Справа № 467/790/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.07.2018 року слідчий суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши в приміщенні суду в смт. Арбузинка клопотання слідчого СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южноукраїнська Миколаївської області, громадянина України, з загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимий,

в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.07.2018 року за № 0000349, за ознаками кримінального правопорушення,передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Слідчий СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області, за погодженням з прокурором Арбузинського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області, вніс на розгляд слідчого судді вказане клопотання.
Обґрунтовуючи останнє, посилався на те, що 21 липня 2018 року о 12 год. 00 хв. ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, переслідуючи корисливі мотиви, проникли на огороджену територію домоволодіння ОСОБА_8 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали металеву трубу довжиною 2 м. 6 см., діаметром 100 мм. та три арматурних прута довжиною 2 м., діаметром 16 мм., загальною вагою 35 кг., спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на суму 175 грн.
Однак, дії ОСОБА_4 та ОСОБА_7 були помічені ОСОБА_8 , яка звернулась до них з проханням повернути майно, проте, останні, відкрито продовжили свій злочинний умисел, направлений на заволодіння її майном та втекли з викраденим.
Цього ж дня відомості по даному факту були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000349 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням у інше сховище, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.
Слідчий вказував, крім цього, на те, що 21 липня 2018 року о 21 год. 40 хв. ОСОБА_4 було затримано в порядку п.2 ч.2 ст. 207, 208 КПК України, а наступного дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України.
Обґрунтованість підозри, на думку слідчого, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, зокрема, тими, які він додав до клопотання.
В обґрунтування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, ініціатор клопотання посилався на можливість незаконного впливу з боку ОСОБА_4 на потерпілу та свідків, переховування від органів досудового розслідування та суду, невиконання їх процесуальних рішень, оскільки, будучи викритим, покинув місце вчинення злочину, під час затримання чинив опір, намагався втекти, не давав одягнути наручники, а тому, на думку заявника, менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Так, в клопотанні вказано, що при обранні особистого зобов`язання ОСОБА_4 може продовжити свою злочинну діяльність, не виконувати покладені на нього обов`язки та переховуватись від органів досудового розслідування і суду; обрання поруки або ж застави є неможливим, так як він не має соціальних зв`язків, не одружений, проживає сам, не працевлаштований і не має постійного джерела доходів, а за умов домашнього арешту може продовжити злочинну діяльність та переховуватись.
Тож стверджуючи виправданість застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження у цій ситуації, слідчий просив обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб.
В судовому засіданні слідчий внесене ним клопотання підтримав з підстав, що викладені в ньому, просив задовольнити.
Прокурор підтримав позицію слідчого, просив задовольнити його клопотання і вважав, що в цьому кримінальному провадженні підтверджено обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України та дійсність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, принаймні, тих, на які посилається слідчий.
Захисник в судовому засіданні вказував про незаконність затримання підозрюваного, оскільки воно мало місце не безпосередньо після вчинення злочину, в той час як підстав затримання ОСОБА_4 пояснено не було.
ОСОБА_4 в судовому засіданні стверджував про те, що металеву трубу та арматурні прути він разом з ОСОБА_7 взяли вдома в останнього з метою здати в пункт приймання металобрухту. Проходячи повз домоволодіння ОСОБА_8 з цими металевими предметами, остання, побачивши їх, почала кричати, що вони належать їй та вимагали повернути їх. Однак, він та ОСОБА_7 пішли далі, не звертаючи на неї уваги. Ввечері були затримані працівниками поліції, які нанести йому тілесні ушкодження.
Потерпіла ОСОБА_8 пояснила слідчому судді, що вона перебувала на своїй дачі в смт. Костянтинівка, та як почула, що гавкає собака. Направившись до городу, вона побачила, як ОСОБА_7 , витягнувши із землі три арматурні прути, які слугували їй для поливу кущів малини, переліз через огорожу, та, забравши металеву трубу, яка вже була територією домоволодіння, разом з ОСОБА_4 втекли. На її зауваження вони не реагували. Тоді вона подзвонила своєму синові, який і викликав працівників поліції.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що підозрюваний ОСОБА_4 доводиться їй сином. Наразі проживає разом з нею та іншими членами сім`ї в м.Южноукраїнську та збирає документи аби служити в збройних силах. Офіційно син не працює, але допомагає батькові будувати паркани. 21 липня 2018 року вночі до неї додому приїхали працівники поліції та сказали, щоб вона дала їм документи сина. Вона телефонувала матері ОСОБА_7 , яка зараз знаходиться на заробітках, та остання їй сказала, що їй невідомо про їх затримання і що в неї щось зникло з дому. Казала, що купувала металеві труби аби облаштувати подвір`я.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомила, що вона працює в пункті приймання металобрухту в смт. Костянтинівка Миколаївської області. 21 липня 2018 року ОСОБА_7 разом з невідомим їй чоловіком принесли металеву трубу та три арматурні прути, які були зігнуті. ОСОБА_7 повідомив, що ці металеві предмети належать тому чоловікові. ОСОБА_4 разом з ними не було.
В свою чергу, слідчий суддя, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши доводи і обґрунтованість внесеного слідчим клопотання, його відповідність вимогам кримінального процесуального закону, дослідивши надані на його підтвердження докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні з точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до таких висновків.

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з проникненням у інше сховище, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.

Відомості за вказаним фактом було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 липня 2018 року за № 0000349.
22 липня 2018 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, а 23 липня 2018 року слідчий, уповноважений здійснювати досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, звернувся з клопотання про обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Між тим, слідчий суддя враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.
Відповідно до норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, яка визначається з урахуванням тяжкості вчиненого злочину чи кримінального проступку та характеристики підозрюваного, обвинуваченого. Для цього встановлюється наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення й відповідно їй повідомляється про підозру у вчиненні конкретного кримінального правопорушення; 2) наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений може перешкоджати будь-яким чином здійсненню кримінального провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинення того, у якому він підозрюється, обвинувачується. Зазначене повинно підтверджуватися матеріалами кримінального провадження, зокрема, показаннями свідків, потерпілих, отриманою інформацією в ході проведення негласних слідчих (розшукових) дій тощо; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Крім того, згідно з положеннями ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд зобов`язані оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого.
При цьому, за імперативною вимогою частини п`ятої статті 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються та довести, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора та що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Тож, надаючи оцінку доводам органу досудового розслідування в частині обґрунтованості підозри, слідчий суддя виходив з наступного.
Зокрема, ОСОБА_4 підозрюється у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), що було поєднане з проникненням у інше сховище.
Проте, в судовому засіданні було достовірно встановлено, зокрема, із протоколу огляду місця події та показань потерпілої, що територія її домоволодіння хоча і була огороджена, проте, предмети, які були в неї викрадено, знаходились не перебували в сховищі.
Під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (абз. 7 п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності»).

Водночас, територію, навіть якщо вона мала огорожу, не можна вважати сховищем, адже у конкретному випадку її наявність фактично встановлює лише видимі межі території (позиція колегії суддів Першої палати Касаційного кримінального суду ВС в ухвалі від 10 квітня 2018 року у справі № 569/6988/16-к, провадження № 51-2714км18).
З урахуванням такого, наявність кваліфікуючої ознаки «поєднане з проникненням у інше сховище» є необґрунтованим.
Крім того, слідчий, зазначивши в клопотанні про те, що ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК України є несудимим, прийшов до суперечливого висновку про наявність в його діях ознаки повторності, оскільки згідно із правилами ч.4 ст. 32 КК України повторність відсутня, якщо за раніше вчинений злочин судимість було погашено або знято.
За такого, слідчий суддя приходить до переконання, що висновок органу досудового розслідування про наявність у діях підозрюваного кваліфікуючих ознак проникнення у інше сховище та повторності, яка дає підстави кваліфікувати їх за ч.3 ст. 186 КК України, є необґрунтованим і суперечить нормам кримінального та кримінального процесуального закону.
Водночас, слідчий суддя, урахувавши практику ЄСПЛ, зокрема, рішення від 30 серпня 1990 року у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства"(п. 32, Series А, № 182), згідно якого термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, дослідивши зібрані в ході досудового розслідування докази, як то, показання потерпілої, свідка ОСОБА_10 , протокол огляду місця події від 21.07.2017 року з фото таблицею до нього (зображення № 1-3), протокол огляду місця події від 21.07.2018 року з фото таблицею до нього (зображення № 1-4), протокол огляду предмета від 22.07.2018 року, прийшов до переконання, що вони свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, оскільки підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що він міг вчинити правопорушення, прямо чи непрямо підтверджують існування або ж відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для нього та отримані у порядку встановленому Кримінально процесуальним Кодексом України.
Що ж до ризиків, які вказані автором клопотання, то слідчий суддя зважає на те, що підставою для застосування запобіжного заходу, є не лише сама по собі обґрунтована підозра у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
В той же час, системний аналіз положень Глави 18 КПК України в поєднанні з практикою Європейського суду з прав людини вказують на те, що на достатність доказів про наявність ризиків визначених ст. 177 КПК України може вказувати наступне:
? про намір переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду можуть свідчити такі дані, як придбання проїзних документів, зняття з різного роду реєстраційних обліків, раптове звільнення з роботи, розпродаж майна тощо;
? про те, що особа може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, у якому підозрюється, обвинувачується, може свідчити наявність інформації, отриманої в результаті проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій про вчинення особою протиправної діяльності (підготовку до вчинення кримінального правопорушення, придбання предметів для вчинення злочинної діяльності), наявність попередніх судимостей, зв`язки з антигромадськими елементами, надходження до правоохоронних органів заяв та повідомлень про те, що особа здійснює підготовку до нового кримінального правопорушення.
Крім того, належить звернути особливу увагу учасників процесу, що ч. 1 ст. 183 КПК України, визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Тобто, фактичною підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність сукупності неспростовних доказів вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення. Одного лише зазначення в клопотанні про застосування запобіжних заходів обставин про те, що підозрюваний, намагається чи намагатиметься переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду чи вчиняти інші дії, направлені на протидію розслідуванню, недостатньо. Зазначене повинне підтверджуватися відповідними матеріалами.
В судовому засіданні слідчий і прокурор посилались на те, що ОСОБА_4 під час затримання чинив опір працівникам поліції, не давав надіти на себе кайданки і намагався втекти, відомості про що були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 345 КК України.
В той же час, слідчий суддя враховує, що підозрюваний в судовому засіданні заявив про застосування відносно нього фізичного впливу з боку працівників поліції та завдання ними тілесних ушкоджень.
Враховуючи все вищезазначене, в сукупності з особою підозрюваного та обставинами кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку про доведеність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає у тому, що останній може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду.
При цьому, слідчий суддя вважає, що орган досудового розслідування безпідставно вказує на наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, тобто, на можливість впливати на потерпілу та свідків, оскільки будь яких даних на його підтвердження слідчому судді надано не було, а сама потерпіла вказувала на те, що підозрюваний, усвідомивши, що помічений нею, просто втік.
Слідчий суддя відхиляє доводи прокурора про те, що підтвердженням ризику вчинити інше кримінальне правопорушення є відкрите заволодіння майном потерпілої, оскільки такі дії утворюють собою спосіб вчинення самого кримінального правопорушення, який буде враховано при призначенні покарання у разі доведеності винуватості підозрюваного і не можуть слугувати доказом наявності відповідного ризику.
Окрім цього, ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК України є не судимим, а тому факт вчинення ним злочину у минулому не може розцінюватись як ризик продовження вчинення кримінальних правопорушень. Адже, погашення судимості означає, що вона втратила своє правове значення і така особа в подальшому не може зазнавати обмежень кримінально правового і загально - правового характеру.
За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про доведеність органом досудового розслідування наявності обставин, що регламентовані п.п. 1 та 2 ч.1 ст. 194 КПК України, а саме: обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_4 та наявність ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України.
Проте, слідчий суддя не сприймає як переконливі доводи сторони обвинувачення в частині аргументації неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки на доведення даної позиції клопотання містить лише вказівку на їх недостатність, що безумовно не може свідчити про доведеність даного факту.
Зокрема, органом досудового розслідування не доведено недостатність застосування особистої поруки щодо підозрюваного. При цьому, слідчий посилається на відсутність у нього соціальних зв`язків та самостійне проживання. Проте, вказане не відповідає дійсності і в судовому засіданні було достовірно встановлено, що ОСОБА_4 проживає разом із своїми батьками та іншими родичами, має постійне місце реєстрації та проживання.
Неможливість обрання такого запобіжного заходу як застава в ході розгляду клопотання також не підтверджено, оскільки слідчим не перевірялася можливість внесення застави іншою особою, зокрема, батьками і родичами, доказів щодо їхнього майнового стану слідчому судді надано не було.
Доводи про недостатність домашнього арешту задля запобігання ризику продовжити злочинну діяльність або ж переховуватись від органів досудового розслідування чи суду також є сумнівними з точки зору законодавчо визначених умов та правил виконання судового рішення, яким застосовано такий вид запобіжного заходу.
За такого, на підставі ч.4 ст. 194 УПК України, враховуючи, що органом досудового розслідування не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у даному випадку, слідчий суддя вправі застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.
При цьому, слідчий суддя враховує сукупність встановлених обставин цього кримінального провадження та зібраних доказів і приходить до переконливого висновку, що на даному етапі потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні.
Крім того, слідчий суддя не сприймає як переконливу позицію захисту щодо незаконності затримання підозрюваного саме з тих підстав, на які посилався захисник в судовому засіданні, і наголошує на тому, що під час провадження згідно із положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.ХІ, 1950 р.) застосовується принцип affirmanti incumbit probatio - той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження.
Та за таких обставин, слідчий суддя, згідно із вимогами ст. 178 КПК України, оцінюючи на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів в сукупності всі обставини, як то, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, його вік, відсутність даних про стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, зокрема, наявність родини, відсутність даних про офіційне працевлаштування або ж про навчання, допустиму репутацію підозрюваного, встановлену із показань свідка ОСОБА_9 та не спростовану органом досудового розслідування, відсутність даних про майновий стан, судимість, та повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої він підозрюється, приходить до висновку, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання є співмірним у даному, конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин та особи підозрюваного, а також тяжкості злочину, у якому він підозрюється, і таким, що забезпечить виконання ним покладених на процесуальних обов`язків, і як наслідок, достатнім задля досягнення мети застосування запобіжного заходу.
Тобто, в задоволенні клопотання слідчого про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою належить відмовити, але водночас, за умови доведеності органом досудового розслідування обставин, передбачених п. 1 та 2 ч.1 ст. 194 КПК України, слідчий суддя вважає необхідним обрати підозрюваному запобіжний й захід у виді особистого зобов`язання строком на 2 місці.
А тому, ка підставі викладеного, керуючись 1,2, 7-29, 176-179, 183, 193, 194, 370, 372 УПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.07.2018 року за № 0000349, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України - відмовити.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южноукраїнська Миколаївської області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Покласти на ОСОБА_4 слідуючі обов`язки, із числа регламентованих ч.5 ст. 194 КПК України, а саме:
1)прибувати у рамках даного кримінального провадження до слідчого СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області, прокурора Арбузинського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області за кожною вимогою;
2)не відлучатися з населеного пункту м. Южноукраїнськ, Миколаївської області без дозволу слідчого, прокурора чи суду, залежно від стадії кримінального провадження;
3)повідомляти про зміну місця свого проживання чи реєстрації слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження.
Визначити строк дії даної ухвали до 21 вересня 2018 року.
Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід та накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Будь-які твердження чи заяви підозрюваного, зроблені під час розгляду даного клопотання не можуть бути використані на доведення його винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, або у будь-якому іншому правопорушенні.
Контроль за виконанням ухвали покласти на заступника начальника ВП начальника СВ Арбузинського ВП Братського ГУ НП в Миколаївській області.
Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді в частині відмови у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою подається безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала слідчого судді в частині застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого судового засідання, або вона може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1