Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/303/18
Провадження № 1-в/553/164/2018
У Х В А Л А
Іменем України

11.06.2018м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

розглянувши у режимі відео конференції з ДУ «ПВК №64» клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про скорочення невідбутої частини покарання внаслідок ЗУ «Про амністію у 2014році» , -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року адвокат ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , який відбуває покарання у ДУ «ПВК №64» про скорочення невідбутої частини покарання внаслідок ЗУ «Про амністію у 2014році» .

В судове засідання представник Полтавської виправної колонії № 64 проти вказаного клопотання заперечував з підстав його безпідставності

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав вказане клопотання та наполягав на його задоволенні.

Захисник засудженого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду клопотання про розгляду заяви у його відсутність, заяву підтримує в повному обсязі.

Суд вислухавши думку прокурора, який заперечував проти вказаного клопотання, дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання не підлягає до задоволення зважаючи на наступні обставини.

Вказане питання розглядається на підставі ст. 537 КПК України.
Частиною 1 статті 539 КПК України визначено, що питання, які виникають під час виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ та органів у випадках, встановлених законом.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме довідки по особовій справі засудженого, згідно вироку Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_5 12 лютого 2014 року був засуджений за ч.1 ст. 121, ч.2 ст. 125, ч.2 ст. 186 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.

Згідно ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року ОСОБА_5 скасовано іспитовий строк відбування покарання та направлено останнього для відбування покарання призначеного судом , оголошено засудженого в розшук.

Так, з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 вбачається, що з 08.09.2015 року він перебував в СІЗО м. Києва, 16 жовтня 2015 року останній прибув до Полтавської виправної колонії № 64 для відбування покарання.

Статтею 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» визначено, щодо скорочення наполовину невідбутої частини покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону.
Іншими словами, дія цієї статті розповсюджується на засуджених за вчинення злочинів будь-якої тяжкості, незалежно від строку відбутого ними покарання, за умови, що ці особи не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі ст.ст. 1-5 Закону України «Про амністію у 2014 році», поряд з тим, що призначене судом покарання останній почав відбувати лише починаючи з 08.09.2015 року.

Таким чином, засуджений ОСОБА_5 не обґрунтовано належним чином підстав для застосування саме ст. 6 Закону та не можливість застосування ст.ст. 1-5 даного Закону, що надає суду достатніх підстав для задоволення даного клопотання.

Крім того, ч.2 ст. 8 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 02.06.2011 року, особи, стосовно яких відповідно до закону про амністію застосовується скорочення терміну покарання, мають бути офіційно поінформовані про нове обчислення терміну покарання і про дату закінчення відбування покарання протягом місяця після опублікування закону про амністію».
Зі змісту даної норми закону вбачається, що особи до яких застосовується скорочення терміну покарання згідно Закону "Про амністію у 2014 році" повинні відбувати покарання, як те що пов`язане з позбавленням волі так і те що не пов`язане з позбавленням волі.

Таким чином, як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого як на час опублікування Закону України « Про амністію у 2014 році» так і протягом місяця після його опублікування ОСОБА_5 перебував у розшуці, що вказує про те, що останній ухилявся від призначеного судом покарання, а відтак не може підпадати під дію ст. 6 ЗУ «Про амністію у 2014».

Крім того, дане питання вирішувалося судлом ухвалою від 11.04.2016 року, яка залишена в силі апеляційною інстанцією ( а.с. о/с. 21-25).

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що заява засудженого ОСОБА_5 , про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, задоволенню не підлягає, оскільки останній ухилявся від відбування призначеного судом покарання згідно вироку суду від 12 лютого 2014 року та в місцях позбавлення перебуває лише з 08.09.2015 року, тому вказані обставини виключають застосування ЗУ «Про амністію у 2014 році» в частині скорочення наполовину призначеного судом строку.

Керуючись ст.ст.537,539 КПК України, пункт «в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні 01.10.1996 року», пункт «в» статті 8 Закону України «Про амністію у 2014 році», суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» - відмовити за безпідставністю.

На ухвалу протягом семи діб з моменту її проголошення може бути подано апеляцію.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1