АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 215/4495/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/293/К/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 серпня 2018 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 квітня 2018 року, по кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000612 від 29.08.2016 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу, громадянина України, з середньою освітою, не працевлаштованого, одруженого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останні раз
- 05.11.2009 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу за ст.186 ч.2, ст.ст. 70 ч.4, 72 КК України до 5 років позбавлення волі.

Звільнений з місця позбавлення волі 25.09.2013 року по відбуттю строку

покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_7
обвинувачений - ОСОБА_6
захисник - ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :
Обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років на 10 місяців.

На підставі ч. 2 ст. 5, ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції 2015 року), зарахувано ОСОБА_6 до строку покарання період перебування пiд вартою з 29.08.2016 по 20.06.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 по 05.04.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі згідно ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції 2017 року).
Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_6 залишено до набрання вироком законної сили.
Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно обставин кримінального правопорушення, встановлених судом першої інстанції та викладених у вироку, ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з отриманими при невстановлених слідством обставинах в результаті побутового пияцтва тілесними ушкодженнями, у вигляді саден в області голови і обличчя, синців обличчя, правої верхньої кінцівки, лівого плеча, правого стегна та правого колінного суглобу, повернувся до місця свого проживання - комунальної квартири АДРЕСА_2 , що розташована в блоці комунальних квартир АДРЕСА_3 .
Знаходячись за місцем свого мешкання, ОСОБА_6 в коридорі блоку вищевказаних комунальних квартир зустрів раніше знайомого ОСОБА_9 , який займався ремонтом замка вхідних дверей квартири ОСОБА_10 , та внаслідок перебування в стані алкогольного сп`яніння почав неодноразово безпричинно образливо висловлюватись в адресу потерпілого, провокуючи створення конфліктної ситуації.
В результаті неодноразових образливих висловлювань ОСОБА_6 на адресу ОСОБА_9 , останній у відповідь зробив йому зауваження з приводу належної поведінки, що викликало у ОСОБА_6 гостру неприязнь до ОСОБА_9 , та в результаті чого між зазначеними особами на побутовому ґрунті виникла сварка.
Під час зазначеної сварки в ОСОБА_6 з мотивів гострої неприязні до ОСОБА_9 раптово виник умисел на спричинення останньому тяжких тілесних ушкоджень.
Діючи з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , приблизно о 04.55 годин 29.08.2016 року, взяв з кухонного столу в приміщені вищевказаної кухні кухонний ніж та таким чином підшукав собі знаряддя злочину.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля входу до загальної кухні комунальних квартир АДРЕСА_4 за вищевказаною адресою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, з мотивів гострої неприязні до потерпілого, утримуючи підшуканий ним ніж у своїй правій руці, приблизно о 05.00 годин 29.08.2016 року впритул підійшовши до ОСОБА_9 і умисно зі значною силою завдав потерпілому ОСОБА_9 , який стояв звернутим до нього обличчям, одного удару клинком вказаного ножа в передню ділянку грудної клітини та двох ударів клинком вказаного ножа в область живота, не переслідуючи за мету заподіяти ОСОБА_9 смерть.
Припинивши свої злочинні дії, ОСОБА_6 по мобільному телефону потерпілого ОСОБА_9 викликав на місце злочину наряд поліції та бригаду швидкої медичної допомоги.
Протиправними діями ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: сполученої рани, проникаючої колото-різаної рани правої половини грудної клітини та двох проникаючих колото-різаних ран в верхній третині живота, які за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 , обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню з підстав однобічності та неповноти досудового та судового слідства, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
Вказує на те, що суд першої інстанції не врахував те, що на місті злочину робітники поліції не вилучили знаряддя злочину молоток, яким потерпілий ОСОБА_9 наносив йому удари.
Окрім того, звертає увагу на те, що експерт не проводив дослідження та його оглянули візуально.
Зазначає про те, що слідчим не було проведено очні ставка між допитаними особами, в показах яких маються протиріччя.
Вказує на те, що слідчий експеримент проводився ні на місці злочину, а в квартирі потерпілого ОСОБА_9 , без його участі, однак за участю свідка ОСОБА_11 , який з`явився в кримінальній справі через два місяця після злочину.
На думку обвинуваченого суд першої інстанції не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_10 , який в судовому засіданні пояснив, що він не бачив обвинуваченого в стані алкогольному сп`яніння та не бачив на обвинуваченому тілесних ушкоджень до здійснення обвинуваченим злочину, свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні пояснив, що він нічого не знає і ніякого немає відношення к цій кримінальній справі, а все взнав зі слів робітників поліції, свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні пояснив, що до скоєння злочину, ОСОБА_6 знаходився в тверезому стані та в нього були відсутні будь які тілесні ушкодження, а побої ОСОБА_6 наніс потерпілий ОСОБА_9 .
Обвинувачений вказує, що він знаходився в сильному душевному хвилюванні, і була пряма відкрита загроза його життю, він знаходився у безвихідному становищі, тому був змушений прийняти міри самооборони, та саме з цих підстав він наніс удари ножем потерпілому.
Окрім того, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він не мав наміру уникнути відповідальності, не втік з місця злочину, оказував потерпілому допомогу, визвав медичну допомогу та поліцію.
Також обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що суд першої інстанції невірно зарахував йому строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з 29.08.2016 року по 20.06.2017 року, тому просить зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з дня затримання по день набрання вироку законної сили.

Прокурор, в судовому засіданні при апеляційному розгляді заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив вирок суду залишити без змін.
Обвинувачений та його захисник, кожен окремо, під час апеляційного розгляду підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили вирок суду скасувати.

Відповідно до ст.402 КПК України, заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого, захисника, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження для розгляду, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
На думку суду апеляційної інстанції, при розгляді даного кримінального провадження суд першої інстанції дотримався вимог, закріплених у статті 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості судового рішення.
Окрім того, відповідно до ст. 94 КПК України суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши докази по кримінальному провадженню, зробив обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а також навів у вироку достатні мотиви прийнятого рішення, відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого не викликають сумнівів у правильності судового рішення та спростовуються зібраними у провадженні доказами.
Вказані докази та обставини, що ними підтверджуються, були детально проаналізовані судом у вироку та дістали належну оцінку, відповідно до якої вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, є доведеною поза розумним сумнівом. Суд апеляційної інстанції погоджується з правильністю таких висновків, а також з кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
Доводи обвинуваченого щодо неправильного встановлення судом фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як убачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема обвинувального акта, який надійшов до суду першої інстанції, дії обвинуваченого ОСОБА_6 органами досудового розслідування були кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Виходячи з фактичних обставин кримінального провадження, зазначених в обвинувальному акті та визнаних судом доведеними, між потерпілим та обвинуваченим виник конфлікт та останній спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_9 на ґрунті виниклих побутових неприязних стосунків. Вказані обставини, зокрема наявність конфлікту, в повній мірі знайшли своє підтвердження у показаннях свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , а також частково й у показаннях самого обвинуваченого ОСОБА_6 .

Таким чином, сумніви щодо мотивів вчинення кримінального правопорушення, якими керувався обвинувачений ОСОБА_6 , у суду апеляційної інстанції відсутні.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 в частині, що вчинене ним кримінальне правопорушення скоєно у стані сильного душевного хвилювання з приводу неправомірних дій потерпілого відносно нього, тому був змушений прийняти міри самооборони, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для їх задоволення, оскільки ці доводи повторюють лінію захисту, обрану у межах судового розгляду, яка була судом першої інстанції перевірена, обговорена в оскаржуваному вироку та ґрунтовно відкинута як неспроможна.
Суд апеляційної інстанції з такими висновками погоджується зважаючи на те, що відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони, а згідно ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Так, відповідно до доводів, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченим, обвинувачений не заперечує факт заподіяння ним тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , в тім зазначається, що при заподіянні тілесних ушкоджень обвинувачений перебував у стані оборони від небезпечного посягання з боку потерпілого.

Як було встановлено судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого мешкання зустрів раніше знайомого ОСОБА_9 , який займався ремонтом замка вхідних дверей квартири ОСОБА_10 , з приводу чого між ними виникла сварка. Діючи з метою спричинення тяжких тілесних потерпілому, ОСОБА_6 взяв з кухонного столу в приміщені кухні кухонний ніж усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, з мотивів гострої неприязні до потерпілого, і умисно зі значною силою завдав потерпілому, який стояв звернутим до нього обличчям, одного удару клинком вказаного ножа в передню ділянку грудної клітини та двох ударів клинком вказаного ножа в область живота, не переслідуючи за мету заподіяти ОСОБА_9 смерть.
Суд апеляційної інстанції, не погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченого, оскільки прослухавши технічний запис судового засідання, встановив, що обвинувачений ОСОБА_6 в суді першої інстанції підтвердив, що він вживав пиво та прийшов до себе додому в гуртожиток. Там він зустрів ОСОБА_9 , який прийшов в гості до його сусіда ОСОБА_10 . Коли він перебував в себе в квартирі то почув, як ОСОБА_9 грюкав в загальному коридорі. Через це він вийшов зі свої квартири, зробив зауваження ОСОБА_9 і між ними почався словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_9 накинувся на нього з молотком та почав його бити, від чого він впав втративши на невеликий проміжок часу свідомість. Потім він підвівся і перебуваючи в кухні, побоюючись за своє життя, рукою на столі нащупав ніж, взяв його в праву руку і почав розмахувати хаотично перед ОСОБА_9 , під час чого декілька разів попав в потерпілого в різні частини тіла. Після цього ОСОБА_9 пішов на вихід з приміщення.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 підтвердив, що наприкінці червня 2016 р. пізно ввечері до нього в гості прийшов ОСОБА_9 та почав ремонтувати замок вхідних дверей. Інструментів в руках ОСОБА_9 не бачив. Через деякий час побачив як на кухню зайшов ОСОБА_6 , який був в стані алкогольного сп`яніння, та ходив по коридору з ножем. Потім він ліг відпочивати, його вхідні двері в цей час були зачинені та в його кімнаті також перебувала дружина ОСОБА_6 . Через деякий час крізь двері почув хлопання чужих вхідних дверей, «возню» і розмови між ОСОБА_9 і ОСОБА_6 ближче до виходу з коридору. Після цього він вийшов з квартири, та спустившись на вулицю побачив біля під`їзду ОСОБА_6 , чим спростовуються доводи обвинуваченого, про те, що в руках у потерпілого був молоток під час конфлікту з обвинуваченим, а також, що обвинувачений вимушено взяв ніж на кухні, захищаючись від дій потерпілого.
При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 також підтвердив, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження завдав саме він, однак зазначив, що захищався від дій потерпілого, та визнає що перевищив межі самооборони.

Суд апеляційної інстанції не вбачає, що у діях обвинуваченого було перевищення меж необхідної оборони, зважаючи на те, що судом першої інстанції обґрунтовано були прийняті до уваги обставини, за яких були заподіяні тілесні ушкодження потерпілому, що підтверджуються протоколом слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_9 , згідно якого потерпілий продемонстрував на місці обставини механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ножем, а також зазначив, що конфлікт між ним та ОСОБА_6 виник у зв`язку з тим, що він займався ремонтом дверей в кімнаті ОСОБА_10 . ОСОБА_13 перебував в стані сп`яніння та постійно сварився. Він ніяких ударів молотком обвинуваченому не завдавав. Обвинувачений взяв ніж на кухні, підійшов до нього та наніс 3 удари ножем в область тулуба. Удари ножем обвинувачений наніс біля вхідних дверей кімнаті ОСОБА_10 .
Пояснення потерпілого ОСОБА_9 співпадають з висновком судово медичної експертизи № 1837 про наявність у потерпілого ушкодження у вигляді сполученої рани, проникаючої колото різаної рани правої половини грудної клітини та двох проникаючих колото різаних ран в верхній третині живота. Характер тілесних ушкоджень у потерпілого свідчить про те, що ушкодження у нього виникли від ударної дії твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, що мав загострений край, яким могло бути лезо клинка ножа.
Окрім того, відповідно до протоколу огляду місця події від 29.08.2016 року, вбачається, що в квартирі по вул. Черкасова у м. Кривий Ріг працівники поліції не виявили молотка, яким як зазначає обвинувачений, йому наносились удари поетрпілим.

Виходячи з встановлених судом першої інстанції обставин даного кримінального провадження, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що визначальним у поведінці обвинуваченого було не захист від дій потерпілого, а бажання спричинити йому шкоду. Тому за наслідками вчиненого: ознаками тяжкості тілесних ушкоджень кваліфіковані дії обвинуваченого як умисне тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до правових позиції Верховного Суду України, викладених у постановах від 15 травня 2014 року у справі №5-12кс14 та від 01 жовтня 2015 року справа №5-134 кс 15, для вирішення питання, про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання
Таким чином, з огляду на наведені у вироку докази, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що потерпілий ОСОБА_9 в ході конфлікту з обвинуваченим не становив для самого обвинуваченого будь-якої загрози. При цьому, характер, кількість та локалізація завданий тілесних ушкоджень потерпілому, обставини їх заподіяння, переконливо свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_6 усвідомлював можливість настання негативних наслідків своїх дій, у томі числі і ті, що фактично настали, тобто його умисел був спрямований на заподіяння значної шкоди здоров`ю потерпілого.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне спричинення потерпілому ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Твердження обвинуваченого на наявність в нього тілесних ушкоджень, зафіксованих у висновку судово-медичного експерта від 30.08.2016 року № 1627, не обґрунтовують вимог апеляційної скарги, оскільки заподіяння цих ушкоджень саме потерпілим ОСОБА_9 не має об`єктивного підтвердження, а також їх наявність не спростовує обвинувачення ОСОБА_6 у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 шляхом ударів ножем, окрім того, спростовуються показаннями свідка ОСОБА_10 в частині відсутності в ОСОБА_9 будь яких інструментів.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що він викликав працівників міліції та швидку були підтверджені в ході досудового слідства та доведеності його вини у скоєному не спростовують.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції були досліджені у повному обсязі всі надані сторонами докази, які зібрані в межах діючого кримінального процесуального кодексу, є належними та допустимими і їм дана належна оцінка у вироку.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони головною мірою полягають у переоцінці окремих доказів з наданням їм тенденційної упередженої оцінки на свою користь, ігноруючи решту доказів та підтверджених ними фактичних обставин, а також в акцентуванні уваги на другорядних деталях, які не впливають істотно на правильність висновків суду і не обґрунтовують вимоги апеляційної скарги обвинуваченого, а в решті його доводи не відповідають дійсному змісту оскаржуваного вироку та висновків суду, покладених в його основу.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині неправильного зарахування йому до строку покарання період попереднього ув`язнення, суд апеляційної встановила, що вони не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення, є запобіжним заходом, який застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Строк попереднього ув`язнення починається з дня затримання особи і поміщення її до установи для попереднього ув`язнення і закінчується днем набрання обвинувальним вироком, щодо цієї особи, законної сили.

Виходячи з приписів абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, проводиться у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції було зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання період знаходження під вартою з 29.08.2016 року по 20.06.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Тому суд першої інстанції правильно визначив обвинуваченому початок строку попереднього ув`язнення з 29 серпня 2016 року, зарахувавши вказаний строк за правилами ч. 5 ст. 72 КК України по 20.06.2017 року, так як законом України від 18 травня 2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», який набрав чинності 21.06.2017 року ч. 5 ст. 72 КК України викладено в новій редакції, а саме: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті».
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України і не підлягає зміні або скасуванню, а апеляційна скарга обвинуваченого є необґрунтованою і не підлягає задоволенню.
Підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. ст. 87, 412 КПК України, судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 квітня 2018 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000612 від 29.08.2016 року, щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4