н/п 1-кс/766/7395/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.06.2018 року м. Херсон

Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 , за участю секретаря: ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого СВ ХВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Херсонської місцевої прокуратури ОСОБА_4 ,про арештмайна,

ВСТАНОВ И В:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням в якому просив:накласти арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству Юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії ( реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше), щодо нерухомого майна.

В обґрунтування клопотання посилався на те, що в провадженні слідчого відділення Херсонського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0005295 від 21.09.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 Кримінального кодексу України, за заявою від голови ОСББ гр. ОСОБА_5 , 1983 року народження, в якій просить вжити заходів до гр. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який самовільно, незаконно заволодів квартирою АДРЕСА_2 .

В ході досудового розслідування встановлено, що дана квартира належала на підставі свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_7 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

06.07.2017 року приватний нотаріус Херсонського міського округу ОСОБА_8 на підставі статті 1264 Цивільного кодексу України внесла відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та видала свідоцтво про право на спадщину за законом відповідно до якого спадкоємцем майна ОСОБА_7 , а саме двокімнатної квартири АДРЕСА_3 ,є ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Факт проживання однією сім`єю зі спадкоємцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини встановлюється винятковим рішенням суду та нотаріус не має можливостей для безпірного встановлення зазначених обставин.

Після цього, 25.07.2017 року ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклад договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири з громадянином Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 та громадянкою України ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також, були допитані в якості свідків, сусіди ОСОБА_7 які повідомили , що остання до своєї смерті на протязі близько 30 років мешкала одна в своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та заміжньою не була і дітей у неї не було.

У зв`язку з вищевикладеним у діях вбачаються ознаки протиправних дій, спрямовані на незаконне заволодіння чужим майном, а саме нерухомістю, що належала ОСОБА_7 , тобто в рамках даного кримінального провадження квартира за адресою: АДРЕСА_1 , являється предметом, на яке вчинено злочинне посягання, та виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.

На теперішній час, існує загроза того, що об`єкт нерухомості, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 , буде протиправно відчужений на користь третіх осіб тобто у разі ненакладення арешту, не застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до пошкодження, втрати вказаного майна, як наслідок вказані обставини можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий в судовому засіданні подане клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Заслухавши пояснення слідчого, дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що клопотання про арештквартири подане слідчим з метою збереження речових доказів (предмета злочину) в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченогост. 356 КК України.

Стаття 356 КК України передбачає кримінальну відповідальність за самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.
Таким чином, квартира, на яку слідчий просить накласти арешт, не є предметом злочину, передбаченого ст. 356 КК України та не може бути його доказом, оскільки не була знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегла на собі його сліди та не містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Постанова слідчого про визнання вказаної квартири речовим доказом є необґрунтованою з вищезазначених підстав, а також враховуючи те, що в обгрунтування постанови слідчий вказує, що у діях ОСОБА_11 вбачаються ознаки протиправних дій, спрямованих на незаконне заволодіння чужим майном, що не відповідає об`єктивній стороні злочину, передбаченого ст. 356 КК України.

Враховуючи, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, а на погляд слідчого судді, квартира, на яку слідчий просить накласти арешт, як доказ за кримінальним провадженням використана бути не може, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість клопотання слідчого.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, суддя

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання слідчого СВ ХВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Херсонської місцевої прокуратури ОСОБА_12 , про арештмайна - відмовити за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області.

СуддяОСОБА_1