АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/646/18 Справа № 204/2827/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарях ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7

за участю прокурорів ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

обвинуваченої ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_10 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2017 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, з середньою освітою, не одруженої, пенсіонерки, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , не судимої

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000484,-

встановила:

ОСОБА_10 визнано винною у тому, що остання 06.03.2017 приблизно о 17 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходилась за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем проживання своєї сестри ОСОБА_12 , де вживала алкогольні напої, під час чого виникла сварка, в ході якої обвинувачена схопила ніж та нанесла ним три удари в черево потерпілої ОСОБА_12 , від чого остання померла на місці.

Тим самим ОСОБА_10 спричинила ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до настання смерті.

Смерть ОСОБА_12 настала від колото-різаного поранення черевної порожнини з ушкодженням брижі та кишківника, яка ускладнилась гострим малокрів`ям.

Злочинні дії ОСОБА_10 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України.

За даний злочин їй призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі на.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з 06.03.2017 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону із змінами внесеними згідно із Законом від 26.11.2015 року №838-VIIІ) зараховано ОСОБА_10 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 06.03.2017 року по 20.06.2017 року, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Обвинувачена не погодилась з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати і призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що була засуджена за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є попередня змова та корисливі мотиви. Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують вказаний висновок сторони обвинувачення вбивство потерпілої нею не планувалось, вона захищалась від нападу останньої, яка посягала на її життя.

Вважає, що судом першої інстанції не було взято до уваги її покази щодо обставин справи та відсутності умислу на вбивство. Стверджує, що її дії слід кваліфікувати за ст. 118 КК України, та врахувати психічний стан, в якому вона перебувала, відсутність медичних досліджень стану її здоров`я.

Потерпіла в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином. З урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за її відсутності, відповідно до вимог ст. 405 КПК.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена та її захисник підтримали вимоги скарги, просили їх задовольнити, вирок скасувати через неповноту судового розгляду, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої. Вважав її вину доведеною, а дії правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК.

В судових дебатах учасники провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.

Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданої апеляційної скарги.

Дослідивши з дотриманням вимог закону та детально проаналізувавши вищезазначені докази по справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст.115 КК України, який колегія суддів вважає правильним та з ним погоджується, оскільки він ґрунтується на дійсному змісті вказаних доказів та їх належній оцінці, як кожного окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про доведеність вини ОСОБА_10 в обсязі пред`явленого обвинувачення.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченої про неправильну кваліфікацію її дій за ч. 1 ст. 115 КК України з кваліфікуючими ознаками за попередньою змовою та корисливих мотивів, колегія суддів вважає їх безпідставними, такими, які спростовані матеріалами справи.

Згідно вироку, ОСОБА_10 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тобто за скоєння умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.

Колегія суддів зазначає, що правова кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_10 не містить таких кваліфікуючих ознак, як «попередня змова» та скоєння убивства з корисливих мотивів, тому її твердження про неправильну кваліфікацію спростовані.

До такого ж висновку суд прийшов після обговорення тверджень обвинуваченої про необхідність перекваліфікації її дій на ст. 118 КК України, оскільки скоїла злочин при перевищення меж оборони.

З посиланням на покази свідка ОСОБА_13 суд прийшов до висновку про безпідставність таких тверджень.

Із їх суті вбачається, що під час вживання спиртних напоїв обвинувачена стала лаятись з потерпілою, схопила ніж і нанесла ним удар у черево ОСОБА_14 , від якого та одразу ж впала. Ніякого спротиву остання не чинила. Загроз для життя і здоров`я не представляла.

Не знайшли свого підтвердження посилання обвинуваченої про скоєння злочину під час розладу психічного стану.

Під час дослідження судом першої інстанції висновків судово-психіатричної експертизи встановлено, що ОСОБА_10 хронічним психічним розладом, недоумством, тимчасовими хворобливими розладами психічної діяльності, іншим хворобливим станом психіки в період інкримінованого їй діяння не страждала і в даний час не страждає. Виявляла раніше і виявляє в даний час емоційно нестійкий розлад особистості. В період інкримінованого їй діяння могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує.

Згідно результатів тесту, проведеного 06.03.2017 року о 23 годині 04 хвилин за допомогою алкотестеру «DRAGER» 6820, ОСОБА_10 перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Результат тесту 1,77 проміле.

Таким чином, наведеними у вироку даними спростовані твердження обвинуваченої про скоєння злочину при перевищенні меж оборони, а також під час розладу психічної діяльності.

Давши аналіз зібраним по справі доказам у їх сукупності, належним чином їх оцінивши, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_10 винною у вчиненні зазначеного у вироку злочину, за який її засуджено, а її дії вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України.

При обранні обвинуваченій виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких, дані про особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є пенсіонером, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, та обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченій ОСОБА_10 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі.
Зазначений висновок є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 65 67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та для запобігання вчиненню нею нових злочинів.
Даний висновок суду узгоджується з правовими позиціями Конституційного Суду України про те, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та межі покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та для зміни чи скасування вироку.

Істотних порушень процесуального закону, які б тягнули за собою скасування вироку, у справі не встановлено.

Керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2017 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, вона може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4