Справа № 583/1941/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" червня 2018 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в м. Охтирці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000552 від 10.08.2017 року по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калашники, Полтавського району, Полтавської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, не одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого згідно ст. 89 КК України,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 28.06.2017 року близько 22 години, перебуваючи на території домоволодіння по АДРЕСА_2 , з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на протиправне заволодіння чужим майном, переслідуючи корисливу мету, скориставшись відсутністю власника та інших сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, таємно викрав із середини коліс від комбайну, що стояли на території вказаного домоволодіння, три мішки зернових культур пшениці, загальною вагою 150 кг, вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи від 18.05.2018 року становить 630 гривень, чим завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, ст. 185 КК України визнав повністю та пояснив, що 28.06.2017 року він перебував у гостях в своєї співмешканки Ірини, яка проживає разом із матір`ю ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 . На той час він не мав роботи і мав потребу в грошах, а тому знаючи, що у дворі за вказаною адресою в колесах з під комбайну ОСОБА_5 зберігає пшеницю, він вирішив викрасти дану пшеницю, щоб продати її. Він взяв три мішки у сараї домоволодіння, що належить ОСОБА_5 , та набрав пшениці, загальною вагою 150 кг, яку в подальшому продав односельцю на 620 грн. Гроші витратив на власні потреби. У скоєному щиро кається. На даний час із потерпілою примирився та відшкодував їй заподіяну шкоду.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, в письмовій заяві просить справу розглядати без її участі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. Прохала суворо не карати.

Вислухавши обвинуваченого, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій, суд вирішив відповідно до положення ч. 3, ст. 349 КПК України обмежитися допитом обвинуваченого, не досліджуючи докази відносно фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_4 знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і його дії суд кваліфікує за ч. 1, ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання своєї провини та повне відшкодування завданої шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Тому за наявності вищевказаних обставин, з урахуванням особи винного, який вину визнав, в скоєному розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував шкоду потерпілій, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, тому суд приходить до висновку про можливість призначити йому покарання в межах санкції статті за скоєний злочин у вигляді громадських робіт, як необхідного і достатнього для його виправлення.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію», звільнивши його від відбування покарання, оскільки він має на утриманні неповнолітню доньку, повністю визнає свою вину, з наслідками застосування амністії ознайомлений.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч. 2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році», питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
З матеріалів вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 на момент вчинення злочину мав та має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та вчинив злочин середньої тяжкості.

Вказане кримінальне правопорушення він вчинив 28.06.2017 року, тобто до дня набрання чинності (07 вересня 2017р.) Закону України «Про амністію у 2016 році». Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений визнав повністю, щиро кається у вчиненому.

Обмежень щодо застосування амністії відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_4 наслідки застосування амністії, зокрема, що амністія в подальшому протягом наступних десяти років амністія до нього не може бути застосована.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Питання речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України, а саме, викрадене майно повернути законному власнику.

Питання стягнення витрат на проведення експертизи слід вирішити у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України, а саме, стягнути з обвинуваченого на користь держави вартість проведеної судової товарознавчої експертизи №1876 від 18.05.2018 року в сумі 1430,00 грн.

Клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили не надійшло.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1, ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 240 годин громадських робіт.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання у виді 240 годин громадських робіт.
ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили запобіжний захід не обирати.

Речові докази 150 кг пшениці, які згідно розписки про зберігання перебувають на зберіганні у потерпілої ОСОБА_5 , після вступу вироку у законну силу вважати повернутим власнику.

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи №1876 від 18.05.2018 року в сумі 1430 (одна тисяча чотириста тридцять) гривень в прибуток держави.

Вирок може бути оскаржений в Апеляційний суд Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.

Суддя Охтирського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1