Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

13 вересня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі суду апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 23 травня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про приведення вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 17 вересня 2003 року у відповідність до вимог Закону України №1492-VIII від 07 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 23 травня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про приведення вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 17 вересня 2003 року у відповідність до вимог Закону України №1492-VIII від 07 вересня 2016 року.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить скасувати вказану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та привести вирок Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 17 вересня 2003 року у відповідність до вимог Закону України №1492-VIII від 07 вересня 2016 року.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що він наніс потерпілій лише легке тілесне ушкодження, а це не є завершеним діянням у вбивстві. При цьому зазначив, що суд першої інстанції зобов`язаний був дослідити весь вирок, а не лише його резолютивну частину.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування засудженого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог, перевіривши матеріали клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що дана скарга задоволенню не підлягає.

Так, Законом України №1492-VIII від 07 вересня 2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» визначено, що довічне позбавлення волі за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин не засовується, крім випадків вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114-1, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, передбачених у статтях 437-439, частині першій статті 442 та статті 443 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів цього провадження, ОСОБА_5 засуджений 17 вересня 2003 року Апеляційним судом Автономної Республіки Крим за ч.1 ст.263 КК України на чотири роки позбавлення волі, за ч.4 ст.296 КК України на чотири роки позбавлення волі, за ч.4 ст.187 КК України на дванадцять років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна, за п.п.1, 2, 4, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

Мотивувальна частина вироку містить аналіз доказів та обгрунтування висновку апеляційного суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні умисного вбивства, тобто злочину, передбаченого п.п.1, 2, 4, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України (а.с.5-16).

Ухвалою Верховного Суду України від 19 лютого 2003 року вирок Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 17 вересня 2003 року щодо ОСОБА_5 в частині засудження його за ч.4 ст.296 КК України скасовано і справу провадженням закрито за недоведеністю його участі в цьому злочині.

Виключено з вироку кваліфікуючі ознаки злочинних дій ОСОБА_5 за ч.1 ст.263 КК України: зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача і збут вогнепальної зброї, бойових припасів і вибухових речовин.

Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за сукупністю злочинів, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 ,ч.1 ст.263 КК України до покарання, визначеного апеляційним судом, - довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна (а.с.17-58).

Отже ОСОБА_5 засуджений до довічного позбавлення волі за вчинення умисного вбивства двох чи більше осіб, малолітньої дитини, з корисливих мотивів, вчинене з особливою жорстокістю за попередньою змовою групою осіб, тобто за вчинення закінченого злочину.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне рішення про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , а тому підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого та скасування ухвали суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 23 травня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про приведення вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 17 вересня 2003 року у відповідність до вимог Закону України №1492-VIII від 07 вересня 2016 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3