АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 06 червня 2018 року, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 березня 2018 року,

за участі: адвоката ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Автономної Республіки Крим ОСОБА_7 , погоджене прокурором, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 , та накладено арешт на вилучені в ході обшуку 12 березня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 майно, а саме:
- грошові кошти у розмірі 44 тисячі доларів США, 103 тис. грн., 90 тис. російських руб;

- набої калібру 7,62 у кількості 181 одиниця;

- набої калібру 9 мм. у кількості 11 одиниць;

- граната РГД-5 у кількості 1 одиниця;

- граната Ф-1 у кількості 1 одиниця,

- банківські картки «Сбербанку Росії».

В обґрунтування рішення, слідчий суддя зазначив, що вилучені в ході обшуку 12 березня 2018 року предмети відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, та відповідно, є тимчасово вилученим майном, а тому, з метою збереження цього майна, яке також є речовим доказом у кримінальному провадженні, необхідно клопотання задовольнити.

Не погоджуючись з таким рішенням, адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 березня 2018 року в частині накладення арешту на грошові кошти у розмірі 44 тисячі доларів США, 103 тисячі гривень, 90 тисяч російських рублів, банківські картки «Сбербанку Росії», в іншій частині залишити ухвалу без змін.
Щодо строку апеляційного оскарження, адвокат зазначає, що ухвалу від 14 березня 2018 року було постановлено без виклику власника майна або його представника, копія оскаржуваної ухвали отримана 06 квітня 2018 року, а тому, за таких обставин, є підстави вважати апеляцію подану в межах строку на апеляційне оскарження.
Автор апеляційної скарги вважає оскаржувану ухвалу незаконною, такою що підлягає скасуванню, оскільки судом не повно досліджено усі обставини справи, істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону та судове рішення ґрунтується на невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи.
Зазначає, що в ухвалі слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку від 23 лютого 2018 року не вказано особу, якій належить житло (враховуючи положення п. 5 ч. 1 ст. 235 КПК України), що є порушенням процесуального закону.
Стверджує, що слідчу дію виконували особи, які не надали документів, що підтверджують їх повноваження, оскільки слідчий ОСОБА_9 не входить до групи слідчих у кримінальному провадженні №0001732, а доручення на проведення обшуку не надавалося під час здійснення обшуку, про наявність такого доручення не зазначено у протоколі обшуку від 12 березня 2018 року.
Оскільки ухвала про дозвіл на обшук житла може бути виконана лише слідчим чи прокурором (згідно вимог ст. 236 КПК України), а особи, які фактично здійснили обшук житла ОСОБА_6 не надали документів що підтверджують їх процесуальні повноваження, та про їх наявність не зазначено у протоколі обшуку, то на переконання адвоката, вказана слідча дія має ознаки протиправної, а вилучення грошей у ОСОБА_6 є незаконним.
Як вважає ОСОБА_5 , перевірка законності арешту майна, в тому числі перевірка майна щодо відповідності його вимогам, що висуваються до речових доказів, належить до повноважень суду, а не слідчого.
На думку адвоката, вилучення у ОСОБА_6 грошових коштів порушує її права як підприємця, зупиняє здійснення господарської діяльності, унеможливлює розрахунки з постачальниками та співробітниками, призводить до заборгованості по поточним платежам оренди, комунальних послуг та заробітної плати.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання був завчасно проінформований, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу у відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405, ч. 1 ст. 172 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, виступ адвоката, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З апеляційної скарги, доданих до неї документів та матеріалів судового провадження вбачається, що розгляд клопотання старшого слідчого відбувся без участі власника майна, копія оскаржуваної ухвали отримана 06 квітня 2018 року, а тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження необхідно поновити.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Прокуратурою Автономної Республіки Крим здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 25 грудня 2014 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001732, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 255 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що протягом 2014-2017 років невстановленими представниками Російської Федерації та підконтрольної їм окупаційної влади Автономної Республіки Крим здійснюється підготовка, розв`язування та ведення агресивної війни, зокрема активної інформаційної агресії за допомогою загальнодоступних та соціально-орієнтованих ресурсів мережі Інтернет, спрямованої на дискредитацію України як держави та формування, потрібної Російській Федерації, суспільної думки місцевого населення на тимчасово окупованій території півострова Крим.

Підслідність у кримінальному провадженні визначено Генеральною прокуратурою України за слідчим відділом прокуратури Автономної Республіки Крим, здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням доручено прокуратурі Автономної Республіки Крим.

В ході здійснення слідчих (розшукових) дій та згідно з матеріалами виконаного оперативним підрозділом Департаменту захисту національної державності СБ України доручення у ході здійснення контррозвідувальних заходів, спрямованих на протидію посяганням на територіальну цілісність України, поєднану розпалюванням міжнаціональної ворожнечі встановлено, зокрема що громадянин України, в період з грудня 2017 року надає активне сприяння спецслужбам та державним структурам Російської Федерації в проведенні підривної діяльності проти України.

Встановлено осіб, які сприяють в антиукраїнській, протиправній діяльності в різних регіонах України, серед яких: ОСОБА_10 , блогер, який надає сприяння ОСОБА_11 в поширенні матеріалів сепаратистського характеру.

12 березня 2018 року у відповідності до ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2018 року, було проведено обшук в помешканні громадянина України ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 .

У ході проведення санкціонованого обшуку у громадянина України ОСОБА_10 за вказаною адресою вилучено грошові кошти у розмірі 44 тисячі доларів США, 103 тис. грн., 90 тис. російських руб., набої калібру 7,62 у кількості 181 одиниця, калібру 9 мм. у кількості 11 одиниць, граната РГД-5 у кількості 1 одиниця, Ф-1 у кількості 1 одиниця, банківські картки «Сбербанку Росії».

14 березня 2018 року старший слідчий слідчого відділу прокуратури Автономної Республіки Крим ОСОБА_7 , за погодженням прокурора, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на вищезазначене майно.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 березня 2018 року зазначене клопотання задоволено.

Оскільки дана ухвала оскаржена тільки в частині накладення арешту на грошові кошти у розмірі 44 тисячі доларів США, 103 тисячі гривень, 90 тисяч російських рублів, банківські картки «Сбербанку Росії», то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, а щодо іншого майна, арешт на яке було накладено вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту колегією суддів не вирішується.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Під час розгляду апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст. 132, 170, 171, 172, 173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, а саме забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000859, в частині накладення арешту на грошові кошти у розмірі 44 тисячі доларів США, 103 тисячі гривень, 90 тисяч російських рублів, банківські картки «Сбербанку Росії», які були вилучені в ході проведення обшуку 12 березня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , слідчий суддя, як вбачається з матеріалів провадження, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження вказаного майна, яке також є речовим доказом у кримінальному провадженні, необхідно клопотання задовольнити.

Такі висновки слідчого судді цілком доведені матеріалами провадження, специфікою обставин вчинення та розслідування самого злочину, що потребує проведення певних слідчих дій. Арештоване майно з великою вірогідністю може бути доказом злочину, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, що підтверджується відповідним процесуальним рішенням, а саме постановою старшого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Автономної Республіки Крим ОСОБА_7 від 13 березня 2018 року про визнання його речовим доказом (а.п. 31-32). Метою ж арешту майна є забезпечення кримінального провадження, його завданням є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що прямо передбачено ст. 170 КПК України в якості правових підстав застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у діяльність власника майна, з потребами кримінального провадження.

Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Крім того, відповідно до листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2013 року № 223-559/0/4-13, у разі подання особами, визначеними у ст. 174 КПК, скарги на ухвалу слідчого судді суду першої інстанції про арешт майна у зв`язку з необґрунтованістю його накладення, судді судів апеляційної інстанції мають перевірити, чи подавалось цими особами клопотання про скасування цього заходу забезпечення слідчому судді місцевого суду та в разі негативної відповіді на зазначене питання, можуть залишити ухвалу без змін. Іншими словами, з підстави необґрунтованості накладення арешту на майно, особи, перелік яких визначено у ч. 1 ст. 174 КПК, вправі звернутися до слідчого судді суду першої інстанції із клопотанням про скасування ним своєї ухвали (абз. 2 ч. 2 ст. 174 КПК), а уже потім, у разі незгоди з прийнятим рішенням, вправі оскаржити ухвалу про арешт майна в апеляційному порядку згідно зі ст. 309 КПК

Посилання автора апеляційної скарги на те, що вилучення у ОСОБА_6 грошових коштів порушує її права як підприємця, зупиняє здійснення господарської діяльності, унеможливлює розрахунки з постачальниками та співробітниками, призводить до заборгованості по поточним платежам оренди, комунальних послуг та заробітної плати, не може бути визнано обґрунтованим, оскільки застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, що у цьому випадку і мало місце, з огляду на не надання апелянтом, всупереч вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, відомостей про повне блокування роботи підприємця.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що в ухвалі слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку від 23 лютого 2018 року не вказано особу, якій належить житло, а також і те, що слідчий ОСОБА_9 не входить до групи слідчих у кримінальному провадженні, - не є визначеною законом самостійною безумовною підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна та не свідчить про помилковість прийнятого рішення.
Інші доводи на які посилається автор апеляційної скарги також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при прийнятті рішення.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по провадженню не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Поновити адвокату ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 березня 2018 року, в частині задоволення клопотання старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Автономної Республіки Крим ОСОБА_7 , погодженого прокурором, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , та накладення арешту на вилучене в ході обшуку 12 березня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 майно, а саме: грошові кошти у розмірі 44 тисячі доларів США, 103 тис. грн., 90 тис. російських руб; банківські картки «Сбербанку Росії», - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/2253/2018 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_13 Доповідач: ОСОБА_1