Зіньківський районний суд в Полтавській області
_________________________________________________________________________________
Справа № 530/1369/16-к
Номер провадження 1-кс/530/221/18

У Х В А Л А
іменем України

21.08.2018 р. м.Зіньків

Слідчий суддя Зіньківського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , секретарі ОСОБА_2 за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника СВ Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 , про обрання запобіжного заходу підозрюваному

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Світловодськ, Кіровоградської області, українця, громадянина України, непрацюючому, не судимому, в період до 2004 року проживав в с.Бобрівник, Зіньківського району, Полтавської області,у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИВ:
Матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000061 від 13.12.2012 року, за ознаками ст.121 ч.1 КК України. Клопотання заступника начальника СВ Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 , погодженого в.о. начальника Зіньківського відділу Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , 20.08.2018 року ОСОБА_6 у відповідності до ст.278 КПК України було повідомлено про підозру.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 19.11.2002 року близько 23 год. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, та знаходячись поблизу будівлі ресторану, розташованого в с.Бобрівник, по вул.Леніна, Зіньківського району, Полтавської області, в ході сварки із ОСОБА_7 , на ґрунті неприязних відносин, умисно завдав численних ударів руками та ногами в область голови та різних частинах тулуба ОСОБА_7 , після чого підняв його руками за тулуб і скинув з бетонного підвищення на асфальтобетонне покриття, де продовжив наносити удари руками і ногами по голові та різних частинах тулуба ОСОБА_7 ..

В результаті завданих ОСОБА_6 ударів ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, субарахноідального крововиливу, саден шкіри голови, саден шкіри тулуба, саден шкіри лівої верхньої кінцівки, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №2995 від 12.12.2002 року кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

Таким чином, своїми умисними діями, що спричинили умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

У вчиненні даного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Світловодськ, Кіровоградської області, українець, громадянин України, освіта професійно технічна, неодружений, не судимий, непрацюючий, в період до 2004 року проживав в с.Бобрівник, Зіньківського району, Полтавської області.

25.11.2002 року по факту заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 слідчим Зіньківського РВ УМВС України в Полтавській області було порушено кримінальну справу №02060203 за ст.122 ч.1 КК України.

26.11.2002 року злочин по кримінальній справі №02060203 було перекваліфіковано зі ст.122 ч.1 КК України на ст.121 ч.1 КК України.

26.12.2002 року ОСОБА_6 було притягнено як обвинуваченого за ст.121 ч.1 КК України.

26.12.2002 року обвинуваченому ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

23.01.2003 року ОСОБА_6 було притягнено як обвинуваченого за ст.121 ч.1 КК України.

23.01.2003 року обвинуваченому ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

28.01.2003 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину за ст.121 ч.1 КК України з обвинувальним висновком було направлено до прокуратури Зіньківського району.

29.01.2003 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину за ст.121 ч.1 КК України з обвинувальним висновком було направлено до Зіньківського районного суду.

23.01.2004 року згідно з постановою Зіньківського районного суду кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_6 за ст.121 ч.1 КК України провадженням зупинено, оголошено розшук ОСОБА_6 , та вирішено по встановленню місцезнаходження ОСОБА_6 змінити запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд на тримання під вартою.

10.03.2004 року Зіньківським РВ УМВС заведено ОРС «Розшук» №2/04 та розпочато оперативно-розшукові заходи, спрямовані на встановлення місцезнаходження ОСОБА_6 ..

20.12.2007 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину за ст.121 ч.1 КК України повернуто до Зіньківського РВ УМВС.

13.12.2012 року відомості по факту заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 внесено до ЄРДР за №0000061 за ст.121 ч.1 КК України.

20.04.2016 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України.

21.04.2016 до Онуфріївського ВП Світловодського ВП ГУНП в Кіровоградській області було направлено постанову про проведення процесуальних дій на іншій території з метою вручення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_6 його матері ОСОБА_8 або його рідній сестрі ОСОБА_9 ..
17.05.2016 року до Зіньківського ВП надійшли матеріали виконання даної постанови, а саме лист від ОСОБА_10 з інформацією, що ОСОБА_6 не є членом її сім`ї, з нею спільно не проживає і про його місцеперебування їй невідомо, тому отримати повідомлення про підозру ОСОБА_6 вона не може.
Крім того, повідомлення про підозру було направлено рекомендованим листом за останнім відомим місцем проживання ОСОБА_6 в с.Бобрівник Зіньківського району, але згідно з повідомленням ОСОБА_6 в с.Бобрівник не проживає.
25.04.2016 року до Зіньківського районного суду було подано клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_6 ..
26.04.2016 року клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_6 було задоволено слідчим суддею Зіньківського районного суду та винесено ухвалу №530/581/16-к від 26.04.2016 року, зі строком дії 4 місяці з дати постановления.
04.05.2016 року підозрюваного ОСОБА_6 було оголошено в розшук та досудове розслідування в кримінальному провадженні зупинено.
Обґрунтовуючи своє клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий посилається на те, що підставою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та запобіганням спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Заслухавши слідчого, який підтримав клопотання, думку прокурора, який просить задовольнити клопотання, з мотивів і підстав викладених у клопотанні, думку підозрюваного ОСОБА_6 , який відмовився давати які небудь покази відповідно до ст.63 Конституції України, захисника-адвоката ОСОБА_4 , який заперечує проти задоволення клопотання, вивчивши матеріали, якими слідчий обґрунтовує заявлене клопотання, вбачаю наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України і приходжу до висновку.

Відповідно до ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень. Однією із загальних засад кримінального провадження є його публічність (п.18 ч.1 ст.7 КПК України). Суть даної засади кримінального провадження полягає в тому, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи яка його вчинила.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України передбачено, що керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов"язаний всебічно, повно і неупередженно дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупередженних процесуальних рішень.
Згідно із ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст..93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Частиною 3 ст. 176 КПК України визначено, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Статтею 178 КПК України встановлені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_11 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні яких він підозрюється; його вік та стан його здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан.

При розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує також загальні положення ч.3 ст.176 КПК України, виходячи з встановленого КПК України принципу змагальності сторін, про те, що слідчий, прокурор, якщо не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам, то слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами:

1)протоколом огляду від 20.11.2002 року території біля будівлі ресторану в АДРЕСА_1 , в ході якого було зафіксовано обстановку місця події та виявлено плями речовини бурого кольору і частину устілки взуття.

2)протоколами допиту потерпілого ОСОБА_7 , згідно з якими останній показав, що 19.11.2002 року у вечірній час він разом зі своїм знайомим ОСОБА_12 прийшов до ресторану в с.Бобрівник Зіньківського району, і до них невдовзі приєдналися їхні односельці ОСОБА_6 , його дружина ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .. Всі разом вони вживали спиртне, і ніяких конфліктів під час відпочинку між ними не виникало. Коли близько 23 год ОСОБА_7 із ОСОБА_6 вийшли на вулицю, та зайшли за кут будівлі ресторану, де ОСОБА_6 став наносити удари руками і ногами по голові та різних частинах тулуба ОСОБА_7 , після чого підняв його лежачого та скинув його з бордюри вниз на асфальт. Під час цього ОСОБА_6 запитував в ОСОБА_7 , де його болгарка, яку викрав ОСОБА_7 , але останній заперечував факт даної крадіжки. В результаті завданих ОСОБА_6 ударів ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

3)протоколом допиту свідка ОСОБА_16 , згідно з яким ОСОБА_16 показав, що 19.11.2002 року близько 22 год він разом із ОСОБА_17 пішли до ресторану в с.Бобрівник, де на той час вже перебували їх односельці ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 . ОСОБА_16 з товаришем приєдналися до даної компанії, і всі разом стали вживати спиртні напої. Близько 23 год всі присутні вийшли з ресторану на вулицю, і ОСОБА_18 із ОСОБА_22 пішли за кут будівлі ресторану, де ОСОБА_20 запитував у ОСОБА_23 , де він подів його болгарку, яку викрав, але ОСОБА_18 заперечував факт крадіжки. ОСОБА_16 побачив, як ОСОБА_20 став наносити удари руками і ногами по голові та різних частинах тулуба ОСОБА_23 , який від отриманих численних ударів втратив свідомість, але ОСОБА_20 піднімав його та кидав вниз об асфальт. ОСОБА_16 намагався зупинити ОСОБА_24 , але останній замахувався руками в його сторону, тому ОСОБА_16 не вдалося захистити ОСОБА_7 . Коли ОСОБА_20 заспокоївся, то відійшов від ОСОБА_23 , який не подавав ознак життя.

4)протоколом допиту свідка ОСОБА_25 , згідно з яким вона показала, що 19.11.2002 року в період з 15 год до 22 год. вона працювала продавцем барменом в ресторані-пекарні в с.Бобрівник. У вечірній час до ресторану прийшли місцеві жителів, серед яких були ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які відпочивали за одним столиком, та пили пиво. В приміщенні ресторану сварок чи бійок не було, але коли о 22 год ресторан зачинився, і ОСОБА_25 зібралася йти додому, то на вулиці неподалік від будівлі ресторану замітила лежачого чоловіка, який не подавав ознак життя. В особі даного чоловіка ОСОБА_25 впізнала ОСОБА_26 , про що повідомила його матері ОСОБА_27 , і вони разом виявили, що він весь в крові, тому викликали швидку допомогу і працівників міліції.

5)протоколом допиту свідка ОСОБА_27 , згідно з яким вона показала, що 19.11.2002 року у вечірній час її сина ОСОБА_28 не було вдома, тому вона стала переживати за нього. Близько о 23 год до її господарства прийшла ОСОБА_29 , яка повідомила, що її син лежить біля ресторану в с.Бобрівник, тому ОСОБА_27 відразу побігла з нею до ресторану, де виявила свого сина ОСОБА_30 лежачим на землі, без ознак життя, його голова та одяг були в крові. Тому, ОСОБА_27 відразу побігла додому і викликала швидку допомогу та працівників міліції. Від ОСОБА_25 ОСОБА_27 стало відомо, що ОСОБА_18 відпочивав в ресторані в одній компанії із ОСОБА_22 , і як пізніше вона дізналася від свого сина, що його побив ОСОБА_31 ..

6)протоколом допиту свідка ОСОБА_32 , згідно з яким він показав, що 19.11.2002 року у вечірній час він прийшов до ресторану в с.Бобрівник, де помітив ОСОБА_24 , ОСОБА_13 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_23 , до яких він приєднався та випив пива. В період до 23 год ніяких конфліктів між присутніми не було, після чого вони всі вийшли на вулицю, і ОСОБА_35 пішов із ОСОБА_13 до її господарства, щоб допомогти віднести її сумки, а потім вона попросила його повернутися з нею до ресторану, щоб забрати звідти ОСОБА_36 .. Зі сторони будівлі ресторану ОСОБА_35 почув крики ОСОБА_24 : «де моя болгарка», але відповіді не було. ОСОБА_35 близько не підходив, і з ким там перебував ОСОБА_20 , він не бачив, але наступного дня дізнався від знайомих, що ОСОБА_20 побив ОСОБА_37 ..

7)висновком судово-медичної експертизи №2995 від 12.12.2002 року, згідно з яким в ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, субарахноідального крововиливу, саден шкіри голови, саден шкіри тулуба, саден шкіри лівої верхньої кінцівки, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №2995 від 12.12.2002 року кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

8)протоколом допиту обвинуваченого ОСОБА_6 , який показав, що 19.11.2002 року близько о 23 год він разом зі своєю дружиною ОСОБА_13 зайшли до ресторану в с.Бобрівник, де зустріли ОСОБА_23 , ОСОБА_34 , які вживали пиво. ОСОБА_18 запропонував присісти до них за столик, та вгостив пивом. Приблизно через 30 хв ОСОБА_20 вийшов з ресторану на вулицю, де на нього накинувся ОСОБА_18 , який намагався наносити удари, але ОСОБА_20 захищався, та завдав йому ударів руками і ногами по голові та різних частинах тулуба.

В період з 23.01.2004 року ОСОБА_6 залишив місце свого проживання в с.Бобрівник Зіньківського району Полтавської області, і на даний момент його місце перебування невідоме.
З метою встановлення місцезнаходження громадянина ОСОБА_6 було перевірено адресу проживання останнього, але він за вказаною адресою відсутній.
Крім того, було допитано в якості свідків його матір ОСОБА_8 , яка показала, що в період з 2004 року їй невідоме місце перебування її сина ОСОБА_6 , і зв`язок вона з ним не підтримує.
Також було допитано в якості свідка племінника ОСОБА_6 ОСОБА_38 , який показав, що йому невідомо місце перебування ОСОБА_6

21.04.2016 року до Онуфріївського ВП Світловодського ВП ГУНП в Кіровоградській області було направлено постанову про проведення процесуальних дій на іншій території з метою вручення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_6 його матері ОСОБА_8 або його рідній сестрі ОСОБА_9

17.05.2016 року до Зіньківського ВП надійшли матеріали виконання даної постанови, а саме лист від ОСОБА_10 з інформацією, що ОСОБА_6 не є членом її сім`ї, з нею спільно не проживає і про його місцеперебування їй невідомо, тому отримати повідомлення про підозру ОСОБА_6 вона не може.

Крім того, повідомлення про підозру було направлено рекомендованим листом за останнім відомим місцем проживання ОСОБА_6 в с.Бобрівник Зіньківського району, але згідно з повідомленням ОСОБА_6 в с.Бобрівник не проживає.

25.04.2016 року до Зіньківського районного суду було подано клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_6 ..

26.04.2016 року клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_6 було задоволено слідчим суддею Зіньківського районного суду та винесено ухвалу №530/581/16-к від 26.04.2016 року, зі строком дії 4 місяці з дати постановлення.

04.05.2016 року підозрюваного ОСОБА_6 було оголошено в розшук та досудове розслідування в кримінальному провадженні зупинено.

18.06.2018 року слідчим суддею Зіньківського районного суду винесено ухвалу №530/804/18, строком дії 6 місяців з дати постановлення.

20.08.2018 року о 08 год. 50 хв. на підставі ухвали слідчого судді Зіньківського районного суду №530/804/18 в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України, ОСОБА_6 був затриманий працівниками Зіньківського ВП в смт.Павлиш, вул.Гагаріна, Онуфріївського району, Кіровоградської області.

Тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»), а оскільки ОСОБА_6 обвинувачується в умисному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень що є тяжким кримінальним правопорушенням та скоїв його по місцю свого проживання, а саме с. Бобрівник, Зіньківського району, Полтавської області.

При цьому суд керується висновками рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії", що "суворість передбаченого покарання" є суттєвим елементом при оцінюванні "ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Разом з тим, суд враховує, що ні тяжкість обвинувачення, ні серйозність покарання не є доказом наявності цих ризиків, на що неодноразово вказує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини» тощо).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 6.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням застосування тримання під вартою.

Слідчий та прокурор не довели, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід застосувати до ОСОБА_6 ..

До підозрюваного ОСОБА_6 слід застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, з огляду на його матеріальні можливості та існуючу ситуацію в Україні, оскільки на даний час в зв`язку із проведенням в Україні антитерористичної операції та наявності непідконтрольних Україні територій, має родичів на території України, підозрюваний ухилявся від суду та не виконував процесуальні рішення (ризик переховування).

Суд також бере до уваги, що злочин підозрюваним ОСОБА_6 скоєно 19.11.2002 року. Весь цей час підозрюваний не з`являвся на вимогу суду, слідчого. З 2016 року знаходився в розшуці.

Відповідно до протоколу допиту підозрюваного, ОСОБА_39 відмовився давати покази та відмовився від підпису (а.с.54), та в судовому засіданні відмовився давати покази відповідно до ст..63 Конституції України, а тому суду невідомо чи притягувався він в цей час до кримінальної відповідальності. В матеріалах кримінального провадження №0000061 від 13.12.2012 року за ст.121 ч.1 КК України такі відомості відсутні ( а.с.1-54).
Також в матеріалах кримінального провадження №0000061 від 13.12.2012 року за ст.121 ч.1 КК України відсутні відомості про те, чи бажає ОСОБА_39 бути звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності ( а.с.1-54).
Відповідно до вимоги про судимість від 21.04.2016 року, ОСОБА_6 перебуває в рошуці (а.с.44-45) .
Підозрюваний ОСОБА_39 та захисник не надали, відповідно до ст.93 КПК України доказів того, що ОСОБА_39 , за час перебування в розшуці не скоїв новий злочин, та підозрюваний бажає бути звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Відповідно до приписів ч.1 та ч.2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Згідно ч.6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.
Відповідно до ч. 5 ст. 196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.
Як вбачається з ч. 5 ст.194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.
При вирішенні клопотання судом також враховуються положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Також встановлено, що інші більш м"які запобіжні заходи не можливо застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 з наступних причин: особисте зобов"язання - неможливо застосувати у зв"язку з тим, що даний запобіжний захід вимагає наявність особливої довіри до підозрюваного в підтвердження можливості дотримання процесуальних обов"язків. Особиста порука - на адресу правоохоронних органів не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за ОСОБА_6 . Застава - слідчому чи прокурору не надходили заяви або клопотання від підозрюваного, його захисника, рідних або інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України при зверненні слідчого, прокурора до слідчого судді з клопотанням про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу.
В судовому засіданні слідчий та прокурор довели, що маються реальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, що підозрюваний ОСОБА_6 може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Виходячи з наведеного, суд вважає що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а тому обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який, на думку суду, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного під час досудового слідства підлягає задоволенню.
Виходячи з наведеного, суд вважає що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а тому клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який, на думку суду, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного під час досудового слідства підлягає частковому задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.176,177,179,184,186,187,193, 194, 369-372 КПК України, -

У Х В А Л И В :
Клопотання заступника начальника СВ Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 , про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 задоволити частково.

Обрати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель в с.Бобрівник, Зіньківського району, Полтавської областізапобіжний захід у вигляду домашнього арешту строком на 60 (шістдесят) днів по 20 жовтня 2018 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки:

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

-не залишати житло в період з 15 год до 07 год;

-прибувати до слідчого та прокурора у визначений ними період часу;

-докласти зусиль до пошуку роботи;

Роз`яснитиОСОБА_6 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники поліції (органу внутрішніх справ) з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
В разі невиконання вищевказаних зобов`язань, до підозрюваного може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Ухвала щодо застосування запобіжного підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ознайомити підозрюваного ОСОБА_6 , під підпис, з ухвалою про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, ОСОБА_5 в провадженні якої знаходиться кримінальне провадження, зобов`язавши передати копію ухвали для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного.
Роз`яснити, що за умисне невиконання ухвали суду передбачена відповідальність за ст. 382 КК України.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області протягом п`яти днів з часу проголошення.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя Зіньківського районного суду
Полтавської області ОСОБА_1