Постанова
Іменем України
07 червня 2018 року

м. Київ
справа № 226/878/16-к
провадження № 51-2064 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Донецької області від 25 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000134 за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Авдіївки Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Димитровського міського суду Донецької області від 05 липня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладено на нього відповідні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вироком Апеляційного суду Донецької області від 25 жовтня 2016 року задоволено апеляційну скаргу прокурора. Вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано та постановлено новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що 31 січня 2016 року у вечірній час доби, точного часу не встановлено, разом з особою, кримінальне провадження стосовно якої закрито через малозначність, поблизу будинку № 10 по вул. Примакова у м. Покровську (Красноармійську) Донецької області побачивши автомобіль - мікроавтобус, який потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, надали допомогу невстановленим особам, які перебували у салоні вказаного автомобіля. В якості подяки ці особи дозволили ОСОБА_6 взяти будь-яке майно зі свого автомобілю. Останній незаконно, не маючи на те відповідного дозволу, придбав шляхом одержання у подарунок бойові припаси, що були в автомобілі, а саме: дві реактивні протитанкові гранати РПГ - 22, шість гранат РКГ - 3ЕМ, сімнадцять ручних гранат Ф-1, тисячу вісімдесят патронів калібру 5,45 мм та чотириста сорок патронів калібру 7,62 мм. Зазначені бойові припаси за допомогою автомобіля перевіз до будинку АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_7 та у той же день вирив яму у ґрунті, у яку поклав ці бойові припаси й у подальшому незаконно, не маючи на те відповідного дозволу, зберігав у вказаному місці для власних потреб до 12.02.2016року.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить змінити постановлений відносно нього вирок апеляційного суду та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Засуджений зазначає, що суд не взяв до уваги того факту, що він не мав наміру використовувати боєприпаси, а висновки апеляційного суду про неможливість його виправлення без реального відбування покарання у виді позбавлення волі нічим не обґрунтовані.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги та просив залишити вирок апеляційного суду без зміни.

Мотиви суду

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги. Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оскаржуються. При розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі засудженого, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи ОСОБА_6 про необґрунтованість призначення апеляційним судом покарання у виді реального позбавлення волі та про можливість звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України є безпідставними.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, і за змістом якої суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, суд, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини провадження, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. У разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення має бути умотивовано у вироку.

Суд апеляційної інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_6 , при виборі заходу примусу та порядку його відбування разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину врахував дані про особу засудженого та усі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Так, мотивуючи призначення покарання ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції зазначив, що засуджений уперше притягується до кримінальної відповідальності, не працює, проте характеризувався позитивно за місцем останнього навчання, вину у скоєному визнав та щиро розкаявся, що є обставинами, які пом`якшують покарання.

Також суд обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, ступінь його суспільної небезпечності та конкретні обставини скоєного і дійшов умотивованого висновку про неможливість виправлення винного без реального відбування призначеного йому покарання.

Разом із тим, апеляційний суд урахував молодий вік засудженого, його щире каяття та призначив ОСОБА_6 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 263 КК України.

Рішення апеляційного суду належним чином мотивоване у вироку. Призначене покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, засадам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення винного і попередження нових злочинів.

Посилання у касаційній скарзі на ту обставину, що ОСОБА_6 не мав наміру використовувати зазначені боєприпаси, не впливає на ступінь суспільної небезпечності зазначеного злочину та, відповідно, на вид і розмір призначеного покарання, оскільки об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, включає в себе відповідальність за носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу. Для встановлення суб`єктивної сторони складу зазначеного злочину не має значення, чи мала особа намір використовувати зазначені боєприпаси або зброю. За таких обставин посилання ОСОБА_6 на відсутність у нього умислу в подальшому використовувати ці боєприпаси не є підставою для звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Інших обґрунтованих доводів щодо суворості призначеного покарання касаційна скарга засудженого не містить.

Урахувавши наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги засудженого немає. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів вважає за необхідне залишити судове рішення без зміни.

З цих підстав суд ухвалив:

Вирок Апеляційного суду Донецької області від 25 жовтня 2016 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_8