У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2018 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарях судового засіданняОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року у кримінальному провадженні № 120 161 001 000 055 80 від 30 квітня 2016 року стосовно
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Софіївка Золотоніського району Черкаської області, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 286 КК України,
за участі прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
потерпілого ОСОБА_12 ,
захисника ОСОБА_13 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 , -
В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_9 засуджений за ч. 1 ст. 289 КК України на 3 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 286 КК України - на 5 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_12 14.806,17 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 7.000,0 - на відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
За вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним у тому, що він 29 квітня 2016 року, перебуваючи на території складу, який розташований по вул. Василенка, 1, у м. Києві, вирішив незаконно заволодіти автомобілем ГАЗ 2705, білого кольору, у кузові фургон, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить володільцю - потерпілому ОСОБА_12 , всупереч волі останнього.
На виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_9 29 квітня 2016 року, приблизно о 17 год. 34 хв., знаходячись на території складу, розташованого по вул. Василенка, 1, у м. Києві, звернув увагу на автомобіль ГАЗ 2705, д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, який перебував у зачиненому стані, і яким вирішив незаконно заволодіти з метою подальшого використання у власних цілях.
З цією метою ОСОБА_9 , перебуваючи у приміщенні зазначеного складу, шляхом вільного доступу, взяв ключі від замка запалювання ГАЗ 2705, д.н.з. НОМЕР_1 , та незаконно, всупереч волі користувача ОСОБА_12 , сівши за кермо, мав намір розпочати рух.
В подальшому ОСОБА_9 вжив заходів щодо не привернення уваги працівників складу та охоронців, а також інших дій, які вважав необхідними для доведення свого злочинного наміру до кінця, та виїхав, керуючи автомобілем ГАЗ 2705, д.н.з. НОМЕР_1 , за межі території складу, розташованого по вул. Василенка, 1, в м. Києві, тим самим незаконно заволодівши транспортним засобом, отримав змогу розпоряджатись ним на власний розсуд.
Після цього, ОСОБА_9 , незаконно заволодівши транспортним засобом, а саме: автомобілем ГАЗ 2705, д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, який належав потерпілому ОСОБА_12 , всупереч його волі, завдав останньому майнової шкоди на загальну суму 57.008,07 грн. та в подальшому з місця вчинення кримінального правопорушення зник і розпорядився транспортним засобом на власний розсуд.
Згідно висновку експерта № 19/111/12-6-284, ринкова вартість автомобіля марки ГАЗ моделі 2705 414, тип ТЗ Фургон-С, д.н.з. НОМЕР_1 , VINНОМЕР_2 , 2007 року випуску станом на 29.04.2016 до моменту вчинення кримінального правопорушення становить 57.008,07 грн.
Крім того, ОСОБА_9 29 квітня 2016 року, приблизно о 17 год. 54 хв., керуючи технічно справним автомобілем ГАЗ 2705, д.н.з. НОМЕР_1 , яким незаконно заволодів цього ж дня, рухався по вул. Щербаківського зі сторони пр-ту Перемоги у напрямку вул. Салютної та наближався до ділянки дороги навпроти будинку № 14 по вул. Щербаківського в м. Києві.
Грубо порушуючи вимоги п.п.2.3 б, 13.1 Правил дорожнього руху України, які затверджені постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, ОСОБА_9 невірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність, не обрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції та не впоравшись з керуванням, навпроти будинку № 14 по вул. Щербаківського в м. Києві, допустив зіткнення передньою правою частиною керованого ним автомобіля та задньою частиною автомобіля Хюндай, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_15 , який рухався в попутному напрямку по вул. Щербаківського зі сторони пр-ту Перемоги у напрямку вул. Салютної у м. Києві, після чого водій ОСОБА_9 з місця пригоди зник.
Внаслідок проявленої злочинної необережності водієм ОСОБА_9 та порушення ним правил безпеки дорожнього руху, визначених Правилами дорожнього руху України, пасажирці автомобіля автомобіля Хюндай, д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_16 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 59/Е заподіяно тяжке тілесне ушкодження.
Відповідно до висновку експерта № 680ат, в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля ГАЗ 2705, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 повинен був керуватися вимогами пункту 13.1 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації водій автомобіля ГАЗ 2705, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути досліджуваної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог пункту 13.1 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля ГАЗ 2705, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пункту 13.1 Правил дорожнього руху України. Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля ГАЗ 2705, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 вимогам пункту 13.1 Правил дорожнього руху України.
Під час керування транспортним засобом водій автомобіля ГАЗ 2705, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 порушив п.п. 2.3 б, 13.1 Правил дорожнього руху України:
- п. 2.3 б - для забезпечення безпеки дорожнього руху волій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п. 13.1 - водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
В апеляційній скарзі, заступник прокурора міста Києва ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення і правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 289 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На обґрунтування апеляційних вимог прокурор послався на те, що при постановленні вироку суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 без ізоляції від суспільна, незаконно звільнивши останнього від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, та, крім іншого, не надав належної і достатньої оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, що є тяжкими та середньої тяжкості злочинами, а незаконне заволодіння обвинуваченим транспортним засобом призвело до серйозних наслідків, як-то до пошкодження автомобіля ГАЗ 2705, д.н.з. НОМЕР_1 , та до завдання тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_16 , які остання отримала внаслідок грубого порушення Правил дорожнього руху обвинуваченим.
Заступник прокурора міста Києва ОСОБА_8 вважає, що судом першої інстанції безпідставно визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, яке, при означенні добровільної критичної оцінки особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, у даному випадку, не містить будь-яких даних, що підтверджують наявність такої обставини, як щире каяття, а визнання вини обвинуваченим свідчить про те, що останній під тиском беззаперечливих доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинене.
Крім того, звертається увага і на те, що поведінка обвинуваченого після вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, який вживав заходи для переховування від органів досудового розслідування (змінив місце проживання та не повідомив слідчого про це, не виходив на телефонний зв?язок з останнім, не з`являвся на виклики слідчого для проведення слідчих дій у призначений час), залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, не намагаючись надати допомогу потерпілій, яка перебувала у важкому стані, беззаперечно вказує, на переконання прокурора, що застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України є явно невиправданим та не буде сприяти досягненню цілей, визначених приписами ст.65 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор заявив клопотання про дослідження даних, що характеризують особу обвинуваченого.
Потерпіла ОСОБА_16 повідомлялася про дату, час та місце розгляду провадження у передбачений законом спосіб.
В матеріалах провадження наявна її заява від 21 січня 2017 року про розгляд провадження в суді першої інстанції за її відсутності, у зв?язку з станом здоров?я, постійним доглядом за новонародженою дитиною та наявною моральною тяжкістю сприйняття і повторення обставин ДТП, що є предметом розгляду.
За наведеним, її неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення потерпілого, обвинуваченого та захисника, що заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження, що характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_9 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому прокурором у суді апеляційної інстанції.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у незаконному заволодінні транспортним засобом, у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого та даних про його особу, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і заступник прокурора міста Києва в апеляційній скарзі, дотримуючись вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчинених обвинуваченим ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 286 КК України, - не перевіряється, відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.
Досліджуючи доводи апеляційної скарги заступника прокурора міста Києва щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та м`якості призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, яке, на думку прокурора, не відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, - колегія суддів дійшла до таких висновків.
Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.
Призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 286 КК України у повній мірі відповідає вказаним загальним засадам призначення покарання.
Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання судом першої інстанції були враховані дані про його особу, що вперше притягається до відповідальності за вчинення необережного тяжкого та умисного злочину середньої тяжкості, є особою молодого віку, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, але працював неофіційно у потерпілого ОСОБА_12 , за місцем проживання характеризується позитивно.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом першої інстанції не встановлено.
Не послалися на такі обставини і заступник прокурора міста Києва в апеляційній скарзі та прокурор в суді апеляційної інстанції.
Визнав суд обставинами, що пом?якшують покарання обвинуваченого, - визнання вини та щире каяття.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що обвинувачений визнав свою вину під тиском беззаперечних доказів, щоб уникнути відповідальності, - є необгрунтованими, оскільки за будь-яких обставин у таких спосіб ОСОБА_9 не міг уникнути відповідальності, у тому числі і шляхом застосування до нього положень ст.ст. 75, 76 КК України.
Не просив прокурор і в резолютивній частині апеляційної скарги виключити вказану обставину з вироку суду.
За наведеним, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, не у мінімальних межах, встановлених в санкціях ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 289 КК України та за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України - у виді 5 років позбавлення волі, яке, на переконання колегії суддів, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, правильність якого в апеляційній скарзі прокурора фактично не заперечується.
Що стосується доводів апеляційної скарги заступника прокурора міста Києва про те, що застосування до ОСОБА_9 положень ст. 75 КК України є явно невиправданим та не буде сприяти досягненню цілей, визначених приписами ст. 65 КК УКраїни, виходячи з конкретних обставин провадження, переховування ОСОБА_9 від органу досудового розслідування - не можуть свідчити про безпідставне застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, як на те послався прокурор в апеляційній скарзі.
Так, обвинувачений ОСОБА_9 дійсно вчинив умисний злочин середньої тяжкості та тяжкий злочин з необережності, за якими йому призначено покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Зміна обвинуваченим ОСОБА_9 місця проживання без відома та попередження органу досудового розслідування також потягла за собою наслідки - обрання обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у зв?язку з чим він перебував у Державній установі Київський слідчий ізолятор з 25 листопада 2016 року по 22 березня 2017 року.
Будь-яких інших доводів на обґрунтування вимог щодо безпідставного застосування положень ст. 75 КК України, апеляційна скарга прокурора не містить.
На переконання колегії суддів, впливає на застосування до ОСОБА_9 положень ст. 75 КК України і склад сім?ї та наявність міцних соціальних зв?язків.
Колегія суддів приймає до уваги і посткримінальну поведінку ОСОБА_9 , до якого за період з 22 березня 2017 року на час прийняття рішення судом апеляційної інстанції будь-яких зауважень - не має.
А тому, за наведеним у сукупності та зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_9 щиро розкаявся, суд першої інстанції і прийшов до ґрунтовного висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 без відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку з максимальною тривалістю, регламентованою ч. 4 ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, в умовах виконання постійного та обов?язкового контролю за його поведінкою, що буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
З таким рішенням погодився і потерпілий ОСОБА_12 в суді апеляційної інстанції.
За викладеним, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Доля речових доказів вирішена у порядку ст. 100 КПК України, а процесуальні витрати, що підлягають відшкодуванню, стягнуті з обвинуваченого ОСОБА_9 на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України.
Правильність розв?язання цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 в апеляційному порядку не оспорена.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року у кримінальному провадженні № 120 161 001 000 055 80 від 30 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_9 - без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
С У Д Д І:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3