Постанова
Іменем України

25 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 487/8412/14-к
провадження № 51-2251 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
в режимі відеоконференції
законного представника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу законного представника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 16 листопада 2015 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000230, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2014 року ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 16 листопада 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України на 8 років позбавлення волі.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Згідно з вироком апеляційного суду, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що 26 квітня 2014 року приблизно о 02.40 год., перебуваючи поблизу приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , побачив як назустріч йому біжить наглядно знайомий ОСОБА_9 , який кричав та тримав у руках невідомий предмет. Підбігши до ОСОБА_6 , ОСОБА_9 почав замахуватись на нього металевою арматурою, яку ОСОБА_6 забрав у останнього, а ОСОБА_9 в цей час побіг по ґрунтовій дорозі між городами в напрямку вул. Шкільна. ОСОБА_6 , зачекавши 10-15 секунд побіг за ОСОБА_9 , тримаючи в правій руці вказану металеву арматуру та, наздогнавши останнього, схопив за комір спортивної куртки і наніс йому один удар ногою по ногам, в результаті чого ОСОБА_9 впав. Після цього, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, наніс металевою арматурою біля 10 ударів по обличчю та голові ОСОБА_9 , внаслідок чого потерпілий перестав рухатись та почав хрипіти, а ОСОБА_6 з місця події втік. В результаті дій ОСОБА_6 , ОСОБА_9 помер від механічної асфіксії внаслідок аспірації кров`ю, яка розвинулась на фоні багатоуламкового перелому кісток лицевого скелету та кісток основи черепа.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі зі змінами законний представник ОСОБА_8 ставить питання про скасування вироку апеляційного суду в зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що пред`явлене органами досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_6 та формулювання обвинувачення, визнане апеляційним судом доведеним є неконкретним. Не погоджується з оцінкою судом доказів у провадженні, посилається на невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження та вказує про відсутність у засудженого мотиву на протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Позиції інших учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 та його законний представник ОСОБА_8 підтримали касаційну скаргу зі змінами та просили її задовольнити.
Захисник ОСОБА_7 також вважала обґрунтованою касаційну скаргу законного представника та просила її задовольнити.
Прокурор, посилаючись на безпідставність наведених у касаційній скарзі зі змінами доводів, вважала, що оскаржуване судове рішення слід залишити без зміни.
Мотиви Суду
Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
При цьому ст. 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У свою чергу положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Частиною 2 ст. 420 КПК України визначено вимоги до вироку суду апеляційної інстанції, відповідно до яких, він повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.
За змістом ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Колегія суддів вважає, що вирок суду апеляційної інстанції, ухвалений за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора у цій справі, не відповідає вищенаведеним вимогам кримінального процесуального закону.
Як убачається зі справи, вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2014 року ОСОБА_6 було визнано невинуватим та виправдано за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Не погодившись із вказаним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу в якій ставив питання про його скасування та обґрунтовував винуватість ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного злочину.
За результатами розгляду апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та ухвалив обвинувальний вирок.
Проте, колегія суддів вважає, що зміст вироку апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Так, мотивуючи винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, апеляційний суд послався на дані висновку судово-медичної експертизи № 1140 від 26 травня 2014 року, висновку додаткової судово-медичної експертизи № 1140 від 26 червня 2014 року щодо заподіяних ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та механізму і локалізації їх нанесення, висновку медико-криміналістичної експертизи № 143 від 17 липня 2014 року показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , показання свідка ОСОБА_12 , висновки акту судово-психіатричної експертизи № 239 від 30 травня 2014 року та показання педагога ОСОБА_13 , а також інші докази.
Тобто, як видно зі змісту вказаного судового рішення, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України, апеляційний суд лише формально перерахував наведені у вироку суду першої інстанції докази, однак належної оцінки їм не дав.
Зі змісту оскаржуваного судового рішення не можливо встановити, що саме передувало вчиненню ОСОБА_6 злочину, які відносини у останнього були з потерпілим та в зв`язку з чим у засудженого виник умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 . Крім того, апеляційний суд у вироку не навів мотиву та мети скоєння вбивства ОСОБА_6 .
Так, Європейський суд з прав людини у справах «Камасінські проти Австрії» та «Абрамян проти Росії» зазначив, що в тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції наголошено на необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини зазначив, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому. Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.
Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права.
З огляду на викладене, вирок апеляційного суду не можна вважати законним, обґрунтованим та вмотивованим, в зв`язку з чим його необхідно скасувати на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України, і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Під час нового розгляду кримінального провадження, суду апеляційної інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази надані сторонами, перевірити інші доводи, викладені у апеляційній та касаційній скаргах, в тому числі й шляхом проведення судового слідства, і відповідно до вимог ст. 370 КПК України, ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
В зв`язку з тим, що в змінах до касаційної скарги порушується питання про скасування вироку апеляційного суду і закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , вона підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436 438, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів

ухвалила:
Касаційну скаргу зі змінами законного представника ОСОБА_14 в інтересах засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 16 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Запобіжний захід ОСОБА_6 обрати у вигляді тримання під вартою до розгляду цього питання апеляційним судом, але не більше ніж на 60 днів.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3