СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/3960/18
пр. № 1-кп/759/571/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2018 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

при секретарі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0001304 за обвинувальним актом стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Чудин Радомишльського району Житомирської області, громадянина України, освіта середньо-технічна, пенсіонера, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,

за участю сторони обвинувачення: прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

сторони захисту: захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

представник потерпілого: ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:
Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_4 , 15.12.2017 приблизно о 11 годині 56 хвилин, перебуваючи в кабіні водія автомобіля марки «ЗІЛ 130», д.н.з. НОМЕР_1 , який заздалегідь припаркував біля будівлі № 1 по вул. Григоровича-Барського в м. Києві на асфальтобетонному узбіччі, яке мало підйом по напрямку передньої частини даного автомобіля, з метою недопущення самовільного ходу транспортного засобу підняв важіль приводу стоянкової гальмової системи у верхнє положення, тобто увімкнув його.

В подальшому, вийшовши з кабіни водія та зупинившись біля дверей, вирішив перевірити справність стоянкової гальмової системи, взявшись рукою за важіль приводу стоянкової гальмової системи, який знаходився у верхньому положенні, тобто був увімкнений, та опустив його в нижнє положення, вимкнувши стоянкову гальмову систему, тим самим вплинувши на керування транспортним засобом, що призвело до самовільного руху автомобіля «ЗІЛ 130», д.н.з. НОМЕР_1 заднім ходом.

В цей час позаду вищевказаного автомобіля стояв автомобіль «ЗІЛ 130», д.н.з. НОМЕР_2 біля передньої частини якого знаходився пішохід ОСОБА_9 .

ОСОБА_4 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 15.7 та 15.12 Правил дорожнього руху України:

-п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

-п. 15.7: на спусках і підйомах, де спосіб поставлення не регламентується засобами регулювання руху, транспортні засоби необхідно ставити під кутом до краю проїзної частини так, щоб не створювати перешкод іншим учасникам дорожнього руху і виключити можливість для самовільного руху цих засобів.

На таких ділянках допускається ставити транспортний засіб уздовж краю проїзної частини, повернувши керовані колеса таким чином, щоб виключалась можливість самовільного руху транспортного засобу.

-п. 15.12: водій не повинен залишати транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, проникнення до нього і (або) незаконного заволодіння ним.

Внаслідок впливу на гальмову систему - відбувся самовільний рух автомобіля «ЗІЛ 130», д.н.з. НОМЕР_1 заднім ходом, який скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 притиснувши його до автомобіля «ЗІЛ 130», д.н.з. НОМЕР_2 , припаркованого позаду нього.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримав наступні тілесні ушкодження: поєднану закриту хребетно-спинномозкову травму та травму грудної клітки у вигляді забою нижніх часток обох легень, крововиливу у праву (біля 1300мл рідкої крові та 1,5л рідкої крові та згортків) плевральну порожнину, розривів сегментарних судин та парієнтальної плеври в ділянці 9-10 грудних хребців, розриву міжхребцевого диску між 9-10 грудними хребцями, виливу ліквору в праву плевральну порожнину, переломів 5-7 ребер справа, 7-го ребра зліва зі зміщенням уламків, перелому тіла 10-го грудного хребця та дужки зліва, перелому дужки 9-го грудного хребця зліва, переломів поперечних відростків 1-2 поперекових хребців справа, підшкірної емфіземи грудної клітки справа, гематом грудної клітки по паравертебральній лінії зліва, в проекції здухвинних кісток справа та зліва, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Порушення вимог пунктів 1.5, 15.7 та 15.12 Правил дорожнього руху України ОСОБА_4 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, визнав у повному обсязі, щиро покаявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення.

Так, ОСОБА_4 показав, що 15.12.2017 близько 11 години 56 хвилин, перебуваючи в кабіні водія автомобіля марки «ЗІЛ 130» д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований біля будівлі №1 по вул.Григоровича-Барського в м.Києві, допустив порушення вимог пунктів 1.5, 15.7 та 15.12 Правил дорожнього руху України, що призвело до самовільного руху автомобіля заднім ходом та заподіяння потерпілому ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень. Крім цього ОСОБА_4 показав, що повністю відшкодував матеріальну шкоду у розмірі 36 810 гривень 66 копійок та 40 000 гривень моральної шкоди.

Фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, не оспорює, щиро кається у вчиненому.

Допитаний у судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_8 позовні вимоги підтримав, але уточнив, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю відшкодував матеріальну шкоду у розмірі 36 810 гривень 66 копійок та 40 000 гривень моральної шкоди. Він просить цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди обвинуваченим ОСОБА_4 , залишити без задоволення у зв`язку з відшкодуванням останній матеріальної шкоди у повному обсязі. Позовні вимоги, про відшкодування моральної шкоди він просить зменшити до 260 000 гривень, у зв`язку з частковим відшкодуванням обвинуваченим ОСОБА_4 моральної шкоди. В іншому позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Крім показань обвинуваченого ОСОБА_4 , його вина у скоєні кримінального правопорушенні, передбаченому ст.286 ч.2 КК України об`єктивно підтверджується письмовими документами та висновками експертиз.

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 15.12.2017р., згідно якого було встановлено місце скоєння ДТП ( а.п.100-106);

-висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого ОСОБА_4 не перебуває у стані сп`янінння (а.п.107);

-висновком експерта №12-1/2974 від 05.02.2018р., згідно якого на момент огляду автомобіля «ЗІЛ», д.н.з. НОМЕР_1 гальмівна система, рульове управління та ходова частина знаходиться в працездатному стані (а.п.110-119);

-висновком експерта №286/Е від 19.02.2018р., згідно якого у ОСОБА_12 виявлені наступні тілесні ушкодження: поєднана закрита хребетно-спинномозкова травма та травма грудної клітки у вигляді забою нижніх часток обох легень, крововиливу у праву (біля 1300мл рідкої крові та 1,5л рідкої крові та згортків) плевральну порожнину, розривів сегментарних судин та парієнтальної плеври в ділянці 9-10 грудних хребців, розриву міжхребцевого диску між 9-10 грудними хребцями, виливу ліквору в праву плевральну порожнину, переломів 5-7 ребер справа, 7-го ребра зліва зі зміщенням уламків, перелому тіла 10-го грудного хребця та дужки зліва, перелому дужки 9-го грудного хребця зліва, переломів поперечних відростків 1-2 поперекових хребців справа, підшкірної емфіземи грудної клітки справа, гематом грудної клітки по паравертебральній лінії зліва, в проекції здухвинних кісток справа та зліва. Вищевказана поєднана закрита хребетно-спинномозкова травма та травма грудної клітки за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (а.п.127-134);

Вищевказані докази дослідженні у судовому засіданні, суд визнає належними та допустимими, оскільки вони отримані у порядку встановленому КПК України і мають значення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, оцінюючи в сукупності всі докази, зібрані по справі, суд знаходить винуватість обвинуваченого в межах висунутого обвинувачення, відповідно до ст.337 КПК України, доведеною повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування кваліфіковані за ст.286 ч.2 КК України правильно, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Вирішуючи питання про вид покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття в скоєному та повне добровільне відшкодування завданої матеріальної шкоди та часткове відшкодування моральної шкоди, обставин, що обтяжують покарання, не встановлено і вважає за необхідне обрати йому міру покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Поряд з цим, суд з врахуванням фактичних обставин по справі, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є пенсіонером, має постійне місце проживання, щиро розкаявся в скоєному, а також думку представника потерпілого, який просив не позбавляти обвинуваченого волі, знаходить за можливе його виправлення і перевиховання без ізоляції від суспільства, обравши йому міру покарання не пов`язану з відбуванням покарання в місцях позбавлення волі згідно ст.75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

Саме таке покарання на думку суду є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Європейський суд з прав людини у справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року зазначив, що покарання, як втручання держави в особисте приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_12 до ОСОБА_4 та ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), суд виходить з наступного.

Представник позивача у судовому засіданні, пояснив суду, що матеріальна шкода складається із витрат понесених потепілим на лікування від ДТП, упущеної вигоди, яку він міг отримати, моральна ж шкода полягає у пережитих стражданнях після вказаних подій, та з урахуванням тривалої втрати працездатності.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 заявлений цивільний позов визнав частково, та надав докази на підтвердження сплати матеріальної шкоди та 40 000 грн моральної шкоди.

Тож, суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо )володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо ) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Положеннями ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Поряд з цим, суд враховує, що в даних правовідносинах обов`язковим є застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Відповідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода,що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно із п.24.1 ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

У судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_4 та ТДВ СК «Альфа-Гарант» укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб під час експлуатації забезпеченого транспортного засобу «ЗИЛ 130», д.н.з. НОМЕР_2 , відповідно до якого ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю -200000 гривень, за шкоду, заподіяну майну -100000 гривень, розмір франшизи -1000 гривень.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що обов`язок по відшкодуванню потерпілому ОСОБА_12 майнової шкоди має нести ТДВ СК «Альфа-Гарант» в межах ліміту страхової відповідальності, а ОСОБА_4 в межах сум, які не покриває страхова виплата та суми моральної шкоди.

Суд, з урахуванням наданих йому у судовому засіданні сторонами кримінального провадження доказів, вважає доведеним наявність матеріальної шкоди у цивільного позивача ОСОБА_12 у вигляді фактично понесених витрат останніми на лікування у розмірі 116 810 грн. 66 коп., що складається з вартості придбаних лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення, та упущеної вигоди в розмірі 120 000 грн, на підтвердження якої надано копію договору перевезення вантажів № 67/ПВ-17 від 14.07.2017 року.

Понесені витрати на лікування підтверджуються наданими до суду квитанціями, та не заперечуються відповідачем ОСОБА_4 . Крім того, ОСОБА_4 надано розписки, відповідно до яких ним було сплачено матеріальну шкоду у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень та 1100 ( однієї тисячі сто) доларів США.

Таким чином, з ТДВ СК «Альфа-Гарант» підлягає стягненню матеріальна шкода в межах ліміту страхової відповідальності, за виключенням розміру франшизи, у відповідності до статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Разом з тим, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпілий вказує та пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.

Згідно вимог ст. 23 ч.1,2 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст.128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди, з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних,душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їх життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням відшкодування частини моральної шкоди у розмірі 40 000 грн, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь цивільного позивача ОСОБА_12 40 000 грн.

Процесуальні витрати по справі покласти на обвинуваченого.

Долю речових доказів по справі, вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки та на підставі ч.1 ст.76 КК України зобов`язати періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_4 та ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином) - задовольнити частково.

Стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_12 майнову шкоду у розмірі 199 000 (сто дев`яносто дев`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду у розмірі 40 000 (сорока тисяч) гривень.

Позовну вимогу ОСОБА_12 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 36 000 (тридцять шість) гривень залишити без розгляду.

В іншій частині у задоволенні цивільного позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати за проведення експертиз, на користь держави у розмірі 4 548 гривень 70 копійки.

Речові докази по справі, після набрання вироком законної сили, а саме: автомобіль марки «ЗІЛ 130», д.н.з. НОМЕР_1 , повернути законному володільцю.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду міста Києва через Святошинський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ: ОСОБА_1