Постанова
Іменем України
16 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 480/2224/15-к
провадження № 51-6671 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 02 квітня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000189, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився та зареєстрований на АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 250 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Прийняте рішення щодо речового доказу та процесуальних витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 26 липня 2015 року приблизно о 03.45, керуючи технічно справним автомобілем «Renault Duster» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись дорогою Т-1506 «Миколаїв-Доманівка-Берізки» зі сторони с. Сливине Миколаївського району Миколаївської області в напрямку с. Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області зі швидкістю 114-128 км/год. на 02 км + 300 м, в порушення вимог п. 2.3, 2.9, 12.1, 12.6, 21.1 Правил дорожнього руху, керуючи автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, перевозячи у салоні автомобіля не передбачену технічною характеристикою автомобіля кількість пасажирів, а саме п`ятьох людей, рухаючись зі швидкістю, яка перевищувала дозволену, проявив неуважність в дорожній обстановці, що склалася, хоча зобов`язаний постійно контролювати рух та безпечно керувати транспортним засобом, внаслідок чого, не впоравшись з керуванням, виїхав за межі проїзної частини на узбіччя де автомобіль кілька разів перекинувся, у результаті чого потерпілий ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події, а пасажирам ОСОБА_11 та ОСОБА_12 спричинено середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 02 квітня 2018 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить судові рішення щодо ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження закрити. Вказує на недопустимість покладених в основу обвинувального вироку доказів та їх недостатність для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено. За наявності підстав для закриття кримінального провадження, його не було закрито. Вказані обставини залишились без уваги суду апеляційної інстанції, який безпідставно залишив вирок суду першої інстанції без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу необґрунтованою та просила відмовити у її задоволенні.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Натомість вказані обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Залишаючи без задоволення апеляції захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_13 , представника потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_14 в частині встановлених місцевим судом обставин, апеляційний суд навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, які ніким з учасників судового провадження не оспорювались, дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК кваліфіковані правильно.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
В основу вироку суд правильно поклав показання засудженого ОСОБА_7 , який винним себе в інкримінованому йому кримінальному злочині визнав повністю, у скоєному розкаявся та зазначив, що керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, не впорався з керуванням, потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , дані протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та висновки судових експертиз, відповідно яких, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_7 Правил дорожнього руху, які знаходяться у прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Вказані докази відповідають вимогам КПК на предмет їх належності й допустимості та у своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило двом потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження та загибель однієї людини.
Вирок суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 374 КПК.
Доводи захисника щодо недопустимості в якості доказів протоколу огляду місця події, а також висновків транспортно-трасологічної та автотехнічної експертиз були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та обґрунтовано визнані неспроможними.
Так, визнаючи фототаблицю до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди недопустимим доказом, суд першої інстанції послався на відсутність в матеріалах кримінального провадження оригінальних примірників технічних носіїв інформації зафіксованої процесуальної дії. Разом із цим, враховуючи, що за змістом ч. 2 ст. 105, ст. 237 КПК фототаблиці та інші матеріали, які пояснюють зміст процесуальної дії, не є обов`язковими додатками до протоколу огляду, тому за обставин, наведених у вироку, визнання недопустимим доказом фототаблиці до протоколу огляду місця події в даному конкретному випадку не тягне за собою недопустимість такої процесуальної дії в цілому, а також недопустимість проведених на її основі експертиз. Крім того, достовірність зазначених у протоколі огляду місця події даних щодо обставин скоєної дорожньо-транспортної пригоди учасниками судового провадження не оспорюється.
Перевіривши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд надав належну оцінку доводам апеляційних скарг які є аналогічними доводам касаційної скарги захисника ОСОБА_6 , та навівши підстави прийнятого рішення, обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.
Ухвала апеляційного суду достатньо вмотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, не встановлено.
Враховуючи викладене, касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК колегія суддів
ухвалила:
Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 02 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3