Справа № 405/1433/16-к
УХВАЛА

04 липня 2018 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
за участю прокурора: ОСОБА_3
адвокатів: ОСОБА_4
ОСОБА_5
ОСОБА_6
ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
обвинувачених: ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11
ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницький справу за кримінальним провадженням №0012265 від 13.12.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно ухвали Ленінського районного суду м.Кіровограда від 17.05.2018 року обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжено термін тримання під вартою на строк шістдесят днів.
В судовому засіданні постало питання щодо доцільності перебування обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 під вартою.

Прокурор в судовому засіданні зазначив про доцільність продовження тримання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою, оскільки ризики які існували на час обрання запобіжного заходу не відпали. Разом з цим, прокурором зазначено, що існує ризик кримінального провадження передбачений п.1 та п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Так обвинувачені ОСОБА_9 і ОСОБА_10 обвинувачуються у чиненні тяжких злочинів у період іспитового строку та умовно-дострокового звільнення, що вказує на схильність до вчинення злочинів та є ризиком вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім цього, прокурором зазначено, що ОСОБА_9 і ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні злочину, пов`язаного із застосуванням насильства до потерпілих, що є ризиком незаконного впливу на потерпілих з метою зміни показів на їх користь, а також ризиком ухилитися від суду. За наведених обставин прокурор вважає за необхідне продовжити обвинуваченим ОСОБА_9 і ОСОБА_10 термін запобіжного заходу на 60 днів.
Адвокати обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 заперечили проти доводів прокурора і зазначили, що прокурором не доведені ризики кримінального провадження, передбачені ст.177 КПК України. Так, адвокатом ОСОБА_4 зазначено, що у справі досліджені всі докази, допитані всі учасники провадження, у тому числі і обвинувачені, а тому твердження прокурора, що обвинувачений ОСОБА_9 може впливати на потерпілих

є безпідставними. Також адвокатом вказано, що ОСОБА_9 має хвору матір інваліда, яка потребує догляду, тривалий час перебуває під вартою, а докази які досліджені в суді не підтверджують його винуватість. Просила змінити запобіжний захід на домашній арешт.
Адвокатом обвинуваченого ОСОБА_10 також зазначено, що тяжкість вчинення злочину не може бути підставою для продовження запобіжного заходу. Просила врахувати те, що обвинувачений ОСОБА_10 має постійне місце проживання, позитивно характеризується, просила змінити запобіжний захід на домашній арешт у певний період доби.
Обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підтримали позицію своїх захисників.
Заслухавши доводи прокурора, думку потерпілого, який підтримав думку прокурора, думку адвокатів та обвинувачених, думку інших учасників судового розгляду, суд прийшов до висновку про доцільність продовження тримання обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 під вартою, виходячи із такого.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для справи; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути позбавлений свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

При вирішенні питання щодо продовження обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить не лише з вимог чинного кримінально-процесуального законодавства України, а й правових позицій Європейського суду з прав людини.

Зважаючи на практику Європейського суду, суд враховує, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ від 06.04.2000 р. у справі «Лабіта проти Італії»). Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 р. у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також судом враховано обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винуватими у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вони обвинувачуються.
Так, судом враховується, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні корисливих кримінальних правопорушень, вчинених із застосуванням насильства до потерпілого. Крім цього обвинувачений ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення, обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, що вказує на схильність до вчинення злочинів, та є ризиком вчинення іншого кримінального правопорушення. Судом взято до уваги, що обвинувачені до затримання не займались суспільно-корисною працею, не мають постійного джерела доходу, наведене свідчить про відсутність сталих соціальних зв`язків та вказує на наявність ризику переховуватися від суду.

За таких обставин, суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що тримання обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

З метою виконання обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покладених на них процесуальних обов`язків, суд вважає доцільним продовжити тримання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 01 вересня 2018 року.

На підставі наведеного та керуючись ст. 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк шістдесят днів до 01 вересня 2018 року.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк шістдесят днів до 01 вересня 2018 року.
Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити до ДУ «Кропивницька установа виконання покарань» (№14).
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_1