Справа № 487/2608/18
Провадження № 1-кп/487/498/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2018 року

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,секретаря ОСОБА_2 , ,прокурора прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 ,обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0004512 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Миколаєві, українця, громадянина України, не одруженого, із вищою освітою, не працює, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , мешкає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого ,-
- у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В

Угоди щодо визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим досягнуто на стадії підготовчого судового засідання.

Так, ОСОБА_4 18.11.2017 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим), знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , реалізовуючи злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, підійшов ззаду до потерпілої ОСОБА_6 , застосувавши пристрій зовні схожий на ліхтарик, який здійснює електричний заряд «Police 15000KV BL-A2» в область лівого плечового суглобу потерпілої, від чого остання впала на сходинки, вирвав з рук потерпілої гаманець, який матеріальної цінності для неї не представляє, в якому знаходилися наступне майно:

- грошові кошти в сумі 13 180 грн.;

- 50 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 17.11.2017, складає 1 324 грн. (26,48 грн. за 1 долар США);

- два пасажирські квитки купейного типу сполученням Херсон-Харків до м. Полтава та Харків-Херсон з м. Полтава, вартістю 293,10 грн. кожен.

Після вчинення зазначених дій, ОСОБА_4 , утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 15 090,2 грн.

Крім того, 30.01.2018 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим), ОСОБА_4 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел,

направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, підійшовши ззаду до потерпілої ОСОБА_7 та вдаривши її кулаком в область голови, від чого вона впала на підлогу, вирвав з лівої руки потерпілої шкіряну сумку темно-сірого кольору з тропічним малюнком, вартістю 800 грн., в якій знаходилося наступне майно:

- грошові кошти на загальну суму 19 750 грн.;

- мобільний телефон марки «SM-J320HZDDSEK», серійний номер якого № НОМЕР_1 , вартістю 3 000 грн.;

- чохол салатового кольору, вартістю 400 грн.;

- флеш-накопичувач до телефону об`ємом 8 гБ, вартістю 180 грн.;

- підручник «методична література для роботи», вартістю 70 грн.;

- фотокартка дитини, вартістю 50 грн.;

- паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 ;

- водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_7 ;

- шкіряний гаманець зі зміїним забарвленням, вартістю 500 грн.;

- дві пластикові карти ПАТ КБ «Приватбанк», матеріальної цінності не представляє;

- знижкові карти (яка кількість карток в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим), матеріальної цінності не представляє;

- шкіряні рукавички чорного кольору, вартістю 320 грн.

Після вчинення зазначених дій, ОСОБА_4 , утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальний збиток на загальну суму 25 070 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 в ході підготовчого судового засідання свою вину визнав повністю та щиро розкаявся у скоєному.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованих йому злочинах доведена повністю і його дії за епізодом від 18.11.2017 року суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за епізодом від 30.01.2018 року - за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно.
Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, але надали до суду письмові заяви , в яких вказали, що надали згоду прокурору ОСОБА_3 укласти угоду про визнання винуватості з обвинуваченим ОСОБА_4
24.05.2018 року в даному кримінальному провадженні між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст.ст. 468,469,472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.
На момент укладення угоди, прокурор вважає, що ОСОБА_4 за кримінальне правопорушення , передбачене ч.2 ст.186 КК України повинен понести покарання , у вигляді 5 років позбавлення волі. Відповідно до положень ст.75 КК України слід звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання із іспитовим строком терміном на 3 роки. На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця

проживання, а ОСОБА_4 згоден понести за вчинене ним протиправне діяння вищезазначене покарання.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 та прокурор досягли угоди про визнання винуватості , підписали її, ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин, - суд розглянув справу відповідно до положень ст.473, ч.5 ст.474 КПК України.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд приходить до наступного:

Відповідно до п.2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно п.1 ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості , тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків,злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладання угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається , крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладання ними угоди.

ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином.
Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, але надали до суду письмові заяви , в яких вказали, що надали згоду прокурору ОСОБА_3 укласти угоду про визнання винуватості з обвинуваченим ОСОБА_4 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що він цілком розуміє характер обвинувачення та повністю визнає свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186 КК України. Крім того зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки та укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.473 ч.2 КПК України, наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, згодний з видом покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні угоди.

Суд переконався, що затвердження угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді та дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин, угоду належить затвердити, а ОСОБА_4 визнати винним у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.186 КК України.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 369-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду від 24.05.2018 року ,укладену між прокурором Прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні,внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0004512 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186 КК України , якою визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання за вказаною статтею у вигляді 5 років позбавлення волі. Відповідно до положень ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання із іспитовим строком терміном на 3 роки. На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Речові докази по справі: мобільний телефон марки Самсунг залишити у користуванні потерпілого ОСОБА_7 , електрошокер- знищити, джинсові чоловічі штани синього кольору , чоловічу куртку темно-зеленого кольору, чоловічі замшеві черевики коричневого кольору, чоловічий портфель темно-синього кольору, які належать ОСОБА_4 та знаходяться на зберіганні в камері зберігання Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області повернути ОСОБА_8 .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст. 394 КПК України до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження вироку визначені ч.2 ст.473 КПК України.

СУДДЯ ОСОБА_9