Справа № 401/1449/18
№ 1-кс/401/382/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" червня 2018 р. Слідчий суддя Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 ,
За участю: - секретаря - ОСОБА_2
- слідчого - ОСОБА_3 ;

ВСТАНОВИВ:
Під час досудового розслідування, 16.06.2018 року поліцейськими роти № 2 УПП в місті Кременчуці було зупинено вантажний автомобіль марки «Mercedes-Benz», моделі «Sprinter 316 CDI», типу «Загальний вантажний бортовий мало вантажний-В», білого кольору, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому, 16.06.2018 року в період часу з 09:35 години по 10:00 годину в ході проведення огляду місця події у вище вказаному вантажному автомобілі було виявлено 111 картонних коробок із молочною продукцією, належною ОСОБА_5 , після чого вказаний автомобіль було вилучено, перевезено та поміщено на територію Світловодського ВП ГУНП в Кіровоградській області. Окрім того, було вилучено свідоцтво про реєстрацію вище вказаного транспортного засобу № НОМЕР_2 та ключ від нього.
В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання та просив суд накласти арешт на майно з підстав викладених у клопотанні.
Вирішуючи питання про обґрунтованість накладення арешту майна, слідчий суддя виходить з такого.
Частиною 1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Частиною 2 зазначеної статті, передбачено, що арешт майна, зокрема, допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Речовими доказами у розумінні ч. 1 ст. 98 КПК є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог абзацу 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Відповідні дані мають міститись у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Так, згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини 2 статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, слідчий в клопотанні в порушенням вимог ст. 171 КПК України не зазначив підстави та мету відповідно до положень статті 170 КПК України та належним чином не обґрунтував необхідності арешту майна. Крім цього слідчий повідомив, що товар, який був в автомобілі вилучений. Огляд автомобіля проведений. Будь-яких слідчих дій із вказаним автомобілем, планом розслідування не передбачено. Автомобіль не належить підозрюваному.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , водій автомобіля марки «Mercedes-Benz», моделі «Sprinter 316 CDI», повідомив, що він надає транспортні послуги та для цієї мети орендує зазначений автомобіль власником якого є ОСОБА_6 . Засвідчив, що на його телефон пізно ввечері надійшов дзвінок від незнайомого йому чоловіка з проханням перевезти вершкове масло. Він погодився надати таку послугу. Його автомобіль завантажили. Супровідні документи на товар були у замовника, він же і супроводжував його автомобіль з товаром. Потім замовник попросив залишити автомобіль на стоянці до ранку, що він і зробив. Коли вранці він їхав розвантажувати автомобіль його зупинили працівники поліції. Вказаний автомобіль він використовує з метою отримання доходу.
Частиною 1 статті 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а саме можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність будь-яких передбачених законом, ризиків, запобігти яким можливо шляхом арешту зазначеного транспортного засобу. Окрім того арешт автомобіля обмежить законне право користування вказаним автомобілем для транспортних перевезень третіми особами, а саме його власником та особою, що орендує автомобіль.
Беручи до уваги викладене слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
Керуючись: ст. ст. 170, 171, 172, 173 309, 369 372, 392, 395 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом 5-х днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали буде оголошений 27 червня 2018 року о 8 годині 30 хвилин.

Слідчий суддя Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області ОСОБА_1