УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 р.
м. Київ

Справа № 2036/155/2012

Провадження № 51-1467 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
представника потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за касаційними скаргами потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та прокурора на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 22 вересня 2016 року визнано винуватою та засуджено
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженку смт Малинівка Чугуївського району
Харківської області, яка мешкає за адресою:
АДРЕСА_1 ,
таку, що не має судимості,

за ч. 3 ст. 135 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілих: в рахунок відшкодування матеріальних збитків ОСОБА_7 - 35 119,80 грн та 100 000 грн моральної шкоди, ОСОБА_5 - 100 000 грн моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2017 року вирок місцевого суду змінено, ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання на підставі ст. 79 КК України, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
У решті вирок залишений без змін.
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 08 травня 2009 року приблизно о 22.00 , керуючи автомобілем «Хюндай-купе», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись автодорогою Чугуїв - Мілове Чугуївського району Харківської області, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який рухався в цьому ж напрямку. Після наїзду ОСОБА_8 завідомо залишила без допомоги ОСОБА_9 , який перебував у небезпечному для життя стані й був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану. Від удару ОСОБА_9 відкинуло на зустрічну смугу, де на нього був здійснений наїзд невстановленим слідством автомобілем. Від отриманих травм потерпілий помер на місці пригоди.

Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

У спільній касаційній скарзі потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , не погоджуючись із постановленим щодо ОСОБА_8 рішенням суду апеляційної інстанції через невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженої внаслідок м`якості й істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, просять його скасувати та направити кримінальну справу на новий апеляційний розгляд. Свої вимоги потерпілі мотивують тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 79 КК України, оскільки суд першої інстанції в порядку ст. 346 КПК України (1960 року) вирішив питання щодо необхідності подальшого влаштування неповнолітнього сина засудженої ОСОБА_10 . Вказують на відсутність у засудженої щирого каяття та намірів відшкодування завданих збитків. Також зазначають, що в суді апеляційної інстанції не вівся протокол судового засідання, судовий процес технічними засобами не фіксувався, учасникам не було надано права на виступ у судових дебатах.
У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із постановленим щодо ОСОБА_8 рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженої внаслідок м`якості, просить його скасувати та направити кримінальну справу на новий апеляційний розгляд. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції, безпідставно залишив скаргу прокурора без задоволення та постановив рішення, яке не відповідає вимогам КПК України (1960 року). При цьому поза увагою апеляційного суду залишилось ставлення самої засудженої до вчиненого, яка не визнала своєї вини, та необґрунтовано дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_8 на підставі ст. 79 КК України, при цьому належним чином не мотивував свого рішення.
Від засудженої ОСОБА_8 надійшли заперечення, в яких вона просить відмовити в задоволенні касаційних скарг потерпілих і прокурора, а судове рішення апеляційного суду залишити без зміни.

Позиції учасників судового провадження
Потерпілий підтримав свою скаргу та скаргу прокурора.
Представник потерпілої підтримав скарги потерпілих і прокурора.
Прокурор заперечив проти всіх скарг.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 323 КПК України (1960 року) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України, та правильність кваліфікації її дій за цим законом в касаційному порядку не оспорюються.
Викладені у касаційних скаргах доводи про те, що суд, приймаючи рішення про звільнення засудженої від відбування призначеного покарання на підставі ст. 79 КК України, безпідставно врахував наявність у неї на утриманні малолітньої дитини ОСОБА_10 , 2013 року народження, Суд уважає необґрунтованими.
Як убачається з ухвали, суд апеляційної інстанції, ретельно перевіривши доводи апеляційних скарг прокурора та засудженої і належним чином умотивувавши своє рішення, дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування до неї положень ст. 79 КК України. При цьому врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обтяжуючих чи пом`якшуючих покарання обставин, а також дані про її особу, зокрема те, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо та є одинокою матір`ю.
Крім того, з наданих ОСОБА_8 копій виконавчих листів і заяв потерпілих вбачається повне відшкодування завданих збитків.
Перегляд справи в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінально-процесуального закону (1960 року).
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 377 КПК України (1960 року).
Перевіркою матеріалів кримінальної справи істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, в тому числі й тих, на які вказують у своїх касаційних скаргах потерпілі та прокурор, та які б давали підстави для скасування чи зміни судового рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 395, 396 КПК України (1960 року), пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд

ухвалив:
Касаційні скарги потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3