Справа № 317/1246/18
№/п 1-в/317/149/2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2018 року м.Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого cудді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора - ОСОБА_3
представника адміністрації - ОСОБА_4
засудженого - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Трудове, Токмацького району Запорізької області, громадянина України, українця, освіта середня, не одруженого, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого: 1) 04.06.2014 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ст.75; ст.76 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки; 2) 06.08.2014 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднано не відбуту частину строку покарання за вироком цього ж суду від 04.06.2014 року, та остаточно призначено покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна,

про умовно-дострокове звільнення,

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення.

Початок строку: 03.10.2014 року.

Кінець строку: 03.11.2019 року.

Станом на 25.05.2018 року засуджений ОСОБА_5 відбув 3 роки 07 місяців 21 день.

Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 13.10.2014 року.

Під час тримання в Вільнянському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.

З 07.11.2014 року відбуває покарання в Біленьківській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№99), характеризується негативно, допустив 6 порушень вимог режиму відбування покарання, які виразилися у зберіганні заборонених предметів, порушення форми одягу та у палінні у невстановленому місці, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Стягнення зняті та погашені у встановленому законом порядку. За виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки, за сумлінну поведінку та ставлення до праці три рази заохочувався правами начальника колонії.

На виробництві установи не працевлаштований.

За характером спокійний, врівноважений, з іншими засудженими підтримує стосунки позитивної спрямованості.

Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд.

Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням.

До виконання передбачених законом вимоги персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.

Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виховання не має.

До виконання робіт із благоустрою установи ставиться не завжди сумлінно.

Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі.

Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймає.

Відповідно до статті 126 Кримінально-виконавчого кодексу України до підвищення наявного загальноосвітнього рівня не прагне.

Відповідно до статті 127 Кримінально-виконавчого кодексу України участі у роботі самодіяльних організацій засуджених не приймає.

За вироком суду позову не має.

У скоєному злочині вину визнає повністю, але робить це з метою отримання поблажливості.

Соціально-корисні зв`язки підтримує шляхом листування, отримує посилки та передачі.

17.06.2016 року комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої статтями 100, 101 Кримінально-виконавчого кодексу України у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації, як такому, що не стає на шлях виправлення та згідно заяви.

28.04.2017 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої статтею 82 Кримінального кодексу України у вигляді заміни не відбутої частини покарання більш м яким, як такому, що не став на шлях виправлення та згідно заяви.

15.03.2018 року комісією адміністрації установи, як такому, що не довів свого виправлення, відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої статтею 81 Кримінального кодексу України у вигляді умовно-дострокового звільнення.

Судове засідання проводиться у режимі відеоконференції на підставі ст.336 КПК України.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Представник адміністрації у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, оскільки засуджений характеризується негативно, мав суворі стягнення, тобто не довів свого виправлення.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки вважає, що засуджений ОСОБА_5 не довів своє виправлення, оскільки характеризується негативно, не працевлаштований, мав суворі стягнення.

Суд, вивчивши особову справу засудженого, вислухавши його пояснення, точку зору представника адміністрації, висновок прокурора, вважає клопотання передчасним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставленню до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.
Саме по собі відбуття засудженим 2/3 частини покарання не зобов`язує суд звільнити таку особу від подальшого відбування ним покарання, оскільки це є перш за все правом, а не обов`язком суду.
Як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_5 мав 8 стягнень, які хоча і погашені на час судового розгляду, однак 5 з яких суворі догани, 1 ДІЗО, на виробництві не працевлаштований.
Згідно витягу з проколу №5 від 15.03.2018 року, комісією установи було відмовлено у застосуванні пільги, передбаченої статтею 81 КК України у виді умовно-дострокового звільнення, оскільки засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення.

Враховуючи усе вищевикладене, матеріали особової справи, вся інформація, викладена в ній, у сукупності з даними про підвищену суспільну небезпеку тих дій, за які ОСОБА_5 був засуджений, переконливо доводять про те, що засуджений не довів своє виправлення, оскільки не проявляв себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання протягом всього часу відбування покарання, а тому відносно нього неможливо застосувати умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.81 КК України, ст.ст.336, 537, 539 КПК України, ст.ст.153,154 КВК України, суд

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1