Справа № 359/9689/15-к
Провадження № 1-кп/359/24/2018
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2 серпня 2018 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

під час судового розгляду в кримінальному провадженні № 0000372, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.07.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, -
розглянувши клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 про визнання очевидно недопустимими доказів, -
в с т а н о в и в :
В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області знаходиться вищезазначене кримінальне провадження.
Під час розгляду даного кримінального провадження у судовому засіданні 02.08.2018 р. захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заявив письмове клопотання про визнання доказів недопустимими, обґрунтовуючи його тим, що під час судового розгляду досліджувались, серед іншого такі документи, як: супровідний лист заступника начальника 2 відділу процесуального керівництва прокуратури Київської області ОСОБА_6 на ім`я слідчого в ОВС 1 СВ прокуратури Київської області ОСОБА_7 з додатками: протокол № 4252 від 06.08.2015; протокол № 4504 від 11.08.2015; протокол № 4503 від 06.08.2015; протокол № 4502 від 06.08.2015; оптичний носій інформації (компакт-диск) № 51/3499; електронний носій інформації (картка Micro SD) № 3534т. Так, в даних протоколах в порушення вимог ч. 3 ст. 104 КПК України не зазначено: час складання протоколу, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, на які було зафіксовано вищевказані аудіо- та відеозаписи; умови та порядок їх використання; відомості про речі і документи та спосіб їх ідентифікації. Також, в порушення ч. 3 ст. 105 КПК України додатки до вказаних протоколів: оптичний носій інформації (компакт-диск) № 51/3499 та електронний носій інформації (картка Micro SD) № 3534т, не засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків. При цьому, в порушення ч. 3 ст. 107 КПК України, в матеріалах кримінального провадження не зберігаються оригінальні примірники технічних носіїв інформації зафіксованої процесуальної дії, а зберігаються їх резервні копії, які повинні зберігатися окремою. Крім того, зазначені протоколи із додатками до них, складені також із порушенням пунктів 4.1, 4.7-4.9 Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затвердженої Наказом № 114/1042/516/1199/936/1687/5 від 16.11.2018 р. Ці обставини в сукупності є істотним порушенням кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим адвокат ОСОБА_5 просив суд визнаними очевидно недопустимими доказами, а саме: протокол № 4252 від 06.08.2015 р.; протокол № 4504 від 11.08.2015 р.; протокол № 4503 від 06.08.2015 р.; протокол № 4502 від 06.08.2015 р.; оптичний носій інформації (ком пакт-диск) № 51/3499; електронний носій інформації (картка Micro SD) № 3534т.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника, та просив клопотання, подане його адвокатом задовольнити.
Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 , не вбачаючи очевидної недопустимості зазначених захисником доказів, оскільки НСРД під час досудового слідства було проведено у відповідності до вимог КПК України, та протоколи за результатами їх проведення складені у встановленому законом порядку. Зазначив, що, вказані у клопотанні сторони захисту, докази не можуть бути визнані очевидно недопустимими, питання про допустимість доказів має вирішуватись в нарадчій кімнаті при ухваленні вироку.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, та ознайомившись з наявними матеріалами кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одними з основних засад кримінального судочинства є верховенство права, законність, рівність перед законом і судом (ст. 7 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Згідно із ч. 2, 3 даної статті у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Відповідно до положень ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

В ч. 1 ст. 87 КПК України закріплено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Категорія "очевидна недопустимість доказів" є оціночною. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі № 223-1446/0/4-12 від 05.10.2012 року "Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України" зазначає, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).

Так, даючи оцінку мотивуванню клопотання адвоката ОСОБА_5 суд не вбачає очевидної недопустимості указаних доказів, а саме: протоколу № 4252 від 06.08.2015 р.; протоколу № 4504 від 11.08.2015 р.; протоколу № 4503 від 06.08.2015 р.; протоколу № 4502 від 06.08.2015 р.; оптичного носія інформації (компакт-диск) № 51/3499; електронного носія інформації (картка Micro SD) № 3534т.

Суд констатує, що докази, про визнання недопустимими яких просить захисник, на даний час вже досліджені судом в повному обсязі та приєднані до матеріалів кримінального провадження, а тому підстав для застосування ч. 2 та ч. 3 ст. 89 КПК України судом не встановлено.

При цьому суд звертає увагу, що вищезазначені докази досліджувались за участю сторін, які мали змогу подати свої заперечення. Однак, про неможливість дослідження даних доказів, стороною захисту ані до, ані під час їх дослідження заявлено не було.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладенні в ньому, підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження.

Згідно ст. 94 КПК України суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, заявлені в клопотанні докази, що просить визнати недопустимими адвокат ОСОБА_5 , можуть бути визнані недопустимими під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками розгляду надісланого обвинувачення, шляхом дослідження цих доказів у їх сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження. Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

За таких обставин суд дійшов висновку, що клопотання про визнання очевидно недопустимими доказів в ході судового розгляду задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 86, 87, 89, 350, 376 КПК України, суд
у х в а л и в :
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 про визнання очевидно недопустимими доказів, - відмовити.
Вирішити питання недопустимості вказаних доказів в порядку, визначеному ч.1 ст. 89 КПК України, з рахуванням всіх досліджених судом доказів.
Ухвала суду остаточна та оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1
З