Постанова

Іменем України
05 липня 2018 р.

м. Київ

справа № 357/8272/16-к

провадження № 51-951км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 червня 2017 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001078, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Біла Церква, Київської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбуття покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених пунктами1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
Вирішено цивільний позов і питання речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20 червня 2017 вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 09 березня 2016 року близько 05:00 год., знаходячись за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин через майновий конфлікт, у процесі бійки з ОСОБА_7 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, умисно наніс один удар коліном правої ноги в область носа останнього, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор стверджує про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, допущене судом апеляційної інстанції, який залишив без зміни вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 . Зазначає, що апеляційний суд належним чином не перевірив дотримання місцевим судом вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України та правильність застосування цим судом вимог ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 , а свої висновки не мотивував. Звертає увагу на відсутність висновку апеляційного суду по суті вимог апеляційних скарг учасників судового розгляду. Посилається на невідповідність оскаржуваного рішення вимогам статей 370, 419 КПК України. Просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд провадження у суді апеляційної інстанції.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 вважає, що касаційна скарга прокурора, є обґрунтованою та просить її задовольнити.

Засуджений ОСОБА_6 заперечив проти задоволення касаційної скарги сторони обвинувачення.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора та засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження та твердження, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України у касаційній скарзі не оскаржується.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки містить вичерпні мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали і положення закону, яким він керувався, а також мотивовані підстави, з яких апеляційна скарга фактично визнано необґрунтованою.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погоджуючись із постановленим вироком прокурор, який брав участь в розгляді провадження судом першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій зазначав тільки про неправильне застосування судом першої інстанції ст. 75 КК України.
Розглядаючи дану апеляційну скаргу, суд об`єктивно та неупереджено перевірив доводи, викладені в ній та їх спростував.

Суд апеляційної інстанції правильно погодився з висновками місцевого суду про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання та з відповідністю призначеного останньому покарання тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу.

Як убачається з вироку, при призначенні ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 1 ст.121 КК України місцевий суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, характеризувався позитивно, до адміністративної відповідальності не притягався, мав

постійне місце проживання, був неофіційно працевлаштований. Також суд зважив на те, що ОСОБА_6 висловив готовність відшкодувати матеріальну шкоду потерпілому.
Наведені обставини у сукупності давали суду підстави для застосовування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку. При цьому колегією суддів враховується, що прокурором при апеляційному оскарженні не ставилось питання про невідповідність призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України через м`якість. Таким чином, з врахуванням наведеного, доводи прокурора в касаційній скарзі про м`якість призначеного покарання є безпідставними.

Призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Крім цього, посилання прокурора, як на підставу для скасування ухвали апеляційного суду в зв`язку із не зазначенням в резолютивній частині висновку суду по суті апеляційних скарг про залишення їх без задоволення, не може визнаватись істотним, оскільки суд вказав, що оскаржуваний вирок необхідно залишити без змін, а в мотивувальній частині суд навів доводи прийнятого за наслідками розгляду апеляційних скарг рішення та висловив думку щодо їх необґрунтованості.

Отже, у касаційній скарзі не наведено доводів щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

З огляду на викладене, касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, п. 15 «Перехідні положення» КПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII),

у х в а л и в:

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, - без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3