ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2018 року

м. Київ
Справа №623/4884/13-к
Провадження № 51-2493км18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2017 року у кримінальному провадженні № 0001700 про обвинувачення
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм Харківської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 жовтня 2016 року встановлено, що ОСОБА_6 вчинив злочин за наступних обставин.
29 вересня 2013 року, приблизно о 10 год. 10 хв., ОСОБА_6 , керуючи автомобілем ГАЗ 33021, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Кам`янській в с. Суха Кам`янка Ізюмського району Харківської області у напрямку с. Єремівка Ізюмського району Харківської області. На заокругленні дороги ліворуч, ОСОБА_6 , в порушення п.п.10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, неправильно вибрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого, в районі будинку №14, на небезпечному повороті, здійснюючи маневр повороту вліво на вказаній вулиці, допустив виїзд на полосу зустрічного руху, по якій рухався автомобіль MAZDA 323, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням потерпілої ОСОБА_8 , де виникло зіткнення транспортних засобів, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_8 було спричинено тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

У зв`язку з цим суд першої інстанції визнав ОСОБА_6 винним та призначив покарання за ч. 1 ст. 286 КК у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_6 звільнений від основного та додаткового покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 в доход держави в особі фінансового управління Ізюмської міської ради витрати на лікування потерпілої ОСОБА_8 у розмірі 2961,44 грн, а також судові витрати на проведення експертизи.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2017 року вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить вирок і ухвалу судів першої та апеляційної інстанцій скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
В обґрунтування наведеного зазначає, що всупереч вимогам ст. 404 КПК апеляційний суд належним чином не розглянув апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , не дослідив повторно обставини, як були досліджені судом першої інстанції не повністю та з порушеннями, безпідставно не задовольнив вимоги щодо закриття провадження, у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину та відсутністю будь-яких доказів його винуватості.
Вважає, що показання потерпілої ОСОБА_8 та свідків, особливо тих, які не були безпосередніми очевидцями дорожньо-транспортної пригоди (свідок ОСОБА_9 давав різні свідчення на різних стадіях розгляду справи, його показання були мінливими, а свідок ОСОБА_10 слідчий, який проводив досудове розслідування по даній справі), неможливо покласти в основу обвинувального вироку.
На його думку, доводи апеляційного суду про визнання безпідставним проведення комплексної авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи, оскільки аналогічні питання були вирішені при проведенні інших експертиз, є необґрунтованими. При цьому судом, знов таки не звернуто увагу, що різні експертизи проведені за участі одного і того ж експерта установи, підпорядкованої МВД України, навіть за ухвалою суду першої інстанції.
Вказує, що суд апеляційної інстанції провів судовий розгляд без участі потерпілої ОСОБА_8 , хоча причини її неявки суду не були відомі.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечив проти касаційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , при цьому пояснив, що доводи стосовно експерта в судах першої та другої інстанції не заявлялись, порушень при проведенні експертизи не було. Потерпілі були повідомлені і не оскаржували вирок. Положення ст. 49 КК застосовано правильно. Підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 438 КПК предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Твердження захисника засудженого про те, що апеляційний суд належним чином не розглянув апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , всупереч вимог ст. 404 КПК не дослідив повторно обставин, досліджених судом першої інстанції не повністю та з порушеннями, є безпідставними та спростовуються матеріалами провадження.
Порушень вимог ч. 3 ст. 404 КПК під час розгляду провадження в апеляційному порядку не вбачається, оскільки повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, необхідне тільки за умови, якщо судом першої інстанції відповідні докази досліджені судом неповністю або з порушеннями.
Також, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду посилання захисника засудженого про те, що доводи апеляційного суду про визнання безпідставним проведення комплексної авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи, оскільки аналогічні питання були вирішені при проведенні інших експертиз, є необґрунтованими, а судом, знов таки не звернуто увагу, що різні експертизи проведені за участі одного і того ж експерта установи, підпорядкованої МВД України, навіть за ухвалою суду першої інстанції.
Так, висновки експертів відповідають вимогам статей 101, 102 КПК процесуальних порушень під час збирання, дослідження та оцінки цих доказів, які б могли свідчити про їх недопустимість чи неналежність, не вбачається. При цьому, визначення експерта, який буде проводити експертизу входить до компетенції керівництва експертної установи, а не суду.
Посилання захисника засудженого про те, що суд безпідставно не задовольнив вимоги щодо закриття провадження, у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, посилаючись на відсутність будь-яких доказів його винуватості, є необґрунтованими. Дії засудженого ОСОБА_6 містять усі елементи складу закінченого злочину, що йому інкримінують.
При цьому, у вироку суду першої інстанції наведено належне обґрунтування висновків щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, яке включає як оцінку кожного доказу окремо, так і всієї сукупності доказів.
У зв`язку із чим посилання захисника засудженого на те, що показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 неможливо покласти в основу обвинувального вироку, оскільки вони не були безпосередніми очевидцями дорожньо-транспортної пригоди є безпідставними.
Вказані вище показання повною мірою відповідають вимогам статей 95-97 КПК, процесуальних порушень під час їх збирання, дослідження та оцінки, які б могли свідчити про їх недопустимість чи неналежність, не вбачається.
Доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_7 , про те, що суд порушив принцип безпосередності дослідження доказів, також є необґрунтованими.
Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази, у тому числі показання вказаних вище свідків, місцевий суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, на підставі всебічного, повного й неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов обґрунтованого висновку про вчинення засудженим ОСОБА_6 інкримінованого злочину. Вказаним вище доказам судом першої інстанції дана належна оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК і тому Верховний Суд вважає, що вони отримані у порядку, встановленому цим Кодексом.
Враховуючи наведене, а також з огляду на викладені у вироку суду першої інстанції переконливі докази вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, Верховний Суд може констатувати, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, доведено поза розумним сумнівом.
Призначене місцевим судом та залишене без зміни апеляційним судом ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК.
Так, при призначенні покарання засудженому ОСОБА_6 судом повною мірою враховано особу засудженого, нейтральну характеристику за місцем проживання, відсутність попередніх судимостей, те, що на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, характер вчиненого злочину, ступінь його тяжкості, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Також, Верховний Суд зауважує, що звільнення ОСОБА_6 від основного та додаткового покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК, на підставі ч. 5 ст. 74 КК є правильним.
З огляду на викладене, враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, Верховний Суд вважає, що визначене місцевим судом засудженому ОСОБА_6 і залишене без зміни судом апеляційної інстанції покарання, у вказаному виді та розмірі є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення ним нових злочинів та є домірним вчиненому.
Суд також вважає безпідставним посилання захисника засудженого у касаційній скарзі про проведення судового розгляду без участі потерпілої ОСОБА_8 , хоча причини її неявки суду не були відомі.
Як вбачається з матеріалів провадження, потерпіла ОСОБА_8 у встановленому законом порядку про дату, місце і час судового розгляду була повідомлена належним чином. В підтвердження зазначеного в матеріалах провадження міститься зворотне повідомлення (а. с. 115 т. 3). Враховуючи те, що апеляційні скарги було подано засудженим та його захисником, а не потерпілою ОСОБА_8 , апеляційний розгляд було проведено без неї, оскільки участь останньої не є обов`язковою в суді апеляційної інстанції. Звідси, порушень вимог ст. 405, п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК при розгляді цього провадження, не вбачається.
Крім того, доводи у касаційній скарзі захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є аналогічні доводам його апеляційної скарги, які були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав їх необґрунтованими, навівши відповідні мотиви та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для їх задоволення. З цим висновком погоджується і суд касаційної інстанції.
Таким чином, Верховний Суд не знаходить підстав ставити під сумнів висновки суду першої інстанції в цій частині, які також були належним чином перевірені судом апеляційної інстанції.
Зміст ухвали суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Порушень норм кримінального та кримінального процесуального законодавства, які були б підставами для скасування судових рішень, як того просить захисник ОСОБА_7 у касаційній скарзі, не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне залишити касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення, а вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2017 року - без зміни.
З цих підстав Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3