Справа № 590/810/18
Провадження № 1-кп/590/93/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
3 жовтня 2018 року Ямпільський районний суд

Сумської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
за участю: сторони обвинувачення, прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ямпіль кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000309 від 15.12.2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Свеса, Ямпільського району, Сумської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, на утриманні має дві малолітні дитини, офіційно непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
ВСТАНОВИВ:
14.12.2017 року близько 16 год. на перехресті вулиць Грушевського, Олімпійська та Чехова в смт. Свеса, Ямпільського району, Сумської області, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки УАЗ-З1514 ЗНГ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вживши заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 .. В наслідок дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, від яких помер у лікарні.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 210-А від 22.06.2018 року смерть ОСОБА_5 настала в результаті тупої сочетаної травми голови, тулубу, кінцівок, яка супроводжувалась переломом кісток черепу, забієм головного мозку, множинними переломами ребер справа та зліва, підкапсульною гематомою селезінки, переломом лівого стегна та лівого передпліччя. Даний висновок про причину смерті підтверджується наявністю: перелом кісток склепіння та основи черепу, вогнищ забій головного мозку в лобній ділянці, переломів ребер 5,6,7 справа, 5,6,9,10 ребер зліва, під капсульної гематоми селезінки, перелому лівого стегна, перелому лівого передпліччя.

При судово-медичному дослідженні трупу виявлені тілесні ушкодження: садна ти синці верхніх та нижніх кінцівок; перелом лівого стегна та лівого передпліччя; садно та рана на обличчі; синець на лівій боковій поверхні грудної клітини зліва; крововилив в м`які тканини голови зі сторони кісток черепу в лобній ділянці зліва; лінійний перелом чешуї лобної кістки зліва з переходом на основу черепу; вогнище забія лівої лобної долі; перелами ребер справа 5,6,7 та зліва 5,6,9,10; під капсульна гематома селезінки. Вказані ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів, що свідчить про їх характер, та несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Тілесні ушкодження могли утворитися внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В момент первинного контакту потерпілий знаходився лівою боковою поверхнею тулубу до травмуючого транспортного засобу. Між завданими тілесними ушкодженнями потерпілому та його смертю є прямий причинний зв`язок.

Відповідно до зібраних у кримінальному провадженні доказів та висновку експерта №19/119/9-1/201е від 25.06.2018 року водій автомобіля УАЗ З1514 ЗНГ, д.н. НОМЕР_1 , повинен був діяти відповідно до вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля УАЗ-З1514 ЗНГ, д.н. НОМЕР_1 , мав технічну можливість уникнути пригоди. З технічної точки зору, в діях водія автомобіля УАЗ-З1514 ЗНГ, д.н. НОМЕР_1 , вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, які знаходяться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

П.12.3 Правил дорожнього руху України передбачено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Крім цього, в діях водія автомобіля УАЗ-З1514 ЗНГ, д.н. НОМЕР_1 , вбачаються порушення вимог пункту 16.2 Правил дорожнього руху України: на регульованих та нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає.

Дії водія автомобіля УАЗ-З1514 ЗНГ, д.н. НОМЕР_1 , по порушенню ПДР України умисні, форма вини до наслідків, що настали - необережна (злочинна самовпевненість).

В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, кваліфікуючою ознакою якого є «смерть потерпілого».

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав та надав суду чіткі та послідовні покази з цього приводу, пояснивши, що 14.12.2017 року близько 16 год. на перехресті вулиць Грушевського, Олімпійська та Чехова в смт Свеса, Ямпільського району, Сумської області він, керуючи автомобілем марки УАЗ-З1514 ЗНГ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вживши заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, об`їзду перешкоди, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 .. В наслідок дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, від яких помер у лікарні.

Потерпілою до суду було надано заяву, в якій вона просила не призначати ОСОБА_4 покарання пов`язане з позбавленням волі. Моральних та матеріальних претензій до ОСОБА_4 не має, шкода відшкодована в повному обсязі.

Заслухавши пояснення обвинуваченого, за згодою обвинуваченого, суд відповідно до ч.3 ст.26 та ч.3 ст.349 КПК України вважає за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, стосуються речових доказів та судових витрат.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань обвинуваченого.

За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.2 ст.286 КК України, що виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Згідно ст.337 КПК України суд діє в межах висунутого обвинувачення.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 у відповідності до положень ст.12 КК України вчинив тяжкий злочин, у вчиненому розкаявся, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває (а.с.208), раніше не судимий (а.с.205,206), позитивно характеризується за місцем мешкання (а.с.34), відшкодував завдану шкоду, добровільно сплатив витрати на лікування за позовом прокурора (а.с.33).

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування завданих збитків.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

Ямпільським районним сектором філії державної установи «Центр пробації» в Сумській області було складено досудову доповідь відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до висновку якої встановлено, що: «Беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, історію правопорушень, враховуючи спосіб життя, наявність життєвих цілей, відносини у суспільстві, а також низьку ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення (визначену на підставі Оцінки), та те, що обвинувачений практично не може становити небезпеку для окремих осіб, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів. У виконанні заходів, передбачених пробаційними програмами, потреби не встановлено».

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно ст.6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, враховуючи висновок Ямпільського районного сектору філії державної установи «Центр пробації» в Сумській області та враховуючи роз`яснення, надані в п.2, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховуючи думку потерпілої, суд вважає, що при обранні покарання обвинуваченому слід визначити покарання, у виді позбавлення волі на певний строк, без позбавлення права керування транспортними засобами, при цьому враховуючи вказані обставини, суд вважає, що покарання призначене ОСОБА_4 можливе із застосуванням ст.75 КК України, у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.1, п.2 ч.1 та п.2 ч.2 ст.76 КК України. Обрана підсудному міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Долю речових доказів віришити відповідно до ст.100 КПК України.

Відносно ОСОБА_4 під час досудового розслідування обирався запобіжний захід у вигляді особисте зобов`язання на строк 2 місяці: з 27.06.2018 року по 27.08.2018 року (включно).

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню за проведення судових експертиз на загальну суму 4576,00 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят шість) грн. 00 коп., згідно наданих довідок про витрати на проведення експертиз в кримінальному провадженні, покласти на обвинуваченого.

Цивільний позов потерпілою у кримінальному провадженні не заявлений.

Цивільний позов, начальника Ямпільського відділу Шосткинської місцевої прокуратури радника юстиції ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_4 на користь фінансового управління Шосткинської районної державної адміністрації Сумської області витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_5 в сумі 15519,65 грн. (п`ятнадцять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять грн.. 65 коп.), знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Проте в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_4 було надано квитанцію №0.0..1 від 26.09.2018 року (а.с.33), відповідно до якої ОСОБА_4 відшкодував на користь фінансового управління Шосткинської районної державної адміністрації Сумської області витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_5 в сумі 15519,65 грн. (п`ятнадцять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять грн. 65 коп.), в зв`язку з чим суд не вбачає підстав для повторного стягнення вказаних коштів.
Керуючись п.1, п.2, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», ч.3 ст.349, ст.ст.368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме:

п.1.п.2 ч.1 ст.76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

п.2 ч.2 ст.76 КК України:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Долю речових доказів після набрання вироком законної сили вирішити наступним чином:

- осип (відшарування) лако-фарбового покриття, поміщений до файлу, який належним чином опечатаний, переданий до камери зберігання речових доказів Ямпільського ВП Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області - знищити.

На підставі ч.4 ст.174 КПК України скасувати арешт з майна (накладений ухвалою слідчого судді Ямпільського районного суду Сумської області від 20.12.2017 року), а саме: автомобіля УАЗ-31514 ЗНГ, д.н. НОМЕР_1 , належного ОСОБА_7 , переданого на відповідальне зберігання на штрафмайданчик Ямпільського ВП Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області (Сумська область, смт. Ямпіль, вул. Спасо-Преображенська, 15) та повернути власнику ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_4 , на користь держави:

1)витрати на проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 19/119/9-1/16е від 22.01.2018 року на суму 1430 грн. 00 коп. (одна тисяча чотириста тридцять грн. 00 коп);

2)витрати на проведення судової автотехнічної експертизи № 19/119/9-1/71е від 16.02.2018 року на суму 2002 грн. 00 коп. (дві тисячі дві грн. 00 коп.);

3)витрати на проведення судової автотехнічної експертизи № 19/119/9-1/201 від 25.06.2018 року на суму 1144 грн. 00 коп. (одна тисяча сто сорок чотири грн. 00 коп.), а всього на загальну суму 4576,00 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят шість) грн. 00 коп.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Ямпільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1