АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/2352/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/276/К/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2018 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2018 року по кримінальному провадженню внесеного до ЄРДР за № 0008616 від 30.11.2013 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Миколаївка, Софіївського району, Дніпропетровської області, гр.України, одруженого, з середньо спеціальною освітою, не працюючого, на утриманні має доньку 2002 року народження, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:
Прокурор - ОСОБА_7
Обвинувачений - ОСОБА_6 .
Захисник - ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити, в частині відшкодування моральної шкоди, залишити стягнення на користь потерпілого ОСОБА_9 9000 грн. у відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди та 20000 грн. потерпілій ОСОБА_10 на відшкодування завданої злочином моральної шкоди.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.
Згідно ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року звільнено ОСОБА_6 від призначеного судом покарання на підставі акту амністії.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено повністю, ухвалено стягнути з ОСОБА_6 9000 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 100000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково, ухвалено стягнути з ОСОБА_6 180000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Питання з речовими доказами вирішене.

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2018 року ОСОБА_6 було визнано винним, за наступних обставин.
Обвинувачений ОСОБА_6 30.11.2013 року приблизно о 21.30 год., без включеного світла фар керував мікроавтобусом марки FORD TRANSIT 80D н/з НОМЕР_1 , рухався по польовій дорозі зі сторони ПАТ «Орджонікідзевський гірничозбагачувальний комбінат» в сторону автодороги Орджонікідзе-Хмельницьке Нікопольського району, Дніпропетровської області. На 2 км + 300 м. вказаної польової дороги, не прийняв заходів належної уваги, обережності, рухаючись без світла фар, чим позбавив себе об`єктивної можливості стежити за дорожньою обстановкою, розрізняти неосвітлені об`єкти, а також позбавляючи інших учасників руху об`єктивної можливості своєчасно виявити керований ним транспортний засіб, допустив зіткнення з транспортним засобом марки «МТ», який рухався у зустрічному напрямку без світла фар під керуванням ОСОБА_11 . Після чого водій мікроавтобуса марки FORD TRANSIT 80D, ОСОБА_6 з місця пригоди, зник.

В наслідок зіткнення водій мотоциклу марки «МТ» ОСОБА_11 отримав згідно висновку судово-медичної експертизи № 646 від 11.01.2014 року тілесні ушкодження у вигляді: синця на внутрішній поверхні лівого колінного суглобу, синця на тильній поверхні лівої стопи, садно у верхній третині лівої гомілки по передній поверхні, садно в області правої зовнішньої щиколотки. При внутрішньому досліджені: крововилив у м`яких тканинах передньої поверхні грудей зліва на рівні 6-8-го ребер між білягрудинною і середньою ключичною лінією, перелом 5-7-го ребер зліва по білягрудинній лінії і 5-го ребра зліва по середньо ключичній лінії, лівобічний гемопневмоторакс, розрив серцевої сорочки, забій слезінки, забій лівої нирки.

Виявлені при дослідженні трупа вищеописані ушкодження прижиттєві, виникли за деякий час до настання смерті від зіткнення мотоцикла, які відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню і знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті.

Керуючи мікроавтобусом марки «FORD TRANSIT 80D» н/з НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , грубо порушив Правила дорожнього руху, а саме:

- п. 1.3 Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги діючих Правил, а так само бути взаємно ввічливими.

- п. 2.10. У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

- п. 31.6 Забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких:

б) у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів;

Вказане порушення п. 31.6 ч «б» Правил дорожнього руху України ОСОБА_6 і стало причинним зв`язком у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Яких не будь перешкод для водія ОСОБА_6 технічного характеру не було. Згідно з висновком автотехнічної експертизи № 70/27-19 від 29.01.2014 року при виконанні п. 31.6 ч. б Правил дорожнього руху України ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді.

Дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 не оспорюючи правильність встановлених судом фактичних обставин справи та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, просить вирок суду змінити в частині задоволення позовних вимог.

Зазначає про те, що з боку потерпілого водія ОСОБА_11 мав місто умисел на вимкнення світла фар аби не бути заміченим охороною кар`єра, так як, він їхав в кар`єр по крадіжку дров. У той час як у обвинуваченого ОСОБА_6 світло фар було вимкнуте через тряску по дорозі (дорога грунтова), він рухався повільно та це було вимушене переміщення, і він не міг передбачити, що у цей час назустріч буде двигатись мотоцикл без включених фар. Але суд не надав належної оцінки поведінці потерпілого, яка виразилась у грубій необережності та впливу її на наслідки ДТП.
Також звертає увагу на те, ОСОБА_12 ,та інші пересувались на мотоциклі без номерних знаків, без застосування шоломів, у переобладнаному без коляски мотоциклі (лише платформа), зі слів ОСОБА_13 перед виїздом вони, у тому числі потерпілий ОСОБА_12 вживали по 1 мл. куб. наркотичного засобу, що не враховано судом при характеристиці дій потерпілого та задоволенні позовних вимог.
На думку обвинуваченого судом першої інстанції не вірно встановлено його поведінку після ДТП, так як висновок, що він втік з місця ДТП не відповідає поясненням свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які вони надали суду.
Окрім того, вважає що при задоволенні позовних вимог суд не встановив доводи потерпілих про розмір суми відшкодування витрат та не врахував його матеріальне становище, часткове погашення шкоди.

Під час апеляційного розгляду прокурор заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченого, просила вирок суду залишити без змін.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_8 кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу учасниками судового провадження подані не були.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення учасників судового провадження, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, а також вид та міра призначеного покарання відповідають вимогам закону та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, та ніким з учасників кримінального провадження не оскаржуються.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не було враховано вину потерпілого ОСОБА_16 в даній дорожньо транспортній пригоді, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з вироку суду першої інстанції убачається, що суд при призначенні розміру відшкодування моральної та майнової шкоди врахував порушення потерпілим ОСОБА_17 п. 31.6 (ч. б) ПДР України, що з технічної точки зору знаходилося в причинному зв`язку з настанням події даної ДТП.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом першої інстанції необґрунтовано стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_9 9000 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 109 000 грн., та на користь потерпілої ОСОБА_10 180 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, без врахування обставин, за яких сталася дорожньо транспортна пригода та вини потерпілого ОСОБА_16 , який порушив ПДР суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 постанови № 4 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції зазначені вимоги закону виконав в повному обсязі та навів відповідні мотиви прийнятого рішення.

Суд першої інстанції, задовольняючи цивільні позови, врахував характер вчиненого правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України хоча і є тяжким злочином однак визнається необережним, ступінь вини обвинуваченого, а також, що настанню дорожньо-транспортної пригоди також сприяло порушення потерпілим правил дорожнього руху, глибину фізичних та душевних страждань потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в зв`язку зі смертю ОСОБА_16 , порушенням нормальних життєвих зв`язків потерпілих.
Рішення суду про часткове задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_10 , та задоволення у повному обсязі позовних вимог потерпілого ОСОБА_9 та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі - 180 000 грн., потерпілого ОСОБА_9 9 000 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 109 000 грн., є обґрунтованим та мотивованим, з яким погоджується суд апеляційної інстанції.
Тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині зменшення розміру моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь потерпілих, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції об`єктивно розглянув цивільний позов потерпілих у відповідності до норм КПК України і вірно врахував характер та обсяг страждань, переживань, яких зазнали потерпілі, наявні докази, обставини кримінального провадження, доводи сторін і виходив із засад розумності, виваженості і справедливості.

З огляду на викладене, обґрунтованих підстав для зменшення суми відшкодування матеріальної та моральної шкоди, визначеної вироком суду першої інстанції, про що просить в своїй апеляційній скарзі обвинувачений, суд апеляційної інстанції не вбачає.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції повинен бути залишений без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2018 року по кримінальному провадженню внесеного до ЄРДР за № 0008616 від 30.11.2013 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4