АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/180/16-к Номер провадження 11-кп/786/504/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст. 121 КК України ТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
законного представника
потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000417 за апеляційними скаргами прокурора Гадяцького відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Римарівка, Гадяцького району, Полтавської області, який проживає АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

До набрання вироку законної сили, обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського задоволено та стягнуто з ОСОБА_7 на користь Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського матеріальні збитки в сумі 4 162,34 грн.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальні збитки в сумі 17813,54 грн та моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 6 червня 2015 року приблизно о 22 години 30 хв., перебуваючи у парку в с. Римарівка, Гадяцького р-ну, Полтавської обл., на ґрунті особистих неприязних відносин до ОСОБА_9 , який на той час був неповнолітнім, протиправно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс йому удар кистю руки, стисненою в кулак, в ділянку верхньої щелепи та правого ока, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді: черепно-лицьової травми перелому зовнішньої стінки правої верхньої щелепи, контузії правого очного яблука тяжкого ступеня, ретробульбарної гематоми з компресією зорового нерву, забою головного мозку легкого ступеня, які кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження по критерію розладу здоров`я, поєднаного зі стійкою втратою загальної працездатності не менш ніж на одну третину.
В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину, особі обвинуваченого через м`якість, мотивуючи тим, що суд не врахував думку потерпілого, який підтримав позицію прокурора щодо розміру покарання, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 121 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи доведеності вини та кваліфікацію дій, вказуючи на незаконність вироку суду через суворість, просить змінити вирок та звільнити його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Свої вимоги мотивує тим, що свою вину у вчиненому злочині він визнав, просив вибачення у потерпілого, щиро розкаявся у вчиненому, має роботу (неофіційно), позитивно характеризується, після ухвалення вироку через свою матір відшкодував потерпілому 30 000 грн, а також згідний з сумою відшкодування шкоди, визначеної судом у вироку.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить пом`якшити ОСОБА_7 покарання та призначити його із застосуванням ст. 69 КК України, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку терміном 2 роки.

Свої вимоги захисник мотивує суворістю вироку. Зазначає, що після ухвалення вироку ОСОБА_7 та його сім`єю були принесені потерпілому вибачення, надано часткову грошову компенсацію в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди в сумі 30 000 грн., про що потерпілий надав розписку 16.12.2017, ОСОБА_7 свою вину визнав повністю та щиро розкаявся погоджується щодо розміру відшкодувань згідно вироку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, злочин вчинив вперше, неофіційно працює, має постійне місце проживання, мав намір частково відшкодувати завдану потерпілому шкоду, але не встиг це вирішити до ухвалення вироку суду, позитивно характеризується, потерпіла сторона в суді першої інстанції не наполягала на реальному відбутті покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити їх апеляційні скарги, та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, прокурора який не підтримав апеляційну скаргу прокурора Гадяцького відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 та просив залишити без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого і його захисника, потерпілого та його законного представника, які просили звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у злочині, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило втрату працездатності більш як на одну третину, за який його засуджено, ґрунтується на зібраних у провадженні і перевірених у суді доказах, оцінених у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України та учасниками провадження не оспорюється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, але не був засудженим у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, не працює, завдані збитки не відшкодував, думку потерпілого та його представника, які хоча і не наполягали на суворому покаранні, але просили обрати покарання в межах чинного законодавства, тяжкість наслідків, завданих потерпілому, а саме тяжкої шкоди здоров`ю, суттєвих матеріальних збитків, затрачених на лікування та значної моральної шкоди, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Таким чином призначене ОСОБА_7 покарання, в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Обговорюючи призначене ОСОБА_7 покарання колегія суддів окрім визнаного судом, враховує всі обставини по провадженню в їх сукупності, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, щире каяття, раніше не судимий, відсутність обставин, які обтяжують покарання, відшкодування Полтавській обласній клінічній лікарні ім. М.В. Скліфосовського у повному обсязі матеріальної шкоди 4 162,34 грн., відсутність претензій у потерпілого і його законного представника, які просили звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, повідомивши, що обвинувачений повністю відшкодував завдану шкоду після ухвалення вироку в сумі 70 000 грн, і вони досягли домовленості, що подальше лікування потерпілого ОСОБА_7 буде оплачувати. Одночасно потерпілий та його представник підтвердили твердження обвинуваченого, що під час розгляду провадження у суді першої інстанції останній пропонував відшкодувати їм 30 000 грн, але вони відмовилися від їх отримання, а також підтвердили, що до затримання обвинувачений, який проживає у їхньому селі, постійно працював, що також враховує колегія суддів.

Вказані обставини в їх сукупності на думку колегії суддів дають підстави вважати можливим виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, визначених у ст. 76 КК України.

Підстави для призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 69 КК України, як про це просить захисник відсутні.

Підстав вважати призначене покарання ОСОБА_7 явно несправедливим внаслідок м`якості, за доводами скарги прокурора колегія суддів не вбачає.

За таких підстав колегія суддів дійшла висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства.

З огляду на вказане вирок суду підлягає зміні, апеляційна скарга прокурора залишенню без задоволення, а апеляційні скарги обвинуваченого і його захисника частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу прокурора Гадяцького відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 121 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк 3 роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи.
Звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду негайно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4