Справа № 462/932/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/596/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 серпня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2018 року відносно ОСОБА_7 ,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,

встановила:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.1 ст. 122 КК України до двох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком два роки та з покладено на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Згідно ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 24 березня 2017 року більш суворим остаточно призначено покарання у виді двох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком два роки та з покладено на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь Комунальної 8-ї міської клінічної лікарні м. Львова 162 грн. 48 коп.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 23 жовтня 2015 року, близько 01 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля зупинки громадського транспорту по вул. Городоцькій, 249 у м. Львові, на ґрунті виниклого конфлікту з потепілим ОСОБА_10 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс удари руками, ногами та дерев`яним бруском останньому в ділянку обличчя, тулуба та грудної клітки зліва, заподіявши потерпілому ОСОБА_10 переломи чотирьох ребер зліва, рану на чолі, садна на спинці носа, на спині. Переломи ребер відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я, садна і рана - до легкого тілесного ушкодження.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що рішення суду є незаконним і таким, що підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Зазначає, що згідно вироку суду, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, квіліфіковане за ч.1 ст. 122 КК України, до постановлення 24 березня 2017 року вироку Сихівським районним судом м. Львова, яким його засуджено за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням 1 рік 6 місяців.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно ч.4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Вважає, що з урахуванням цих обставин, суд першої інстанції повинен був призначити засудженому покарання за ч.1 ст. 122 КК України, після чого призначити покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст. 70 КК України, а вже потім, на підставі ст. 75 КК України звільняти від покарання із призначенням іспитового строку.

Наголошує, що Залізничний районний суд м. Львова вищезазначених положень кримінального закону не дотримався, не врахував при призначенні покарання роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Звертає увагу на те, що при винесенні 11 травня 2018 року вироку, суд призначив ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 122 КК України у виді 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнив від його відбування з іспитовим строком 2 роки, а в подальшому - визначив йому покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст. 70 КК України та знову звільнив обвинуваченого від відбування покарання у виді 2 років позбавлення волі із випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Просить вирок Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2018 року стосовно ОСОБА_7 , у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, змінити в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виключити посилання на застосування ст. 75 КК України за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 122 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 24 березня 2017 року більш суворим, визначеним вироком Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2018 року, вважати ОСОБА_7 засудженим до двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України вважати ОСОБА_7 звільненим від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю два роки.

В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про підтримання апеляційної скарги, виступ захисника обвинуваченого ОСОБА_7 про не заперечення щодо такої, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Вина ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 122 КК України.

Відтак, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд І інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання і призначив таке, на думку колегії суддів, у відповідності до вимог ст. 65 КК України і таке не оспорюється прокурором в апеляційній скарзі.
Разом з тим, частково знайшли підтвердження покликання прокурора в апеляційній скарзі щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому, колегія суддів вбачає підстави для зміни вироку суду І інстанції в частині виключення з резолютивної частини застосування ч.4 ст. 70 КК України і самостійного виконання вироку Сихівського районного суду м. Львова від 24 березня 2017 року.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2018 року відносно ОСОБА_7 змінити.

Виключити з резолютивної частини застосування ч.4 ст. 70 КК України.

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 24 березня 2017 року відносно ОСОБА_7 виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4