АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/594/18 Справа № 206/1902/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2017 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове, Дніпропетровської обл., громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

1) 07.05.2013 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

2) 05.07.2013 року Синельніківським міськрайоннним судом Дніпропетровської області за ч. 1, ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 186; ст. 290; ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.05.2013 року, остаточно визначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць з конфіскацією майна;

3) 02.12.2016 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Синельниківського міскрайнного суду Дніпропетровської області від 05.07.2013 року і остаточно призначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців,

визнаного винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 286 КК України, по кримінальному провадженню № 0000741, № 0000963, -

встановила:

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська 20 грудня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 14 серпня 2016 року ввечері, приготувавши викрутку та плоскогубці, прибув до буд. 13 по вул. Семафорна, Самарського району міста Дніпро, де був припаркований автомобіль «Daewoo Lanos» з реєстраційним номером « НОМЕР_1 », який належить ОСОБА_8 .

Знаходячись на місці злочину, ОСОБА_7 , зламав замок пасажирської двері, та сів за кермо даного транспортного засобу, після чого зламав замок запалювання, запустив двигун та почав рухатись на вказаному автомобілі вулицями міста Дніпро.

В подальшому останній в невстановленому місці та час замінив державний номерний знак автомобіля «Daewoo Lanos» на номерний знак « НОМЕР_2 », і незаконно користувався автомобілем до 01 год. 11 вересня 2016 року.

У вказаний день, близько 01 год. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ЗАЗ TF699P», рухався у м. Дніпро по вул. Молодогвардійській, з боку Самарського узвозу у напрямку вул. Любарського, в салоні якого в якості пасажирів знаходились ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Під час руху ОСОБА_7 , не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та ігноруючи вимоги працівників поліції зупинитися, не обрав в установлених межах безпечну швидкість руху, не урахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, та допустив перекидання автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної події його пасажиру ОСОБА_11 заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ЗАЗ TF699P», порушив вимоги п.п. 2.1, 2.4, 12.1 «Правил дорожнього руху України», невиконання яких знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 та ч. 1 ст. 286 КК України та за даним законом йому призначное покарання:

- за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортним засобами на 3 роки;

- за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів з урахуванням вимог п. п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, шляхом частково складання покарань, визначено ОСОБА_7 до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності, з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обраним ОСОБА_7 за даним вироком, ухвалено поглинути покарання, обране йому за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року, і призначено до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності, з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання період часу попереднього ув`язнення з 10.05.2017 року по 20.06.2017 року включно, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 13 жовтня 2016 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено.

З обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування майнової шкоди ухвалено стягнути - 74 686 грн. 23 коп.

З нього ж на користь Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України на проведення судової авто технічної експертизи, а також на користь судового експерта ОСОБА_13 ухвалено стягнути відповідно витрати у сумі 879 грн. 60 коп. і 1 000 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Прокурор не погодився з вказаним рішенням суду. В своїй апеляційній сказі просить вирок змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Викласти у вироку обвинувачення ОСОБА_7 , визнане судом доведеним, у точній відповідності з диспозицією ч. 2 ст. 289 КК України, визнавши його винним за вказаним законом та кваліфікувавши його дії як незаконне заволодіння транспортними засобом, вчинене повторно.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що визнавши ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, суд у мотивувальній частині вироку довільно виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, що суперечить точному змісту диспозиції вказаної статті, тобто неправильно тлумачив закон України, що передбачає відповідальність за вказане кримінальне правопорушення, що суперечить його точному змісту.

Потерпіла ОСОБА_11 в засідання суду апеляційної інстанції не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином. З урахуванням думки учасників провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності останньої, відповідно до вимог ст. 405 КПК.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просила її задовольнити, а вирок змінити.

Потерпілий ОСОБА_8 підтримав прокурора.

Обвинувачений просив залишити вирішення питання про задоволення апеляційної скарги прокурора на розсуд суду.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали свої позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 286 КК України, за встановлених у вироку фактичних обставин, є ґрунтовним та підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою.

Дослідивши з дотриманням вимог закону та детально проаналізувавши вищезазначені докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 286 КК України, який колегія суддів вважає правильним та з ним погоджується, оскільки він ґрунтується на дійсному змісті вказаних доказів та їх належній оцінці, як кожного окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про доведеність вини ОСОБА_7 в обсязі пред`явленого обвинувачення.

Доводи прокурора про довільний виклад формулювання обвинувачення, є безпідставними та такими, які спростовуються формулюванням обвинувачення за ч. 2 ст. 289 КК України. Видно, що воно викладено відповідно з диспозицією вказаного закону, та містить в собі всі кваліфікуючи ознаки, а також посилання на елементи суб`єктивної сторони даного злочину і не виходять за межі обвинувачення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не може підлягати задоволенню.

Суттєві порушення процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування вироку, по справі не встановлено.

Керуючись ст. ст. 407, 409, 419 КПК України, п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4