АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/1582/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
14 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 23 лютого 2018 року, -
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту на майно зазначене у клопотанні детектива, та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання, з метою забезпечення спеціальної конфіскації.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник власника майна ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, у задоволенні клопотання детектива про арешт майна відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає про те, що арешт накладено незаконно. Так, апелянт вказує, що 29.12.2017 р. між ОСОБА_7 (покупець) та TOB «Техморгідрострой Миколаїв» (продавець) укладено догові купівлі-продажу транспортного засобу - «FORD KUGA», д.н.з. НОМЕР_2 , а грошові кошти, здобуті за версією слідства злочинним шляхом, повністю перераховані на користь інших господарюючих суб`єктів, отже не могли витрачатись ТОВ «Техморгідрострой Миколаїв» на придбання активів, в тому числі і арештованого транспортного засобу.
Також апелянт зазначає, що транспортний засіб «FORD KUGA», д.н.з. НОМЕР_3 не може вважатись об`єктом спеціальної конфіскації, оскільки відсутні докази того, що він був придбаний за грошові кошти, одержаними внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна. Додає, що спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача.
Далі в апеляційній скарзі адвокат зазначає, що ТОВ «Техморгідрострой Миколаїв» не мало у власному розпорядженні незаконно одержаних від ДП «АМПУ» коштів і не могло розпорядитися ними на власний розсуд, в тому числі на придбання даного транспортного засобу.
У підсумку автор апеляційної скарги стверджує, що позиція органу досудового розслідування грунтується на прагненні створити незаконний тиск на працівників ТОВ «Техморгідрострой Миколаїв».
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання детектива, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 КК України.
З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання детектива та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою забезпечення можливої спеціальної конфіскації.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно третьої особи ОСОБА_7 , а саме транспортний засіб марки (моделі) «FORD KUGA», номер кузова НОМЕР_1 , сірого кольору, 2016 року випуску, д.н.з. « НОМЕР_2 », діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Твердження сторони захисту про те, що грошові кошти, здобуті за версією слідства злочинним шляхом, повністю перераховані на користь інших господарюючих суб`єктів, отже не могли витрачатись ТОВ «Техморгідрострой Миколаїв» на придбання активів, в тому числі і арештованого транспортного засобу, не є визначеною законом самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання детектива про арешт майна, з урахуванням наданих ініціатором клопотання доказів на його обгрунтування, проте підлягають перевірці на досудовому розслідуванні. З цих же підстав не заслуговують на увагу і посилання адвоката на те, що ТОВ «Техморгідрострой Миколаїв» не мало у власному розпорядженні незаконно одержаних від ДП «АМПУ» коштів і не могло розпорядитися ними на власний розсуд, в тому числі на придбання арештованого транспортного засобу.
Не заслуговують на увагу і твердження апелянта про те, що 29.12.2017 р. між ОСОБА_7 (покупець) та TOB «Техморгідрострой Миколаїв» (продавець) укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу - «FORD KUGA», д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки питання законності набуття права власності не є предметом розгляду у цьому провадженні.
Твердження апелянта про те, що транспортний засіб «FORD KUGA», д.н.з. НОМЕР_2 , не може вважатись об`єктом спеціальної конфіскації через відсутність доказів того, що він придбаний за кошти одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна, слід визнати непереконливими, оскільки на цьому етапі кримінального провадження слідчий суддя не вирішує питання застосування спеціальної конфіскації, а лише обмежує право особи на майно шляхом його арешту за наявності достатніх доказів того, що майно може бути предметом спеціальної конфіскації. З цих же підстав не заслуговують на увагу і твердження автора апеляційної скарги про те, що спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача.
Твердження апелянта про відсутність правових підстав для накладення арешту, є непереконливими, оскільки спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення, з якого вбачається, що метою арешту майна є забезпечення спеціальної конфіскації
Посилання сторони захисту на те, що позиція органу досудового розслідування грунтується на прагненні створити незаконний тиск на працівників ТОВ «Техморгідрострой Миколаїв», не може бути визнано обґрунтованими, оскільки носить характер припущень, а доказів на підтвердження наведеного апелянтом не надано, не зважаючи на ті обставини, що положення ч. 5 ст. 132 КПК України вимагають доведення стороною тих обставин, на які вона посилається.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.
Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

___________________ ___________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4