Постанова
Іменем України
10 липня 2018 року

м. Київ
справа № 713/1275/16-к
провадження № 51-3603 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 14 червня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000167, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не мав,
у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 15, частиною 3 статті 185 та частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини.
За вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 2 березня 2017 року ОСОБА_8 засуджено: до покарання у виді позбавлення волі за частиною 3 статті 15, частиною 3 статті 185 КК на строк 1 рік 6 місяців; за частиною 3 статті 185 КК на строк 2 роки.
На підставі статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 за сукупністю злочинів призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі статей 75, 104 КК неповнолітнього ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину, і покладено на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК.
Також цим вироком визнано винним та засуджено неповнолітнього ОСОБА_9 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржуються.
Ухвалено стягнути солідарно з неповнолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9 судові витрати на загальну суму 2289 грн у дохід держави.
Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5000 грн.
У частині стягнення моральної шкоди позови залишено без розгляду.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він та ОСОБА_12 у середині березня 2016 року в неустановлений слідством час за попередньою змовою пройшли на територію домогосподарства ОСОБА_15 , ( АДРЕСА_2 ), і проникли всередину будинку, звідки викрали майно ОСОБА_15 та ОСОБА_14 на загальну суму 11 530 грн, заподіявши потерпілим матеріальної шкоди на вказану суму.
Крім цього, вони 20 березня 2016 року о 21:00 пройшли на територію господарства ОСОБА_16 , ( АДРЕСА_3 ) і проникли всередину цього будинку, де почали шукати коштовності. Однак свого злочинного умислу не довели до кінця, оскільки спрацювала звукова сирена сигналізації будинку, що змусило ОСОБА_8 та ОСОБА_12 покинути цей будинок.
Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 14 червня 2017 року вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 2 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_12 у частині вирішення цивільного позову та судових витрат змінено.
Постановлено стягнути з ОСОБА_10 та ОСОБА_13 на користь ОСОБА_15 5000 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Цивільний позов ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про стягнення моральної шкоди задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_14 та ОСОБА_15 по 1000 грн кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди та з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_14 та ОСОБА_15 по 1000 грн кожному, у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_10 та ОСОБА_13 у рахунок відшкодування судових витрат у розмірі 2289 грн у рівних частках із кожного в дохід держави.
Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_10 та ОСОБА_13 на користь ОСОБА_14 та ОСОБА_15 4000 грн у рахунок відшкодування витрат за надання правової допомоги.
У решті вирок районного суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
У касаційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі обвинувачення і стягнув на користь ОСОБА_15 5000 грн, що, на думку захисника, є недопустимим, оскільки за обвинувальним актом у ОСОБА_15 було викрадено лише ігрове кермо та ігрові педалі до приставок, вартістю 2200 грн, а все інше майно на суму 14 330 грн належить ОСОБА_14 . Як вважає захисник, суд апеляційної інстанції необґрунтовано стягнув на користь ОСОБА_15 2800 грн.

Крім того, посилаючись на Закон України від 8 липня 2011 року №3674 - VI «Про судовий збір» зазначає, що потерпілі, які є цивільними позивачами у кримінальному провадженні, не сплатили судового збору, а тому їх вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволено неправомірно.
У запереченнях засуджений ОСОБА_8 вказує на те, що підтримує касаційну скаргу його захисника.
У запереченнях потерпілий ОСОБА_14 та його представник ОСОБА_17 просять відхилити касаційну скаргу захисника засудженого, а судове рішення залишити без зміни.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисників, котрі підтримали касаційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи наведені в касаційній скарзі та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.
Мотиви Суду.
Згідно зі статтею 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК)
суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
У касаційній скарзі захисник указує на те, що суд апеляційної інстанції неправомірно вийшов за межі обвинувачення і стягнув на користь ОСОБА_15 5000 грн, однак таке твердження є безпідставним з огляду на таке.
Під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції було встановлено, що, крім іншого, з будинку ОСОБА_15 було викрадено речі, які на праві приватної власності належать ОСОБА_15 .
Зі встановлених у суді першої інстанції обставин убачається, що згідно з розпискою ОСОБА_13 відшкодувала потерпілому ОСОБА_14 суму в розмірі 2700 грн за викрадене кермо та ігрові педалі, які під`єднуються до комп`ютерних приставок, що останній і вказав в уточненій позовній заяві. ОСОБА_8 відшкодував суму у розмірі 2000 грн потерпілому ОСОБА_14 . Крім того, потерпілий отримав на відповідальне зберігання бензопилу марки «STIHL MS 180», сокиру господарську, сокиру-молоток господарський, подарунковий металевий ніж металеву флягу військового зразку, дитячу ігрову приставку «Mirada Window», двигун від мотокосарки «Feather Life». Указані речі належним чином оцінив експерт і зазначив, що вони перебувають у задовільному технічному стані, придатні до використанняі на 22 березня 2016 року їх вартість становила 6 830 грн.
Таким чином, суд з урахуванням уточнень потерпілих до позовних вимог дійшов висновку, що невідшкодованою залишилася сума в розмірі 5000 грн за приставку для комп`ютерних ігор «Nintendo».
При цьому під час апеляційного розгляду за апеляційною скаргою потерпілого та його представника суд, зваживши на доводи щодо зміни цивільного позову, змінив вирок районного суду в цій частині. Однак суму матеріальних збитків залишив незмінною.
Апеляційний суд обґрунтовано стягнув відповідну суму матеріальної шкоди саме на користь потерпілої ОСОБА_15 , при цьому зазначив, що після зміни обвинувачення в суді першої інстанції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 своїми умисними діями завдали матеріальної шкоди ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на загальну суму 11 530 грн, при цьому під час досудового розслідування потерпілому ОСОБА_14 було повернуто майно на загальну суму 6830 грн з урахуванням технічного стану цих речей, який було визначено висновком експерта-оцінювача від 18 червня 2016 року за №18061/16/2. Також суд установив, що під час судового розгляду саме ОСОБА_14 відшкодували 4 700 грн батьки засуджених.
При цьому не відшкодованою залишилася сума збитків у розмірі 5000 грн, про які потерпіла вказувала у позові, і саме такі кошти підлягають відшкодуванню, як правильно зазначив і суд першої інстанції.
Тобто апеляційний суд правомірно дійшов висновку, що матеріальні збитки у розмірі 5000 грн підлягають стягненню на користь саме потерпілої ОСОБА_15 , а тому вважати, що стягнення саме такої суми збільшує обвинувачення засудженим, визнане судом доведеним, підстав немає.
Також безпідставними є посилання захисника на те, що потерпілій ОСОБА_15 належить лише ігрове кермо та ігрові педалі до приставок, вартістю 2200 грн, оскільки, як визначено в обвинувальному акті та встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, речі, викрадені із будинку потерпілої, належать саме їй.
Крім іншого, захисник не погоджується із задоволенням цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки вважає, що потерпілі повинні були сплатити судовий збір.
Однак такі доводи захисника також є неспроможними з огляду на таке.

Згідно з пунктом 6 частини 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Доводи захисника про наявність правових підстав для сплати потерпілою судового збору з позову про відшкодування моральної шкоди з посиланням на пункти 2, 6 частини 1 статті 5 зазначеного Законуне ґрунтуються на точному змісті наведеної правової норми.

Вказані правові норми не містять суперечностей і підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (матеріальної та моральної), завданої в результаті її заподіяння, за які відповідач несе цивільну відповідальність згідно із Законом.

Виходячи з наведеного цивільні позивачі у кримінальних провадженнях звільняються від сплати судового збору з позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення незалежно від об`єкту посягань.
За відсутності належних обґрунтувань твердження щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність касаційний суд позбавлений можливості здійснити перевірку таких вказівок захисника.
З урахуванням наведеного Суд дійшов висновку, що касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а судові рішення є законними та обґрунтованими.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 14 червня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3