Дата документу Справа № 314/1638/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 314/1638/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/875/18 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 січня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення,

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, 27 квітня 2017 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений на момент вчинення злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, вже мав судимість за вчинення аналогічного злочину, що свідчить про сталість його злочинної поведінки, за весь час відбування покарання засуджений не працював, жодного заохочення не мав, у зв`язку з чим підстави для умовно-дострокового звільнення відсутні.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він хворіє на туберкульоз, має на утриманні неповнолітню дитину та навчався у спеціальному технічному закладі, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

З урахуванням викладеного вважає, що судом було допущено порушення вимог кримінального процесуального законодавства, а судове рішення прийнято без дотримання встановленого порядку дослідження доказів та без належної перевірки доводів.

Також просить провести судове засідання без його участі.

Заслухавши доповідь судді по справі, захисника засудженого, який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, прокурора, який ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою, був проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Токмак Запорізької області, українець, громадянин України, маючий середню освіту, неодружений, непрацюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання у Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» за вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 25 вересня 2013 року за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна.

Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду першої інстанції відбута частина строку призначеного ОСОБА_8 покарання становила більше 2/3 строку, призначеного судом за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, які відносяться, в тому числі, до категорії умисних тяжких злочинів.

У відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі знаходиться з 7 листопада 2013 року.

Під час тримання в слідчому ізоляторі з 7 листопада 2013 року характеризувався посередньо, порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень і заохочень не мав.

У Кам`янській виправній колонії № 101 відбуває покарання з 16 листопада 2013 року, за період відбування характеризується посередньо, вимог режиму відбування покарання не порушував, стягнень і заохочень не має.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання в Кам`янській виправній колонії № 101, засуджений в цілому характеризується посередньо.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики, засуджений ОСОБА_8 у відношенні до представників адміністрації установи ввічливий, тактовний, виконує законні вимоги. На виробництві колонії тимчасово не працевлаштований, але приймає активну участь з благоустрою місць позбавлення волі. Підтримує зв`язки з родичами шляхом листування, отримує від них посилки та передачі. За характером спокійний, скромний, цілеспрямований. У відношенні до інших засуджених неконфліктний, підтримує дружні та доброзичливі стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Дотримується санітарно-гігієнічних вимог, завжди має охайний вигляд, спальне місце тримає в чистоті. Підвищує свій загальноосвітній рівень шляхом самоосвіти, відвідує бібліотеку колонії. Приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу «Правова освіта», «Подолання алкогольної та наркотичної залежності». У скоєному злочині провину визнає (а.с. 13).

Відповідно до довідки, наявної в матеріалах провадження, засуджений ОСОБА_8 під час відбування покарання приймає участь в суспільно-корисній праці та залучається до робіт з благоустрою колонії і прилеглої до неї території, а також до поліпшення житлово-побутових умов засуджених. Крім того, при установі в загальній школі не навчався, приймає участь у реалізації програм диференційованого впливу «Правова просвіта» та «Підготовка до звільнення», участь у роботі самодіяльних організацій не приймає, до підвищення загальноосвітнього рівня не прагне (а.с. 15).

Разом з тим, засудженому ОСОБА_8 3 серпня 2015 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України, у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації, 21 липня 2016 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми у виді заміни покарання більш м`яким, 3 квітня 2017 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми у вигляді умовно-дострокового звільнення (а.с. 13).

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС на ОСОБА_8 під час відбування покарання стягнення не накладались, заохочень він не має (а.с. 14).

Враховуючи, що в слідчому ізоляторі засуджений перебував з 7 листопада 2013 року, а у вказаній виправній колонії з 16 листопада 2013 року, та приймаючи до уваги відсутність жодного заохочення більш ніж за 4 роки, то колегія суддів не вбачає підстав для висновків, що поведінка засудженого за весь час відбування покарання була бездоганною.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідок про працевлаштування, про наявність коштів на особовому рахунку та про отриману заробітну плату вбачається, що ОСОБА_8 за період з жовтня 2015 року по вересень 2017 року включно, жодного дня не працював, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 16-18).

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Інші доводи апеляційної скарги засудженого колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони не є тими підставами, які дають право засудженому на умовно-дострокове звільнення.

Що стосується доводів апеляційної скарги засудженого з приводу того, що суд першої інстанції позбавив його можливості ознайомитися з матеріалами справи, то вони також не є підставою для скасування судового рішення.

Ухвалою суду від 7 березня 2018 року матеріали провадження були повернуті до суду першої інстанції для виконання вимог ч. 4 ст. 395 КПК України (а.с. 48-49).

При цьому, як вбачається з заяви засудженого ОСОБА_8 від 4 квітня 2018 року, він відмовився від ознайомлення з матеріалами справи, попросив його етапувати для подальшого відбування покарання (а.с. 56).

Таким чином право на ознайомлення зі справою судом було поновлено і жодних доповнень до апеляційної скарги засудженим не подано.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення та перевиховання і не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, а ухвала Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 січня 2018 року підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 січня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4