УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/1971/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 537 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
засудженого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 19.03.2018 року про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання,-
в с т а н о в и л а:
Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 19.03.2018 року клопотання засудженого ОСОБА_7 задоволено частково та зараховано останньому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 02 січня 1997 року по 17 липня 1997 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за вироком Донецького обласного суду від 19 травня 1997 року за ст. ст. 93 п. «а,г,е,і», 142 ч.3, 17,117 ч.1, 42 КК України. В решті вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 19.03.2018 року та зарахувати йому строк попереднього ув`язнення з 02.01.1997 року по 26.06.2000 року. Посилається на те, що в своїй заяві про зарахування попереднього строку ув`язнення у строк відбування покарання зазначив дату його затримання, а також дату постанови Донецького обласного суду про заміну покарання у виді смертної кари на довічне позбавлення волі 26.06.2000 року. Засуджений стверджує, що саме по цій даті має рахуватися вирок суду, яким його було засуджено. Заміну найвищої міри покарання на довічне позбавлення волі обласні суди проводили на підставі постанови Верховного Суду України від 04.04.2000 року. Крім того, суд першої інстанції припустився неоднакового застосування кримінального і кримінального процесуального права, оскільки по одному і тому ж Закону України №838-VIII по клопотанням засуджених до довічного позбавлення волі про перерахунок строку приймав різні рішення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так відповідно до ч.5 ст.72 КК України зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VІІІ, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
При цьому у строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; г) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення відповідно до кримінальнопроцесуального законодавства України є запобіжним заходом щодо обвинуваченого, підсудного, підозрюваного у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
З аналізу вказаних норм вбачається, що строк попереднього ув`язнення розпочинається з моменту затримання особи і закінчується датою набрання рішенням суду щодо нього (вироку, ухвали) законної сили.
З матеріалів судового провадження за заявою засудженого ОСОБА_7 та матеріалів особової справи, дослідженої в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_7 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в ДУ «Житомирська УВП №8».
При цьому, ОСОБА_7 вироком Донецького обласного суду від 19 травня 1997 року засуджений за ст. ст. 93 п. «а,г,е,і», 142 ч.2, 17,117 ч.1 42 КК України до смертної кари, з конфіскацією майна. Початок строку відбування покарання з 02 січня 1997 року.
Ухвалою Верховного Суду України від 17 липня 1997 року вирок суду від 19 травня 1997 року залишено без змін.
При цьому, відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано та що судові рішення суду апеляційної, касаційної інстанції та Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення.
Таким чином, вирок Донецького обласного суду від 19 травня 1997 року набрав законної сили з моменту проголошення ухвали Верховного Суду України від 17 липня 1997 року.
Тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зарахування засудженому ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 02 січня 1997 року по 17 липня 1997 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за вироком Донецького обласного суду від 19 травня 1997 року за ст. ст. 93 п. «а,г,е,і», 142 ч.3, 17, 117 ч.1, 42 КК України.
Посилання засудженого ОСОБА_7 як підставу скасування оскаржуваної ухвали суду на ту обставину, що постановою Донецького обласного суду від 26.06.2000 року вирок Донецького обласного суду від 19 травня 1997 року приведено у відповідність до вимог Закону та призначене покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі, у зв`язку з чим на його думку вирок щодо нього набрав сили тільки 26.06.2000 грн., а тому зарахуванню у відповідності до положень ч.5 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню увесь зазначений ним термін з 02.01.1997 року по 26.06.2000 р., є безпідставними, оскільки термін відбування покарання за вироком, який набрав законної сили, до приведення такого покарання у відповідності до вимог закону, не може бути віднесений до строку, який включається до строку попереднього ув`язнення, що підлягає зарахуванню строк відбуття покарання в порядку положень ч.5 ст. 72 КК України зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VІІІ.
Посилання засудженого на неоднакове застосування судом наведених вище норм не може бути підставою для задоволення його апеляційної скарги, оскільки інші рішення судів в інших кримінальних провадженнях не мають доказового чи преюдиційного значення для вирішення даної заяви засудженого
Виходячи з наведеного, судом першої інстанції прийнято законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення про часткове задоволення заяви засудженого ОСОБА_7 .
Доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження і підстави до задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 537 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 19 березня 2018 року про зарахування засудженому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: