В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.10.2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурорів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді об`єднану справу № 308/13995/15-к за обвинувальними актами: у кримінальному провадженні № 1-кп/308/369/18, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 03.01.2013 року; у кримінальному провадженні № 1 кп/308/295/17, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003491 від 05.10.2016 року, у кримінальному провадженні № 1 кп/308/589/18, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000024 від 03.01.2018 року, у кримінальному провадженні № 1 кп/308/663/18, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000335 від 31.01.2018 року, у кримінальному провадженні № 1 кп/308/789/18, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000992 від 23.03.2018 року, про обвинувачення, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Довге, Іршавського району, Закарпатської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, раніше судимого, без реєстрації, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194, ч. 1 cт. 361 КК України, ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

03 січня 2013 року приблизно о 11 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , під час проїзду в маршрутному таксі № 8, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, таємно викрав з жіночої сумочки громадянки ОСОБА_9 гаманець червоного кольору - вартістю 24,00 гривні, в середині якого знаходились грошові кошти в розмірі 150,00 гривень та золотий ланцюжок, вагою 4 грами, 585 проби вартістю 1 344,00 гривень, чим завдав останній матеріальної шкоди на загальну суму 1 518,00 гривень.

Крім того, 05 січня 2013 року приблизно о 19 годині 10 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку № 77 по вул. Заньковецької в м. Ужгороді, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, скориставшись незачиненими дверима автомобіля марки "Citroen Jumper", д.н.з. - НОМЕР_1 проник в салон автомобіля, звідки таємно викрав належну громадянину ОСОБА_10 джинсову сумку - вартістю 64,00 гривень, в середині якої знаходились грошові кошти в розмірі 5 000,00 гривень, і заволодівши викраденим майном з місця вчинення злочину зник, чим завдав останньому матеріальної шкоди на загальну суму 5 064,00 гривень.

Крім того, 10 січня 2013 року, приблизно о 15 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись на пішохідному мості між пл. Театральною та пл. Ш.Петефі в м. Ужгороді, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, таємно викрав з жіночої сумочки громадянки ОСОБА_11 жіночий гаманець - вартістю 145,00 гривень, в якому знаходились грошові кошти в розмірі 100 гривень та 200 доларів США, які в еквіваленті до національної валюти України дорівнюють 1 598 гривень 60 копійок, чим завдав останній матеріальної шкоди на загальну суму 1 843 гривні 60 копійок.

Крім того, 24 січня 2013 року приблизно о 02 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку № 9 по вул. Заньковецької в м. Ужгороді, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, шляхом розбиття переднього лівого вікна автомобіля марки «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить громадянину ОСОБА_12 , відкрив двері, проник в салон автомобіля, звідки таємно викрав, автомагнітолу марки «Prology», моделі «МСЕ - 450» - вартістю 312,00 гривень, і заволодівши викраденим майном з місця вчинення злочину зник, чим завдав останньому матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Такими діями ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка) повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім того, 24.01.2013 року близько 03 годин 00 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись неподалік будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою знищення шляхом підпалу автомобіля марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_3 , який належить громадянину ОСОБА_13 та знаходився припаркованим поряд з вказаним будинком, усвідомлюючи, що його злочинні дії могли створити загрозу життю людей, їх здоров`ю, спричинити інші тяжкі наслідки та свідомо допускаючи їх настання, пошкодив металевим прутом з арматури, який знайшов неподалік, кришку бензобаку зазначеного автомобіля та відламав її, після чого підпалив аркуш паперу, який кинув в заливну горловину бензобака, однак виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не було доведено з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілий ОСОБА_13 погасив горіння аркуша паперу.

Такими діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 15 ч. 2 ст. 194 ч. 2 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: закінчений замах на умисне знищення чужого майна шляхом підпалу.
Крім того, 30 січня 2013 року приблизно о 13 годині 20 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи біля кафе «Парадіз» що на пл. Корятовича, 8, в м. Ужгороді, діючи умисно, повторно, з корсиливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, скориставшись незачиненими дверима автомобіля марки «Citroen Evasion», д.н.з. НОМЕР_4 , який належить громадянину ОСОБА_14 проник в салон автомобіля, звідки таємно викрав сумку вартістю 282,00 гривень в середині якої знаходився «іраd1» - вартістю 2 949,00 гривень та грошові кошти в розмірі 1 300,00 гривень, і заволодівши викраденим майном з місця вчинення злочину зник, чим завдав останньому матеріальної шкоди на загальну суму 4 531,00 гривень.

Крім того, 03 лютого 2013 року приблизно о 03 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи навпроти під`їзду № 3 по вул. А.Корольова в м. Ужгороді, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, шляхом розбиття скла на автомобілі марки «Тойота камрі», д.н.з. НОМЕР_5 , який належить громадянину ОСОБА_15 , проник в салон автомобіля, звідки таємно викрав грошові кошти в розмірі 200,00 гривень і заволодівши викраденим майном з місця вчинення злочину зник, чим завдав останньому матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Такими діями ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка) повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім того, 04 жовтня 2016 року, близько 10 години 04 хвилини ОСОБА_7 умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, їх наслідки та бажаючи їх настання, з корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, зайшов у незачинений службовий кабінет старшої медсестри обласної клінічної лікарні міста Ужгорода, що розташований на першому поверсі обласної клінічної інфекційної лікарні міста Ужгорода, за адресою місто Ужгород, вулиця Грибоєдова, 20а, де, перебуваючи в приміщенні вказаного кабінету, скориставшись відсутністю інших людей, таємно, повторно викрав із сумки, що знаходилась на дерев`яній тумбі, належний ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , гаманець чорного кольору, вартість якого, згідно висновку експерта становить 294 гривні 68 копійок, з грошовими коштами, що знаходились у гаманці, в сумі 2 000 гривень та 20 фунтів стерлінгів, які згідно курсу Національного банку України становлять 667 гривень 09 копійок, та з викраденим зник, таким чином, своїми умисними діями завдавши ОСОБА_16 матеріального збитку на загальну суму 2 961 гривень 77 копійок.

Такими діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Крім того, 02 січня 2018 року близько 15 години 00 хвилин ОСОБА_7 , знаходитись в приміщенні приймальні, що на п`ятому поверсі будівлі Закарпатської обласної ради за адресою: місто Ужгород, площа Народна, 4, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, повторно, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, шляхом вільного доступу, таємно викрав гаманець, який не становить матеріальної цінності для потерпілої, в середині якого знаходились грошові кошти в сумі близько 190 гривень та банківські карти банківська карта банку «Ощадбанк» № НОМЕР_6 , банківська картка банку «А-банк» № НОМЕР_7 , банківська карта банку «Юнікредітбанк» № НОМЕР_8 , банківська карта банку «Укрсиббанк» № НОМЕР_9 , банківська карта банку «Укрсоцбанк» № НОМЕР_10 , належні потерпілій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В подальшому, маючи єдиний злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами, близько 15 год. 35 хв., знаходячись за адресою: місто Ужгород, вул. Гойди, 10, використовуючи банківський автомат самообслуговування (банкомат) ПАТ «Комінвестбанк», ввівши персональний ідентифікаційний номер платіжної картки № НОМЕР_10 (ПІН-коду), яку він викрав у потерпілої ОСОБА_6 , зняв з поточного рахунку грошові кошти на загальну суму 10 000 (десять тисяч) гривень та заволодівши ними, з місця вчинення злочину зник.

Реалізовуючи свій злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами за вищевказаних обставин, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02 січня 2018 року близько о 15 годині 35 хвилин знаходячись, за адресою місто Ужгород, вул. Гойди, 10, використовуючи банківський автомат самообслуговування (банкомат) ПАТ «Комінвестбанк», який згідно Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є програмним технічним комплексом, та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою, переслідуючи прямий умисел, направлений на здійснення протиправних дій в сфері використання електронно - обчислювальних машин, систем та комп`ютерних мереж і мереж електрозв`язку, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки у формі витоку інформації та бажаючи їх настання, порушуючи процедуру отримання дозволу на проведення операцій з використанням спеціального платіжного засобу авторизації, не санкціоновано, тобто самочинно, без дозволу держателя спеціального засобу або уповноваженої особи, втрутився в роботу банківського терміналу самообслуговування, що полягало у введенні персонального ідентифікаційного номеру платіжної картки № НОМЕР_10 (ПІН-коду), яку він викрав у потерпілої ОСОБА_6 , встановленого на картку для ідентифікації держателя спеціального платіжного засобу під час здійснення операцій з її використання, використовуючи дані клієнта ПАТ «Комінвестбанк» ОСОБА_6 , шляхом введення відповідного запиту спричинив виток інформації з автоматизованої системи, що виразилось у відображенні на екрані банківського автомату самообслуговування даних про поточний стан рахунку клієнта банку ОСОБА_6 .

Таким діями, ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 cт. 185 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, а також за ч. 1 cт. 361 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: несанкціоноване втручання в роботу, автоматизованих систем, що призвело до витоку інформації.

Крім того, 30 січня 2018 року близько 14 години 10 хвилин громадянин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись в приміщенні редакції газети «Новини Закарпаття», що за адресою: місто Ужгород, вулиця Руська, 13, діючи з прямим умислом - усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, повторно, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, шляхом відчинення дверей ключем, який знаходився в дверях, проник до приміщення кабінету № 11 редакції газети «Новини Закарпаття», звідки таємно викрав жіночу сумку в середині якої знаходилася ручка фірми «Parker», хрестик виготовлений із срібла 925 проби та документи, належні потерпілій ОСОБА_17 , 1979 року народження, чим спричинив останній матеріального збитку, відповідно до висновку експерта № 11/113 від 16.02.2018 року, на загальну суму 2 035 гривень 00 копійок та заволодівши викраденим, з місця вчинення злочину зник.

Такими діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та поєднане з проникненням в інше приміщення.

Крім того, 22 березня 2018 року в період часу з 10:55 год. по 11:05 год. громадянин ОСОБА_7 , зайшов в приміщення адміністративної будівлі, з метою працевлаштування, після чого шляхом відкриття дверей службового кабінету «Табельник» Станції Ужгород, розташованої за адресою: м. Ужгород, вул. Станційна, 11, зайшов всередину кабінету, де у останнього виник умисел на вчинення крадіжки.

У зв`язку із цим, діючи з прямим умислом - усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, повторно, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, скориставшись відсутню очевидців злочину, таємно викрав з шафи жіночу сумку чорного кольору, всередині якої знаходились: ключі, гаманець синього кольору, які не становлять матеріальної цінності для потерпілої, в середині якого знаходились грошові кошти в сумі 400 гривень та банківські карти - зарплатна банківська карта банку «Ощадбанку» рахунку № НОМЕР_11 , належна потерпілій ОСОБА_18 , банківська карта банку «Ощадбанку» рахунку № НОМЕР_12 , належна потерпілому ОСОБА_19 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_13 , виданий на ім`я ОСОБА_18 . Ужгородським РВ УМВС України в Закарпатській області 03.07.1996 року, картку платника податків № НОМЕР_14 , видану на ім`я ОСОБА_18 , Ужгородською ОДПІ ГУ ДФС в Закарпатській області 26.03.2015 року та його копію, службове посвідчення ОСОБА_18 , належні останній, чим спричинив їй матеріального збитку на суму 400 гривень.

В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, маючи єдиний злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами, в період часу з 11:22 год. по 11:24 год. 22.03.2018, знаходячись за адресою: місто Ужгород, вул. Перемоги, 35, у приміщенні торговельного супермаркету «Вопак», використовуючи банківський автомат самообслуговування (банкомат), ввівши персональний ідентифікаційний номер платіжної картки AT «Ощадбанк», належної ОСОБА_19 , яку він викрав з сумки потерпілої ОСОБА_18 ,, зняв з поточного рахунку грошові кошти на загальну суму 1 000 (одна тисяча) гривень та заволодівши ними, з місця вчинення злочину зник, чим спричинив матеріальної шкоди ОСОБА_19 на вищевказану суму.

Такими діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. ч. 2 ст. 185 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувальних актів згідно до вимог статті 337 КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000033 від 03.01.2013 року, який був складений слідчим СВ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_20 та затверджений старшим прокурором Прокуратури м. Ужгород ОСОБА_21 , містить відомості, передбачені пунктами 19 частини другої статті 291 КПК, зокрема: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення ст. 15 ч. 2 ст. 194 ч. 2, ст. 185 ч. 2 КК України та формулювання обвинувачення.

Про офіційне доведення до відома стороні захисту про фактичні та юридичні підстави пред`явленого відповідно до обвинувального акта обвинувачення свідчить розписка від 06.11.2015 року та клопотання від 04.11.2015 року, з яких вбачається, що зазначений обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування ОСОБА_7 відмовився отримувати та підписувати розписку у присутності двох понятих: ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , оскільки слідчий не провів зміну обвинувачення, що свідчить про обізнаність обвинуваченого із змістом цих документів. Цей факт також підтверджують розписки обвинуваченого ОСОБА_7 про неодноразове ознайомлення із матеріалами кримінального провадження вже безпосередньо судом.

Також з матеріалів справи вбачається, що після оголошення в судовому засіданні прокурорами обвинувальних актів ОСОБА_7 підтвердив зрозумілість пред`явленого обвинувачення.

Отже, оскільки у обвинувальному акті наведені фактичні дані, що в своїй сукупності дають уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, а також можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, тобто у суду відсутні підстави стверджувати, що формальне недотримання вимог пункту 5 частини другої статті 291 КПК в частині зазначення окремо формулювання обвинувачення вплинуло на право на захист обвинуваченого ОСОБА_7 .

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України у справі № 5-253кс(15)17 у постанові від 12 жовтня 2017 року.

Обвинувачений ОСОБА_7 після роз`яснення йому суті обвинувачення та правової кваліфікації кримінальних правопорушень, а також положень ст. 63 Конституції України і ст. 18 КПК України, в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні всіх інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальних актах та зазначених вище, погодився давати покази і пояснив суду все так, як зазначено вище, тому приймаючи до уваги те, що прокурор, потерпіла та захисник обвинуваченого також не оспорювали фактичні обставини проваджень, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, переконавшись у добровільності їх позицій, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються та ухвалив обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого, розмір заподіяної шкоди, долю речових доказів.

Враховуючи викладене, суд, дослідивши докази, які характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених вище, доведена повністю.

Слід також зазначити, що не знайшли своє підтвердження доводи обвинуваченого про помилкову кваліфікацію прокурором у кримінальному провадженні № 0000335 від 31.01.2018 року його дій саме за ч. 3 ст. 185 КК України та необхідність їх перекваліфікації за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки зазначене кримінальне правопорушення було вчинене обвинуваченим за наступних обставин:

«30 січня 2018 року близько 14 години 10 хвилин громадянин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись в приміщенні редакції газети «Новини Закарпаття», що за адресою: місто Ужгород, вулиця Руська, 13, діючи з прямим умислом - усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, повторно, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, шляхом відчинення дверей ключем, який знаходився в дверях, проник до приміщення кабінету № 11 редакції газети «Новини Закарпаття», звідки таємно викрав жіночу сумку в середині якої знаходилася ручка фірми «Parker», хрестик виготовлений із срібла 925 проби та документи, належні потерпілій ОСОБА_17 , 1979 року народження, чим спричинив останній матеріального збитку, відповідно до висновку експерта № 11/113 від 16.02.2018 року, на загальну суму 2 035 гривень 00 копійок та заволодівши викраденим, з місця вчинення злочину зник», з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 337 ЦПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Частина 2 статті 185 КК України передбачає кримінальну відповідальність за крадіжку, вчинену повторно або за попередньою змовою групою осіб, а частина 3 цієї ж статті за крадіжку, поєднану з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому.

Як зазначено у п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10 « Про судову практику у справах про злочини проти власності» вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, інше приміщення чи сховище, суди повинні мати на увазі таке.

Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання;

шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.

Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї

виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час

перебування в цьому приміщенні.

Поняття "інше приміщення" включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо).

При цьому в ході допиту обвинувачений ОСОБА_7 пояснив суду, що не знає з якою метою зайшов до приміщення редакції газети «Новини Закарпаття», «Йшов мимо, та й зайшов!, потім побачив ключі у дверях кабінету та вирішив цим скористатися».

Зазначені покази не підтверджують той факт, що умисел на викрадення майна у ОСОБА_7 виник саме під час перебування в цьому приміщенні, оскільки обвинувачений на той час вже перебував у приміщенні редакції газети «Новини Закарпаття», що за адресою: місто Ужгород, вулиця Руська, 13, та підшукав приміщення кабінету № 11 редакції газети «Новини Закарпаття», у дверях якого знаходився ключ, яким скористався та проник у це приміщення, звідки таємно викрав жіночу сумку, зазначені дії свідчать про прямий умисел обвинуваченого ОСОБА_7 саме на проникнення до цього приміщення з метою викрадення будь яких речей, тобто з корисливих мотивів.

Слід зазначити, що такі покази обвинуваченого мають на меті ухилення від кримінальної відповідальності за більш тяжкий злочин.

Відтак дії ОСОБА_7 за цим злочином слід кваліфікувати саме за ч. 3 ст. 185 КК України, як: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та поєднане з проникненням в інше приміщення, та були правильно кваліфіковані прокурором у обвинувальному акті.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд відповідно до статті 66 КК України відносить щире каяття у вчиненні злочинів та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обтяжуючі покарання обставини щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно статті 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Довге, Іршавського району, Закарпатської області, українець, громадянин України, не працює, не одружений, раніше неодноразово судимий, не має місця реєстрації, останнє фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання характеризується посередньо, перебуває на «Д» обліку у лікаря фтизіатра даних про активний туб. процес не виявлено, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває.

Обираючи до обвинуваченого ОСОБА_7 вид та міру покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є злочинами середньої тяжкості та тяжким злочином, конкретні обставини справи, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щирого каяття у вчиненні злочинів та активного сприяння розкриттю злочинів, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не має міцних соціальних зв`язків, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання:

-за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі;

-за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

-за ч. 1 cт. 361 КК України у вигляді 2 (двох) років обмеження волі без позбавлення права обіймати пені посади чи займатися певною діяльністю;

-за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

Суд вважає, що виправлення засудженого неможливе без ізоляції від суспільства, тому не вбачає підстав для застосування статті 75 КК України.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з 27 квітня 2018 року з 21 години 00 хвилин.

Запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 326 КПК України якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, суд залишає цивільний позов без розгляду, крім випадків, встановлених цією статтею. Цивільний позов може бути розглянутий за відсутності цивільного позивача, його представника чи законного представника, якщо від нього надійшло клопотання про розгляд позову за його відсутності або якщо обвинувачений чи цивільний відповідач повністю визнав пред`явлений позов.

Потерпілий ОСОБА_14 , цивільний позивач, жодного разу на виклик суду не прибув, цивільний позов не підтримав, будь яких письмових заяв до суду не подав, цивільний позов за формою та змістом не відповідає вимогам ЦПК України, що унеможливлює його розгляд судом по суті, відтак суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 3 ст. 326, ч. 3 ст. 129 КПК України цивільний позов ОСОБА_14 від 16.03.2013 року про стягнення майнової шкоди у розмірі 4 500,00 грн. залишити без розгляду.

Потерпілий ОСОБА_9 , цивільний позивач, жодного разу на виклик суду не прибув, цивільний позов не підтримав, будь яких письмових заяв до суду не подав, цивільний позов за формою та змістом не відповідає вимогам ЦПК України, що унеможливлює його розгляд судом по суті, відтак суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 3 ст. 326, ч. 3 ст. 129 КПК України цивільний позов ОСОБА_9 від 13.01.2012 року про стягнення майнової шкоди у сумі 1 500,00 грн. залишити без розгляду.

Судові витрати у кримінальному провадженні у загальній сумі 3 176,80 грн. слід стягнути із обвинуваченого на користь держави. Решту наданих суду довідок про витрати у кримінальному провадженні суд не приймає до уваги, оскільки вони видані у інших кримінальних провадженнях, які не мають жодного відношення до цієї об`єднаної справи № 308/13995/15-к.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України, арешти на майно не накладалися.

Обвинуваченим ОСОБА_7 було подане до суду клопотання від 28.09.2018 року за яким він просить суд: зарахувати йому перебування в СІЗО УВП № 9 м. Ужгорода один день за два дні позбавлення волі наступні періоди: з 01.05.2013 року по 30.12.2014 року; з 18.02.2015 року по 30.03.2015 року; з 28.06.2015 року по 27.05.2016 року; з 28.12.2016 року по 31.01.2017 року; з 18.06.2017 року по 08.08.2017 року. Оскільки саме ці періоди він перебував у СІЗО УВП № 9 у зв`язку із розглядом кримінальних проваджень в Ужгородському міськрайонному суді та особисто (фізично) доставлявся в суд для розгляду справи за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України від 2013 року та ч. 2 ст. 185 КК України від 2016 року.

Захисник в судовому засіданні підтримала зазначене клопотання обвинуваченого та просила суд його задовольнити.

Прокурори частково підтримали клопотання обвинуваченого та просили суд врахувати його при винесенні вироку у цій справі.

До 24 грудня 2015 року в ч. 5 ст. 72 КК України, яка встановлювала правила зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання засудженому, було зазначено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання в разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у ч. 1 ст. 72 КК України. При призначенні покарань, не зазначених у ч. 1 ст. 72 КК України, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

26 листопада 2015 року було прийнято Закон N 838-VIII.

Цим Законом було змінено ч. 5 ст. 72 КК України і визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

21 червня 2017 року набрав чинності Закон N 2046-VIII, яким знову змінено ч. 5 ст. 72 КК України.

Цю норму викладено в такій редакції: "Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування".

Таким чином законодавець фактично повернувся до редакції ч. 5 ст. 72 КК України, яка існувала до набрання чинності Законом N 838-VIII.

Положення ч. 5 ст. 72 КК України в зазначених вище редакціях передбачають різні правила зарахування попереднього ув`язнення: 1) під час призначення покарання у виді позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України; 2) під час призначення виду покарання, не вказаного в ч. 1 ст. 72 КК України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Порядок попереднього ув`язнення визначається цим Законом та Кримінальним процесуальним кодексом України.

Частина 5 ст. 72 КК України, у редакції яка діяла до 20 червня 2017 року, передбачала, що у строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження. Суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.

Відповідно до п. 102 107 правового висновку щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), наданого Великою палатою Верховного Суду України у справі № 663/537/17 (провадження № 13 -31кс18) (постанова від 29.08.2018 року), положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України, визначають "інші кримінально-правові наслідки діяння" у розумінні ч. 2 ст. 4 КК України.

Якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону N 838-VIII (пряма дія Закону N 838-VIII).

Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону N 838-VIII (зворотна дія Закону N 838-VIII як такого, який "іншим чином поліпшує становище особи" у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України).

Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону N 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом N 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону N 838-VIII. В такому разі Закон N 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону N 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону N 2046-VIII як такого, що "іншим чином погіршує становище особи", відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.

Якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону N 2046-VIII).

Судом встановлено, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження (судової справи), обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 03.01.2013 року вперше надійшов до суду 02.04.2013 року.

При цьому, як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 не обирався.
За вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2013 року у справі № 308/5443/13-к за наслідками розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000033 від 03.01.2013 року ОСОБА_7 було визнано винним у скоєні злочинів, передбачених ст. 15 ч.2 ст. 194 ч.2, ст. 185 ч.2 КК України, призначивши покарання за ст. 185 ч.2 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки, за ст. 15 ч.2 ст. 194 ч.2 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого більш суворим остаточно призначене ОСОБА_7 покарання чотири роки позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, до призначеного за цим вироком покарання ОСОБА_7 частково приєднано невідбуте покарання за вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29.03.2013 року і остаточно ОСОБА_7 до відбуття призначено чотири роки п`ять місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.
За ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 13.08.2013 року було вирок Ужгородського міськрайонного суду від 27 травня 2013 року стосовно ОСОБА_7 про вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15-ч.2 ст.194 КК України, - скасовано, матеріали кримінального провадження №11-кп/777/110/13 призначено на новий розгляд в суді першої інстанції.

За ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.12.2014 року у справі № 308/14848/13-к обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000033 від 03.01.2013 року було повернуто прокурору прокуратури м. Ужгорода, юристу 2 го класу ОСОБА_24 , який затверджував обвинувальний акт для усунення вищезгаданих порушень вимог КПК України, протягом двох тижнів з дня отримання матеріалів кримінального провадження.

За ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 13.03.2015 року зазначену ухвалу суду першої інстанції від 02.12.2017 року було скасовано, обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні направлено до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для виконання вимог ст.ст. 314 316 КПК України.

За ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.06.2015 року судом було етаповано ОСОБА_7 з ВК 46 ДПтС України в Рівненській області до УВП № 9 ВДПтС в Закарпатській області для розгляду кримінального провадження № 0000033.

За ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.07.2015 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000033 від 03.01.2013 року було повторно повернуто прокурору прокуратури м. Ужгорода, юристу 2 го класу ОСОБА_24 , який затверджував обвинувальний акт для усунення вищезгаданих порушень вимог КПК України, протягом двох тижнів з дня отримання матеріалів кримінального провадження.

За ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 30.07.2015 року відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 537 КПК України засудженого ОСОБА_7 було тимчасово залишено в Закарпатській УВП № 9 на час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції.

За ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 06.10.2015 року зазначену ухвалу суду першої інстанції від 09.07.2015 року було залишено без змін.

Після чого, цей обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000033 надійшов до суду 27.11.2015 року повторно.

Як вбачається з матеріалів об`єднаної справи № 308/13995/15-к Ужгородський міськрайонний суд неодноразово починаючи з 02.12.2015 року просив Закарпатську УВП № 9 доставити обвинуваченого до суду для розгляду цього кримінального провадження, проте вперше його було доставлено до суду лише 02.02.2016 року, що підтверджується журналом судового засідання, оскільки він вибув до ІТТ Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області по вимозі Виноградівського районного суду.

За ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.04.2016 року у справі № 308/13995/15-к ОСОБА_25 було тимчасово залишено в Закарпатській установі виконання покарань № 9 для забезпечення участі у судовому розгляді у кримінальному провадженні № 308/13995/15-к до його закінчення.

Проте, як вбачається з листа від 27.05.2016 року № 12/1777 Закарпатської установи виконання покарань (№ 9) ОСОБА_7 не утримувався в Закарпатській УВП № 9 ВДПтС України в Закарпатській області через звільнення по відбуттю строку покарання.

Довідкою від 27.05.2016 року підтверджується, що засуджений ОСОБА_7 відбував покарання з 13.02.2013 року по 27.05.2016 року за вироком Виноградівського райсуду за ч. 2 ст. 185 КК України та був звільнений 27.05.2016 року по відбуттю покарання.

Згідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.01.2016 року у іншій справі № 308/279/16-к, яка була залишена без змін за ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 06.04.2016 року, судом було встановлено, що вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29.03.2013 року у справі № 299/824/13-к ОСОБА_25 був засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки. Вказаний вирок суду набрав законної сили 30.04.2013 року. У вказаному вироці зазначено, що строк відбуття основного покарання рахувати з 13.02.2013 року. З дослідженої в судовому засіданні копії ухвали слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15.02.2013 року вбачається, що дійсно відносно ОСОБА_25 15.02.2013 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 45 днів, при цьому зазначено, що строк тримання обчислювати з моменту затримання, тобто з 13.02.2013 року, та ухвалено - зарахувати засудженому ОСОБА_25 в строк покарання, призначеного вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29.03.2013 року у справі № 299/824/13-к строк його попереднього ув`язнення з 13.02.2013 року по 30.04.2013 рік включно, що становить 77 (сімдесят) днів, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як вбачається із листа Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9) від 03.02.2017 року № 12/402 ОСОБА_7 не утримувався в установі через вибуття до ВК 46 Рівненської області для подальшого відбування покарання.

За ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.05.2017 року у справі № 308/13995/15-к обвинуваченого ОСОБА_7 було ухвалено етапувати з місця відбування покарання, з Катеринівської виправної колонії УДПтСУ в Рівненській області № 46 до Закарпатської УПВ № 9 ВДПтС в Закарпатській області для участі у судовому засіданні у цьому кримінальному провадженні.

Як вбачається з листа Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9) від 17.08. № 12/144-к, наданого суду обвинуваченим, 08.08.2017 року ОСОБА_7 було звільнено із цієї установи по відбуттю строку покарання з урахуванням ч. 5 ст. 72 КК України.

Судом за матеріалами особової справи засудженого ОСОБА_7 встановлено, що відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину його було затримано 27 квітня 2018 року о 21 годині 00 хвилин.

За ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.04.2018 року у справі № 308/4409/18, у кримінальному провадженні № 0000992, яке було приєднане до об`єднаної справи, було обрано відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк тримання під вартою ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 27 квітня 2018 року.

У подальшому за ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.06.2018 року у справі № 308/4764/18, кримінальне провадження № 0000992 від 23.03.2018 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України було об`єднано в одне провадження з кримінальними провадженнями № 0000335 від 31.01.2018 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, № 0000024 від 03.01.2018 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 361 КК України. Об`єднаному кримінальному провадженню присвоєно єдиний № 308/1381/18 та обрано ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на два місяці, а саме до 10.08.2018 року включно.
Цей строк за ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.08.2018 року у справі № 308/1381/18 було продовжено до 05.10.2018 року.

З урахуванням вищезазначеної правової позиції Великої палати Верховного Суду України, норм законів та за наслідками дослідження матеріалів кримінального провадження та матеріалів особової справи, клопотання обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 838-VIII, який визначав правило зарахування попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 зарахувати строк попереднього ув`язнення: починаючи з 09 червня 2015 року по 09 липня 2015 року, починаючи з 30 липня 2015 року по 06 жовтня 2015 року, починаючи з 15 квітня 2016 року по 27 травня 2016 року, починаючи з 16 травня 2017 року по 08 серпня 2017 року, починаючи з 27 квітня 2018 року по 02 листопада 2018 року (до дня набрання вироком законної сили у цьому кримінальному провадженні), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Суд не вбачає підстав для звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, оскільки строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах об`єднаного кримінального провадження, значно менший ніж фактично призначене йому основне покарання, тому клопотання засудженого в цій частині не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 128, ч. 3 ст. 326, ч. 3 ст. 129, ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені кримінальних правопорушень: за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194, ч. 1 cт. 361 КК України, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

- за ч. 1 cт. 361 КК України у вигляді 2 (двох) років обмеження волі без позбавлення права обіймати пені посади чи займатися певною діяльністю;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з 27 квітня 2018 року з 21 години 00 хвилин.

Запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без реєстрації, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_15 , ІПН суду невідомий, на користь держави судові витрати у кримінальному провадженні у загальній сумі 3 176,80 грн. (три тисячі сто сімдесят шість гривень 80 копійок).

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 838-VIII, в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 зарахувати строк попереднього ув`язнення: починаючи з 09 червня 2015 року по 09 липня 2015 року, починаючи з 30 липня 2015 року по 06 жовтня 2015 року, починаючи з 15 квітня 2016 року по 27 травня 2016 року, починаючи з 16 травня 2017 року по 08 серпня 2017 року, починаючи з 27 квітня 2018 року по 02 листопада 2018 року (до дня набрання вироком законної сили у цьому кримінальному провадженні), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_14 від 16.03.2013 року про стягнення майнової шкоди у розмірі 4 500,00 грн. залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_9 від 13.01.2012 року про стягнення майнової шкоди у сумі 1 500,00 грн. залишити без розгляду.

Роз`яснити всім потерпілим, що у відповідності до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Речові докази:
- три банківських карти, 9 чеків про зняття грошових коштів, які були визнані речовими доказами та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів при Ужгородському ВП, носій інформації DVD R диск, - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;

-скотч із слідами папілярних ліній пальців рук та дактилокарту гр. ОСОБА_17 , які були визнані речовими доказами та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів при Ужгородському ВП та носій інформації CD R диск, який знаходиться при матеріалах кримінального провадження, - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;

-оптичний диск із відеозаписом, який поміщено в паперовий конверт білого кольору та знаходиться при матеріалах кримінального провадження, виявлені та вилучені 22.03.2018 року в ході огляду місця події за адресою: м. Ужгород, вул. Станційна, 11, сліди папілярних ліній пальців рук, які відкопійовано на 2 відрізки клейкої стрічки скотч та упаковано у паперовий конверт та знаходяться при матеріалах кримінального провадження, - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;
-джинсову сумочку, водійські права, техпаспорт на автомобіль марки «Cherry QQ», д.н.з. НОМЕР_16 , технічний паспорт на автомобіль марки «Сітроен Джампер», д.н. НОМЕР_17 , які були передані за постановою від 17.03.2013 року на відповідальне зберігання ОСОБА_10 , - вважати повернутими їх власнику (законному володільцю);

-аркуш паперу, який був вилучений 24.01.2013 року в ході огляду автомобіля та зберігається у матеріалах кримінальної справи, - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;
-гарантійний талон до автомагнітоли «Prology», моделі «МСЕ - 450», серійний № НОМЕР_18 ; автомагнітолу «Prology», моделі «МСЕ - 450», серійний № НОМЕР_18 , які були передані на відповідальне зберігання ОСОБА_12 , - вважати повернутими їх власнику (законному володільцю);

-слід пальця руки на відрізку світлої дактилоскопічної плівки № 2, який зберігається у матеріалах кримінального провадження, - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;
-два керамічні уламки білого кольору та керамічний ізолятор центрального електрода свічки запалювання, - які були передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів Ужгородського МВ, - знищити;
-волосся, яке вилучене з автомобіля під час ОМП, яке було передане на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів Ужгородського МВ, - знищити.

Особову справу ОСОБА_25 повернути до Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9) за приналежністю.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурорам.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1