УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/2031/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
26 вересня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
представника власника майна ОСОБА_7 ,
Вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що наразі існують підстави вважати, що посадовими особами ТОВ «Юнік Фарма» вживаються заходи до відчуження заставного рухомого майна, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. Вказані обставини можуть вказувати на вчинення посадовими особами ТОВ «Юнік Фарма» дій, направлених на відчуження і об`єктів нерухомого майна, в тому числі земельних ділянок. Крім того, вказує, що на даний момент по кримінальному провадженні слідчим винесено постанову про визнання вищевказаного майна речовими доказами.
В ухвалі слідчого судді зазначено, що 07.09.2018 року до Новоград-Волинського міськрайонного суду звернувся слідчий СВ Новоград- Волинського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 із клопотанням про арешт майна, із якого слідує, що службові особи TOB «Юнік Фарма» в період з 10.06.2016 по 26.09.2016 склали та видали завідомо неправдиві офіційні документи, а саме видаткові накладні про поставлення товарів до TOB «УКРМЕДПАК», з метою створення штучної заборгованості із вказаним спорідненим підприємством та використання даних документів як доказів у господарському суді.
У заставу ПАТ «Банк Київська Русь», в забезпечення виконання умов укладених кредитних договорів TOB «Юнік Фарма», передано товари в обороті, транспортні засоби, нерухоме майно, розташоване за адресами: Житомирська область, м. Новоград-Волинський, вул. Шевченка, 19, та вул. Волі, 74, а також наступні земельні ділянки:
Крім того установлено, що службові особи TOB «Юнік Фарма» з метою неповернення кредитних коштів за договорами, укладеними із ПАТ «Банк Київська Русь» протягом 2013-2014 років та з метою створення штучних боргів товариства, 01.07.2014 уклали договір поставки №7 із TOB «Укрмедпак», яке насправді являється виробничою дільницею TOB «Юнік Фарма».
Таким чином, службові особи TOB «Юнік Фарма», діючи умисно, шляхом обману та зловживання довірою, у період часу з 24.04.2013 до 25.04.2015, заволоділи грошовими коштами ПАТ «Банк Київська Русь», в особливо великих розмірах, чим заподіяли матеріальної шкоди TOB «ФК «Кредит Фактор», на загальну суму понад 500 000 грн.
Разом з тим, у зв`язку з невиконанням TOB «Юнік Фарма» своїх зобов`язань за укладеними кредитними договорами та у зв`язку із неповерненням коштів ПАТ «Банк Київська Русь» 11.10.2017 укладено договір №ІІА-ЕА-2017-07-28-000017- с/42 з TOB «Фінансова компанія «Кредит Фактор» про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитними договорами укладеними з TOB «Юнік Фарма». Відповідно до акту прийому передачі від 11.10.2017 ПАТ «Банк Київська Русь» передало TOB «Фінансова компанія «Кредит Фактор» оригінали та копії документів кредитних справ за кредитними договорами укладеними із TOB «Юнік Фарма» №13/2013-Ю від 24.04.2013, №41/2013-Ю від 12.11.2013, №04/2014-Ю від 12.02.2014, №13/2014-Ю від 03.07.2014, а також документи судових справ та виконавчих проваджень про стягнення з TOB «Юнік Фарма» заборгованості.
При цьому, з метою виконання зобов`язань за кредитними договорами між ПАТ «Банк Київська Русь», правонаступником якого у кредитних відносинах з TOB «Юнік Фарма» є TOB «ФК «Кредит Фактор», TOB «Юнік Фарма» укладено договори застави рухомого та нерухомого майна та договори застави товарів в обороті. Однак, службові особи вказаного товариства вчиняють незаконні дії щодо даного заставного майна, не допускаючи представників TOB «ФК «Кредит Фактор» до перевірки його стану та фактичної наявності.
Вказані обставини попередньо кваліфіковані досудовим розслідуванням за ч.4 ст. 190, ч. 1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.366, ч. 1 ст.388 КК України.
Враховуючи, що слідчим не надано доказів того, що вказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні і ТОВ «Юнік Фарма» намагається його відчужити, підозра у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч. 1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.366, ч. 1 ст.388 КК України нікому не оголошувалася, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого задоволенню не підлягає.
Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, пояснення представника власника майна ОСОБА_7 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту на вказане майно не вбачається, що слідчим доведено необхідність такого арешту.
Так, в матеріалах клопотання не міститься інформації про оголошення будь-кому зі службових осіб ТОВ «Юнік Фарма» підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358, ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 388 КК України.
Отже, відсутні підстави вважати, що вказане майно підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого або стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відсутність в матеріалах клопотання цивільного позову свідчить про те, що відсутні підстави вважати вказане майно таким, що підлягає арешту для забезпечення цивільного позову.
Також, на момент розгляду клопотання про арешт майна в суді першої інстанції, була відсутня постанова про визнання вказаного майна речовим доказом в даному кримінальному провадженні.
Враховуючи, що в судовому засіданні місцевого суду слідчий та прокурор не довели правову підставу для накладення арешту на майно, слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання.
З наведеним погоджується і апеляційний суд, оскільки з матеріалів клопотання та доводів апеляційної скарги не вбачається підстав для накладення арешту на вказане майно. Не доведено необхідності арешту майна і прокурором в засіданні апеляційного суду.
Посилання апелянта на наявність постанови про визнання вказаного майна речовим доказом в даному кримінальному провадженні не впливає на правильність висновків слідчого судді.
Так, в засіданні апеляційного суду прокурором надано постанову старшого слідчого СВ Новоград- Волинського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 , якою вказане майно визнано речовим доказом в даному кримінальному провадженні, проте постанова датована 14.09.2018 року.
Враховуючи, що оскаржувана ухвала слідчого судді винесена 10.09.2018 року, наявність вищевказаної постанови про визнання речовим доказом від 14.09.2018 року, не може слугувати підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Крім того, зазначене майно не містить ознак, передбачених ст.98 КПК України.
Інших доводів щодо незаконності ухвали слідчого судді апелянтом не надано.
Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не має.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора Новоград-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: