Постанова

Іменем України
19 липня 2018 року

м. Київ
справа № 134/890/17
провадження № 51-1752 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого в режимі
відеоконференції ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
законного представника
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 21 грудня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 90000110, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився та проживає у АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості в силу ст. 89 КК,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Прийняте рішення щодо речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 09 березня 2017 року приблизно о 15.50 год., перебуваючи неподалік Крижопільського професійного будівельного ліцею, розташованого на вул. Чабакова, 7 у смт. Крижополі Вінницької області, з метою незаконного заволодіння чужим майном вчинив напад на неповнолітню ОСОБА_8 , поєднаний із насильством, небезпечним для життя потерпілої. В ході нападу ОСОБА_6 завдав ОСОБА_8 удар каменем по голові, після чого намагався заволодіти її телефоном, однак зробити цього не зміг, оскільки потерпіла почала чинити опір.
21 грудня 2017 року Апеляційним судом Вінницької області вирок місцевого суду скасовано та постановлено новий вирок, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
Як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок суворості, просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. З урахуванням тяжкості вчиненого злочину та даних про особу винного виправлення ОСОБА_6 вважає можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі. Вказує, що не застосувавши щодо засудженого положення ст. 75 КК, апеляційний суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до суворості призначеного покарання.
Представник потерпілої адвокат ОСОБА_10 подала заперечення на касаційну скаргу захисника, в яких вказала на законність і обґрунтованість вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та просила залишити його без зміни.
Позиції учасників судового провадження
В засіданні суду касаційної інстанції захисник ОСОБА_7 підтримав свою касаційну скаргу.
Засуджений ОСОБА_6 вважав касаційну скаргу захисника обґрунтованою та просив її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_8 , законний представник потерпілої ОСОБА_9 та представник потерпілої ОСОБА_10 заперечили проти задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 433 КПК касаційний суд переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено та кваліфікація його дій у касаційній скарзі не оспорюються.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Як убачається з матеріалів справи, переглянувши вирок місцевого суду в апеляційному порядку, вказаних вимог закону апеляційний суд дотримався.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд послався на тяжкість вчиненого злочину, що згідно зі ст. 12 КК є тяжким, вчинений по відношенню до неповнолітньої, у громадському місці, дані про особу винного, котрий посередньо характеризується, схильний до вчинення насильницьких злочинів, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність, не відшкодував потерпілій заподіяну злочином шкоду.
У даному кримінальному провадженні хоча і визнано обставиною, яка пом`якшує покарання засудженому, його щире каяття у вчиненому злочині, проте така обставина носить лише формальний характер. Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак матеріали кримінального провадження ознак щирого каяття з боку ОСОБА_6 не містять.
Повною мірою врахувавши вказані обставини, в тому числі й зваживши на думку потерпілої, яка заперечувала проти застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. 75 КК, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення засудженого лише в умовах відбування покарання у виді позбавлення волі, а тому правильно скасував вирок місцевого суду у відповідній частині.
При цьому доводи сторони захисту про визнання ОСОБА_6 вини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, також були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та отримали належну оцінку, у результаті чого засудженому за ч. 1 ст. 187 КК призначено до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, яке є наближеним до мінімального в межах санкції вказаної норми.
Вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання достатньо вмотивований та відповідає вимогам ст. 420 КПК.
Призначене за результатами апеляційного розгляду ОСОБА_6 покарання є справедливим, співмірним характеру вчинених дій, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Підстав для застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. 75 КК та звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, про що захисник порушив питання у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку апеляційного суду, не встановлено.
За таких обставин, касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів
ухвалила:
Вирок Апеляційного суду Вінницької області від 21 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3