Постанова

Іменем України
19 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 127/13649/16-к

провадження № 51-1545км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
засудженого
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_9 , його захисника ОСОБА_6 та захисника засудженого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 9 грудня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002704, за обвинуваченням
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Хмельницького, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК).
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Бухари (Республіки Узбекистан), громадянина Узбекистану, жителя АДРЕСА_3 , зареєстрованого у тому

АДРЕСА_4 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 9 грудня 2016 року засуджено:
ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна. На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_9 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 12 квітня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;
ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_10 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 12 квітня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнутосолідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 : на користь потерпілої ОСОБА_11 25 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, 25 500 грн у рахунок відшкодування витрат на правову допомоue; на користь ОСОБА_12 19 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, 5 158,34 грн у рахунок відшкодування витрат на лікування та 19 600 грн у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу. Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком суду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винуватими у тому, що вони 9 квітня 2016 року о 23:00 умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, з метою заволодінням чужим майном, перебуваючи біля проходу між будинками АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , підійшли до ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , при цьому ОСОБА_10 завдав ОСОБА_12 удару кулаком в область голови, чим заподіяв їй легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. У той же час ОСОБА_9 , наблизившись до ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , тримаючи рукою ремінець сумки, що висіла на плечі ОСОБА_11 , намагався зрізати його ножем, який тримав у правій руці, однак не зміг цього зробити через опір потерпілої, у зв`язку з чим заподіяв лезом ножа поріз в області шиї останньої, завдавши їй легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Внаслідок спротиву та активних дій ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , не заволодівши майном потерпілих, втекли з місця вчинення злочину.
Апеляційний суд Вінницької області 14 вересня 2017 року залишив апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_6 без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі через суворість. Мотивує свої вимоги тим, що апеляційний суд не дав належної оцінки даним про його особу (раніше не судимий, щиро розкаявся у вчиненому, свою вину визнав, є студентом Вінницького національного медичного університету ім. М. І. Пирогова, відшкодував шкоду потерпілим та має позитивні характеристики).

У поданих до касаційної скарги доповненнях, що за своїм змістом є змінами до касаційної скарги, ОСОБА_9 порушує питання про скасування вищезазначених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Вказує на те, що судом неправильно кваліфіковано його дії за ч. 2 ст. 187 КК, оскільки в нього не було умислу заволодіти чужим майном, а мотив завдання тілесних ушкоджень судом не встановлювався. На думку скаржника, матеріалами справами підтверджено, що він з потерпілою ОСОБА_11 був раніше знайомий та вони перебували в стосунках, що вказує на наявність в його діях хуліганського мотиву. Вважає, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги захисника щодо невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, кваліфікації дій засудженого і відповідних мотивів для їх спростування не навів, внаслідок чого постановив рішення, яке не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_9 просить скасувати вищевказані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що висновки судів щодо кваліфікації дій засуджених за ч. 2 ст. 187 КК є неправильними, оскільки їх дії слід було кваліфікувати за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК, як незакінчений замах на відкрите заволодіння чужим майном.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_10 ,посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого через суворість, просить змінити постановлені судові рішення щодо ОСОБА_10 і пом`якшити призначене покарання, застосувавши положення статей 69, 75 КК. Аргументуючи свою вимогу, скаржник вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував обставин, що пом`якшують покарання (вчинення злочину неповнолітнім, відшкодування завданого збитку, активне сприяння у розкритті злочину). Вважає, що суд не мотивував підстав, які б унеможливлювали застосування до засудженого положень статей 69, 75 КК. Апеляційний суд при перегляді кримінального провадження залишив поза увагою обставини, викладені в апеляційних скаргах щодо порушень кримінального закону судом першої інстанції, при цьому не зважив на те, що ОСОБА_10 у судовому засіданні повністю визнав свою вину та відшкодував потерпілим матеріальну та моральну шкоду.
До початку судового розгляду засуджений ОСОБА_9 заявив клопотання про відмову від захисника ОСОБА_6 , оскільки захист його інтересів в суді касаційної інстанції здійснює адвокат ОСОБА_8 , яке було задоволено колегією суддів.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_9 підтримав свою касаційну скаргу з доповненнями та касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 , а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 частково.
Захисник ОСОБА_8 підтримала касаційну скаргу свого підзахисного, а також доводи, викладені в касаційній скарзі захисника ОСОБА_7 .
Захисник ОСОБА_7 підтримав свою касаційну скаргу, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_9 частково.
Прокурор заперечив проти поданих касаційних скарг, оскільки вважав оскаржені судові рішення законними та обґрунтованими, і просив залишити їх без змін.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Зі змісту касаційної скарги засудженого ОСОБА_9 з доповненнями до неї убачається, що він посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, не погоджується з оцінкою доказів, тоді як у силу ст. 433 КПК їх перевірку до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.
Разом із тим, у результаті касаційного перегляду було встановлено, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, було зроблено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 КПК.
Зокрема, такі висновки місцевого суду ґрунтуються на показаннях: потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про обставини вчиненого на них 9 квітня 2016 року розбійного нападу із застосуванням насильства, в тому числі шляхом удару ножем в область шиї ОСОБА_11 та завдання удару кулаком в область голови ОСОБА_12 ; свідка ОСОБА_13 , який підтвердив обставини нападу на його дружину та тещу 9 квітня 2016 року двома невідомими хлопцями; свідка ОСОБА_14 , який бачив недалеко від місця, де відбувся напад на потерпілих, хлопців у темному одязі; експерта ОСОБА_15 , який підтвердив характер виявлених у потерпілих тілесних ушкоджень.
Наведені показання повною мірою узгоджуються між собою та з іншими наведеними у вироку об`єктивними доказами, а саме: даними протоколу огляду місця події від 10 квітня 2016 року з фототаблицями, в ході якого вилучено металевий предмет, ззовні схожий на лезо ножа; данимипротоколів пред`явлення особи для впізнання від 11 та 12 квітня 2016 року, відповідно до яких свідок ОСОБА_13 та потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 серед представлених їм для впізнання осіб впізнали ОСОБА_9 та ОСОБА_10 як осіб, які 9 квітня 2016 року вчинили напад; даними протоколу огляду місяця події від 11 квітня 2016 року, згідно з яким вилучено чоловічий перстень білого кольору із каменем у особи, що його видала, ОСОБА_10 ; даними протоколу огляду предметів каблучки сірого кольору, діаметром 20 мм із каменем чорного кольору діаметром 10 мм від 11 квітня 2016 року; даними протоколу проведення слідчого експерименту від 23 червня 2016 року за участю ОСОБА_9 ; даними протоколу проведення слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_13 із застосуванням відеозйомки від 29 квітня 2016 року; даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_12 із застосуванням відеозйомки від 19 травня 2016 року; даними висновків судово-медичної експертизи № 640 від 19 травня 2016 року та додаткової судово-медичної експертизи № 824 від 16 червня 2016 рокупро характер, механізм, локалізацію та тяжкість заподіяних ОСОБА_11 тілесних ушкоджень; даними висновку судово-медичної експертизи №825/925 від 16 червня 2016 року про характер, механізм, локалізацію та тяжкість заподіяних ОСОБА_12 тілесних ушкоджень.
Дослідивши вищевказані докази і визнавши їх належними та допустимими, оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їм злочину та правильно кваліфікував їхні дії за ч. 2 ст. 187 КК як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб (розбій). Будь-яких сумнівів щодо об`єктивності оцінки доказів, покладених в основу вироку, та дотримання судом першої інстанції вимог ст. 94 КПК Верховний Суд не вбачає.
Відповідно до встановлених судом фактичних обставин справиОСОБА_9 та ОСОБА_10 за попередньою змовою між собою, маючи намір заволодіти коштами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та достовірно знаючи маршрут їхнього пересування, підійшли до них. При цьому ОСОБА_10 із застосуванням фізичної сили завдав ОСОБА_12 удару кулаком в область голови, чим заподіяв їй легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у той же час ОСОБА_9 намагався розрізати ремінець належної ОСОБА_11 сумки, однак, не змігши цього зробити через опір потерпілої заподіяв їй лезом ножа поріз в області шиї, завдавши ОСОБА_11 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

На думку колегії суддів, характер, спрямованість та послідовність дій засуджених, у тому числі підготовка до злочину, планування власного маршруту та маршруту руху потерпілих свідчать про те, що їх метою було саме заволодіння майном потерпілих, тобто про корисливий мотив злочину. Вказані дії що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повністю відповідають суб`єктивній стороні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК. Тому доводи засудженого ОСОБА_9 в цій частині є необґрунтованими.
Вищевикладене спростовує і доводи засудженого ОСОБА_9 про те, що в його діях наявний хуліганський мотив.
Водночас суд першої інстанції ретельно перевірив доводи засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо відсутності у них попередньої змови на вчинення нападу, заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим та намагання викрасти лише мобільний телефон та обґрунтовано визнав їх такими, які спрямовані на уникнення відповідальності за скоєння більш тяжкого злочину.
Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 187 КК, є безпідставними, з огляду на таке.
Виходячи зі змісту ст. 187 КК обов`язковою ознакою розбійного нападу є небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу.

Виходячи з системного аналізу правових норм, небезпечне для життя чи здоров`я насильство (ст. 187, ч. 3 ст. 189 КК) це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення.
Натомість, під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння.
Таким чином, головним критерієм відмежування грабежу від розбою є характер застосованого до потерпілого насильства як способу заволодіння чужим майном, при розбої воно є небезпечним для життя та здоров`я, а при грабежі така небезпека відсутня.
Спричинені потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 тілесні ушкодження за своїм характером належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я, що підтверджується висновками судово-медичних експертиз від 19 травня 2016 року № 640, від 16 червня 2016 року № 824, від 16 червня 2016 року № 825/925.
Крім того, характер дій кожного з обвинувачених під час вчинення злочину мають ознаки нападу, що є небезпечним для життя і здоров`я особи, яка його зазнала. Обстановка злочину в конкретних умовах з урахуванням дійсності, характеру завданого насильства, скоординованих дій обвинувачених, застосування ними ножа, завдання ударів потерпілим є тими об`єктивними критеріями, що вказують саме на наявність ознак розбійного нападу.
З огляду на викладене, Суд не погоджується з доводами захисника про вчинення засудженими незакінченого замаху на відкрите заволодіння чужим майном потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Відповідно до вимог ст. 65 КК при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання місцевий суд дотримався наведених вимог закону. Зокрема, суд урахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу засуджених, котрі раніше не судимі, позитивно характеризуються за місцем проживання, за місцем навчання посередньо, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання
Крім того, суд зважив на те, що засуджений ОСОБА_10 на час вчинення злочину був неповнолітнім та не встановив обставини, яка пом`якшує покарання, щире каяття, оскільки вину у вчиненому злочині він визнав частково.

З урахуванням усіх обставин справи, у тому числі й тих, на які посилається захисник у скарзі, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив покарання у межах санкції ч. 2 ст. 187 КК.
Не заслуговують на увагу і доводи, наведені в касаційній скарзі захисника засудженого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 , про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого через суворість

Переконливих аргументів, які б доводили явну несправедливість покарання, призначеного засудженому за вироком суду, в касаційній скарзі захисника не наведено.
Рішення про призначення ОСОБА_10 покарання належним чином умотивовано, воно є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень правопорушень.
При цьому колегія суддів з урахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_10 злочину, ступеня його суспільної небезпечності, заподіяних потерпілій від скоєного злочину наслідків не вбачає підстав для пом`якшення засудженому покарання шляхом застосування до нього положень ст. 69 КК та звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, про що йдеться в касаційній скарзі захисника.
Стосовно посилання захисника на те, що ОСОБА_10 повністю відшкодував потерпілим моральну та матеріальну шкоду, що апеляційний суд залишив поза увагою, то вони не спростовують правильності висновків суду щодо призначеного засудженому покарання.
Також необґрунтованими є доводи, наведені в касаційній скарзі засудженого ОСОБА_9 щодо невідповідності ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК.
Так, апеляційний суд, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, засудженого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_16 у межах повноважень, передбачених ст. 404 КПК, погодився з висновками суду першої інстанції щодо доведеності винуватості засуджених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, навівши в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення. Доводи, викладені в касаційних скаргах засудженого про суворість призначеного покарання, та доводи його захисника щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 187 КК були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який дав їм належну правову оцінку, навівши відповідні висновки на їх спростування.
З огляду на викладене подані касаційні скарги слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, п. 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_9 , його захисника ОСОБА_6 , захисника засудженого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 9 грудня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2017 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3