Справа № 305/1111/18
Провадження по справі 1-кп/305/320/18

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2018. Рахівський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Рахів кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000064 від 14.06.2018 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ясіня, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, майста лісу Лазещинського лісництва ДП "Ясінянське ЛМГ", раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.367 КК України, суд

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 , на підставі наказу директора ДП "Ясінянське лісове-мисливське господарство" №30-к від 01.04.2010 призначсений на посаду майстра лісу Лазещинського лісництва ДП "Ясінянське лісове-мисливське господарство", у зв`язку з чим, на підставі договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей, та зобов`язався вживати заходів до запобігання шкоди.

Відповідно до пункту 1, 2 «Положення про державну лісову охорону» (затвердженого ПКМУ від 16 вересня 2009 року № 976) та додатку до цього Положення, працівник Державної лісової охорони має статус працівника правоохоронного органу, тобто є службовою особою, яка згідно посадових обов`язків уповноважена на здійснення організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

ОСОБА_4 , обіймаючи посаду майстра лісу Лазещинського лісництва та будучи службовою особою уповноваженожю на здійснення організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій був уповноважений здійснювати керівництво працівниками на лісозахисних роботах, на закріпленій за ним ділянці.

Так, у квітні 2017 року, ОСОБА_4 , неналежно виконуючи покладені на нього обов`язки по охороні і захисту лісів від самовільних порубок, допустив службову недбалість яка проявилась у неналежному здійсненні обходів, лісових масивів внаслідок чого у лісових масивах Лазещинського лісництва «Ясінянське ЛМГ» були вчинені самовільні порубки дерев.

Відповідно до матеріалів перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства у ДП «Ясінянське ЛМГ» на території кварталів 2 та 10 Лазещинського лісництва, виявлено пні від незаконно зрізаних 36 дерев, об`ємом 36,33 м.куб, порубаних через неналежне виконання лісничим покладених на нього обов`язків, внаслідок чого державним інтересам в особі Державного підсприємства «Ясінянське ЛМГ» спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 200462,88 грн, що у 100 разів і більше перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є істотною шкодою.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні вину свою у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у повному обсязі у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, суд, учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази у цьому кримінальному провадженні.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні ствердив, що з 01 квітня 2010 року він призначений на посаду майстра лісу Лазещинського лісництва, з ним було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, за яким він взяв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому матеріальних цінностей та зобов`язався вживати заходів до запобігання шкоди. Навесні 2017 року та території ввірених йому кварталів 2 та 10 Лазещинського лісництва він виявив самовільні рубки 36 дерев. Хто вчинив ці самовільні рубки йому невідомо. Розкаюється у скоєному. Просив, його суворо не карати.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників кримінального провадження, суд, вважає, вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_4 , як скоєння злочину передбаченого ч.1 ст.367 КК України - як службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало інтересам держави істотної шкоди.

Суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому злочину при обставинах викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування і в судовому засіданні послідовні, не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі, чіткі, узгоджені між собою, отже достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не є інвалідом), характеризуючі особистість обвинуваченого обставини раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, веде догляд за матір`ю ОСОБА_5 , 1929 року народження.

Відповідно до п.4 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відсутні.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Враховуючи викладене, виходячи з принципів: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і відбування покарання, оскільки такі за даних обставин справи були б надмірно суворим покаранням, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.367 КК України, у виді штрафу, у розмірі 300 (триста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 (один) рік.

Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним і буде достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування до нього Закону України "Про амністію у 2016 році", звільнивши його від відбування покарання, оскільки він веде догляд за матір`ю, ОСОБА_5 , 1929 року народження, яка не має інших працездатних дітей.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 пункту «є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнивши його від відбування покарання, не заперечувала.

Як встановлено ст.85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Пунктом "є" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено: звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 веде догляд за матір`ю ОСОБА_5 , 1929 року народження, яка окрім ОСОБА_4 немає інших прецездатних дітей, що підтверджується довідками виданими виконкомом Ясінянської селищної ради, вперше вчинив необережний злочин, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України.

Відповідно до ст.15 Закону України "Про амністію у 2016 році" особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом.

Обмежень щодо застосування стосовно обвинуваченого амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено.

За таких обставин, суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 85, 86 КК України, ст.3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", п.є ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році, ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.367 КК України та призначити покарання - штраф, у розмірі 300 (триста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 (один) рік.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання - штрафу, у розмірі 300 (триста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, 5100 (п`ять тисяч сто) гривень з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 (один) рік на підставі ст.86 КК України та пункту «є» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Головуюча: ОСОБА_1