Сарненський районний суд
_____________________________________________________________________________________ Справа № 572/1609/13-к
Провадження № 1-кп/572/1/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 серпня 2018 року м.Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора- ОСОБА_3

обвинувачених- ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сарни клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про визнання недопустимим та виключення з числа доказів у кримінальному провадженні № 0000001, протоколу за результатами проведення оперативно-розшукового заходу за оперативно-розшуковою справою №1629 від 29.10.2012 року, який було проведення 28.10.2012 року у кримінальному провадженні № 0000001 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кузнецовськ Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.240, ч.3 ст.364 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт.Володимирець Рівненської області, житель АДРЕСА_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.240 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про визнання доказів недопустимими та виключити їх із числа доказів у кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_4 просить визнати недопустимим протокол за результатами проведення оперативно-технічного заходу за оперативно розшуковою справою №1629 від 29.10.2012 року виключити його із числа доказів у кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_4 зазначав, що вказані вище докази отримані з порушенням вимог КПК України.

Прокурор заперечив проти задоволення такого клопотання. При цьому посилається на рішення Конституційного суду України у справі за поданням СБУ щодо офіційного тлумачення положення ч. 3 ст. 62 Конституції України від 20.10.2011року в якому зазначено, що в аспекті конституційного подання щодо суб`єктів одержання доказів у кримінальній справі в результаті здійснення оперативно-розшукової діяльності положення першого речення ч. 3 ст. 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, слід розуміти, що обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватись на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання та фіксації із застосуванням заходів передбачених законом України "Про оперативно-розшукову діяльність" особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.

Згідно вказаного рішення Конституційного суду - доказами у кримінальній справі є фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання, слідчий і суд встановлюють наявність або відсутність суспільно-небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини що мають значення для правильного вирішення справи; ці діяння встановлюються показаннями свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, висновком експерта, речовими доказами протоколами слідчих і судових дій, протоколами з відповідними додатками, складеними уповноваженими органами за результатами оперативно-розшукових заходів та іншими документами.

Оперативно-технічні заходи можуть проводитись виключно визначеними в Законі державними органами та їх посадовими особами, які зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами.

У законі "Про оперативно-розшукову діяльність" врегульовано зміст, завдання принципи оперативно-розшукової діяльності, порядок її здійснення обов`язки та права підрозділів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, та визначено перелік відповідних дій, які можуть ними вчинятися в процесі такої діяльності.

У відповідності до п.11 ч.1 ст. 8 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" оперативні підрозділи мають право: здійснювати візуальне спостереження в громадських місцях із застосуванням фото-, кіно- і відео зйомки, оптичних та радіоприладів, інших технічних засобів. Згідно вказаної норми закону оперативно-технічні заходи які проводяться в громадському місті і не стосуються житла, будь-якого іншого володіння чи власності особи, тобто без обмеження прав людини, дозволу апеляційного суду на проведення ОТЗ не потребують.

Враховуючи вказані обставини, прокурор вважає подане обвинуваченим ОСОБА_4 клопотання необґрунтованим, тому просить в його задоволенні відмовити.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 .

Заслухавши прокурора, обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

У відповідності до вимог ч.ч.1, 2 ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.26 КПК України визначено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

За змістом ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частина 2 ст.87 КПК України визначає певний перелік діянь, котрі суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права на перехресний допит.

У контексті ч.3 ст.87 КПК України докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду.

Разом з тим суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_4 просить визнати докази недопустимими перелік яких узгоджується з приписами ч.2 ст. 87 КПК України.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 28.03.2008 р. "Про деякі питання застосування судами України законодавства при дачі дозволів на тимчасове обмеження окремих конституційних прав і свобод людини і громадянина під час здійснення оперативно-розшукової діяльності, дізнання і досудового слідства", а саме пунктів 7, 9 ч. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність", п. 6 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про контррозвідувальну діяльність", ст. 15 Закону України "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" за вмотивованим рішенням суду можуть бути застосовані такі обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтями 30, 31, 32 Конституції України: негласне проникнення до житла чи до іншого володіння особи; зняття інформації з каналів зв`язку; контроль за листуванням, телефонними розмовами, телеграфною та іншою кореспонденцією; застосування інших технічних засобів одержання інформації. КПК передбачено можливість застосування таких обмежень зазначених конституційних прав і свобод людини і громадянина: огляд та обшук житла чи іншого володіння особи (ст. 14 1, ч. 5 ст. 177; ч. 4 ст. 190 КПК); примусова виїмка із житла чи іншого володіння особи (ст. 14 1, ч. 4 ст. 178 КПК); арешт на кореспонденцію і зняття інформації з каналів зв`язку (ст. 14 1, ч. 4 ст. 187 КПК); огляд і виїмка кореспонденції та дослідження інформації, знятої з каналів зв`язку (ст. 187 1 КПК). Обмеження вказаних конституційних прав і свобод людини і громадянина під час проведення оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства допускається лише за вмотивованим рішенням суду (крім випадку, передбаченого ч. 3 ст. 30 Конституції України) і носять винятковий та тимчасовий характер. До порушення кримінальної справи вони застосовуються з метою запобігання тяжкого чи особливо тяжкого злочину, якщо іншим способом одержати інформацію неможливо. Надання дозволу на проведення оперативно-розшукових заходів після порушення кримінальної справи не залежить від тяжкості злочину. У випадках, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність", п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про контррозвідувальну діяльність", за рішенням суду можуть бути витребувані документи та дані, що характеризують діяльність підприємств, установ, організацій, а також спосіб життя окремих осіб, підозрюваних у підготовці або вчиненні злочину, джерело та розміри їх доходів.

Зняття інформації з каналів зв`язку полягає у застосуванні технічного обладнання, яке дає змогу прослуховувати, фіксувати та відтворювати інформацію, що передавалася цим каналом зв`язку. Така інформація може включати дані як про взаємоз`єднання телекомунікаційних мереж, так і щодо змісту інформації, яка була передана каналом зв`язку.

Перелік видів кореспонденції, на яку може бути накладено арешт, визначений ч. 2 ст. 187 КПК, не є вичерпним, тому судам необхідно також враховувати положення ст. 1 Закону України від 4 жовтня 2001 р. N 2759-III "Про поштовий зв`язок".

Контроль за листуванням, телеграфною та іншою кореспонденцією полягає в огляді поштових відправлень, їх копіюванні. Під контролем за телефонними розмовами слід розуміти не тільки їх прослуховування і фіксування, але й одержання інформації про телефонні розмови, які відбулися, щодо абонентів розмов, часу і тривалості розмов.

Під іншими технічними засобами отримання інформації слід розуміти такі засоби, які дають змогу негласно фіксувати поза каналами зв`язку розмови, дії, обстановку.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18.01.1978 року, "Коробов проти України" від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Судом встановлено, що протокол за результатами проведення оперативно-технічного заходу за оперативно-розшуковою справою №1629 від 29.10.2012 року проведено на підставі частини 2 статті 8 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" та за постановою начальника УСБУв Рівненській області генерал-майора ОСОБА_6 №13/7627цт від 26.10.2012 року. На думку суду, інформація, яка міститься у вказаному протоколі, отримана без вмотивованого рішення суду, що є обмеженням конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтями 30, 31, 32 Конституції України.

На підставі викладеного, беручи до уваги, що вимогами допустимості доказів є законність джерела та законність способу отримання доказів, які викладені в КПК України, суд вважає, що обвинуваченим ОСОБА_4 доведена наявність існування підстав, передбачених ст. ст.87,88 КПК України, для визнання доказів недопустимими та доведено відповідно до ч. 2ст. 89 КПК України очевидну недопустимість доказу, для вирішення питання про його недопустимість під час розгляду справи, а тому клопотання підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 26, 87, 88, 89, 92, 93, 318, 350, 370, 372 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про визнання недопустимим та виключення з числа доказів у кримінальному провадженні № 0000001, протоколу за результатами проведення оперативно-розшукового заходу за оперативно-розшуковою справою №1629 від 29.10.2012 року, який було проведення 28.10.2012 року - задоволити.

Визнати недопустимим та виключити із числа доказів у кримінальному провадженні № 0000001 протоколу за результатами проведення оперативно-розшукового заходу за оперативно-розшуковою справою №1629 від 29.10.2012 року, який було проведення 28.10.2012 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1