Первомайський міськрайонний суд Харківської області
Справа № 631/1057/15-к
провадження № 1-кп/632/19/18

30 жовтня 2018 р.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі колегії суддів: головуючого ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарів судового засідання: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , її представника адвоката ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , захисника адвоката ОСОБА_13 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження щодо:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Бірки Нововодолазького району Харківської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, засудженого: 16 січня 2012 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік; 30 жовтня 2012 року цим же судом за ч. 1 ст. 122, ст. 71 КК України до двох років і шести місяців обмеження волі, звільненого 30 квітня 2014 року на підставі ухвали Балаклійського районного суду Харківської області від 22 квітня 2014 року умовно достроково на один рік один місяць і двадцять шість днів, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_3 , громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2009 року народження, обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , діючи із корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_11 повторно, спільно вчинили таємне викрадення майна, що належало Публічному акціонерному товариству (далі - ПАТ) «Укртелеком», за наступних обставин.

Так, 27 квітня 2015 року ОСОБА_11 запропонував ОСОБА_12 вчинити крадіжку кабелю електрозв`язку, на що останній погодився.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, діючи узгоджено, за попередньою домовленістю обвинувачені 28 квітня 2015 року близько чотирнадцятої години на автомобілі «ВАЗ - 21043», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_12 , приїхали на вулицю Шкільну у селі Рябухине Нововодолазького району Харківської області, де шляхом закріплення до вказаного транспортного засобу, витягли із землі кабель електрозв`язку марки ТЗГ 19х4х0,9, довжиною 10 метрів, із вмістом у ньому міді, вагою 3,8 кг., вартістю 266 гривень.

Заволодівши зазначеним майном ОСОБА_11 і ОСОБА_12 з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на свій розсуд, спричинили потерпілому ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду на вказану вище суму.

Крім того, ОСОБА_12 вчинив умисне вбивство ОСОБА_14 за наступних обставин.

Так, увечері 20 січня 2017 року ОСОБА_12 знаходився в будинку АДРЕСА_4 , де разом із ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вживав алкогольні напої.

У цей же день близько дев`ятнадцятої години ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , а також ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , що прийшли пізніше, вийшли на вулицю, де між останнім і ОСОБА_14 стався конфлікт, а згодом і бійка, яку припинили присутні при конфлікті особи, відсторонивши ОСОБА_14 від ОСОБА_17 .

Близько двадцятої години неподалік від будинку АДРЕСА_5 у цьому ж населеному пункті між ОСОБА_14 і ОСОБА_17 знову відбувся словесний конфлікт.

За цих обставин у ОСОБА_12 раптово виникла особиста неприязнь до ОСОБА_14 , обумовлена конфліктом, що носив триваючий характер.

Відчуваючи до останнього особисту неприязнь, обвинувачений, керуючись цим мотивом, вирішив вчинити вбивство ОСОБА_14 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя останнього, ОСОБА_12 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, підбіг до ОСОБА_14 та з метою умисного протиправного заподіяння йому смерті, наніс ОСОБА_14 наявною у нього викруткою, один удар у ліву частину грудної клітини.

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_12 , спрямованих на позбавлення життя ОСОБА_14 , останньому були заподіяні наступні тілесні ушкодження: одне проникаюче поранення грудної клітини, що бере початок колотою раною на лівій передньобоковій поверхні грудної клітини в четвертому міжребер`ї по лівій передній пахвовій лінії, яка має рановий канал з ушкодженнями по його ходу міжреберних м`язів в четвертому міжребер`ї по лівій передній пахвовій лінії, краю верхньої частини лівої легені, клітковини середостіння і навколосерцевої сумки по лівій боковій поверхні, лівої легеневої вени, висхідного відділу дуги аорти в межах навколосерцевої сумки, з крововиливами в м`які тканини по ходу ранового каналу в порожнину навколосерцевої сумки.

Смерть ОСОБА_14 настала на місці злочину від тампонади навколосерцевої сумки кров`ю, обумовленої вищевказаним проникаючим колотим пораненням грудної клітини з ушкодженням грудного відділу аорти в межах навколосерцевої сумки, легеневої вени, яке супроводжувалося крововиливом в порожнину навколосерцевої сумки, що зумовило порушення і в подальшому зупинку серцевої діяльності.

ОСОБА_11 і ОСОБА_12 свою вину у вчиненні інкримінованого їм злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, що наведені в описовій частині вироку, визнали повністю.

ОСОБА_12 , не заперечуючи факту спричинення ним ОСОБА_14 смерті, внаслідок нанесеного останньому поранення викруткою, в той же час свою вину у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_14 з особистої неприязні, не визнав, та показав, що ввечері 20 січня 2017 року він і ОСОБА_17 приїхали у с. Рябухине Нововодолазького району Харківської області. При цьому він зайшов у гості до ОСОБА_15 , який мешкає у будинку АДРЕСА_6 , де крім господаря знаходився ОСОБА_14 , із якими він, обвинувачений, вжив алкогольні напої. Через деякий час до житла ОСОБА_15 прийшли ОСОБА_17 та ОСОБА_16 .

Під час перебування на вказаній вулиці, поблизу зазначеного будинку між ОСОБА_17 і ОСОБА_14 у його присутності та у присутності ОСОБА_16 сталася суперечка, яка переросла у бійку.

У цей момент зі свого двору вибіг ОСОБА_18 , який погрожував наявною у нього битою і згодом припинив бійку.

Через незначний проміжок часу між ОСОБА_14 і ОСОБА_17 знову виникла сварка, яка переросла у бійку.

Він, обвинувачений, стояв неподалік від свого автомобіля, який до цього намагався завести за допомогою викрутки, у конфлікт не втручався та чекав його закінчення, потім побачив, що у його бік йдуть ОСОБА_17 і ОСОБА_14 .

ОСОБА_18 із його поля зору зник.

У свою чергу він почав йти до автомобілю, однак у цей момент відчув сильний удар ззаду по голові, який йому наніс битою ОСОБА_18 .

Коли він присів від удару та закрив голову руками, його почали бити ОСОБА_14 і ОСОБА_18 , нанісши множинні удари руками і ногами по різних частинах тіла, при цьому перший стояв попереду нього, тримаючи за капюшон куртки, а другий ззаду, теж тримаючи його за верхній одяг.

Відштовхуючи від себе ОСОБА_14 він, обвинувачений, випадково «зачепив» його викруткою, яку тримав у правій руці від того моменту, коли намагався завести автомобіль, після чого ОСОБА_14 , зробивши декілька кроків, впав.
При цьому обвинувачений не зміг описати спосіб заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , які стали причиною його смерті.

До ОСОБА_14 підбігли ОСОБА_18 , ОСОБА_19 і ОСОБА_17 .

Він же з місця події одразу поїхав.

Також ОСОБА_12 показав, що неприязних стосунків у нього як із ОСОБА_14 , так із ОСОБА_18 не було. У зв`язку із чим, та з яких мотивів ці особи напали на нього та почали його бити, обвинувачений суду пояснити не зміг.

Крім того, ОСОБА_12 заявив, що визнає себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 119 КК України, і саме за цією статтею повинні бути кваліфіковані його дії, оскільки умислу на позбавлення життя ОСОБА_14 у нього не було і він вчинив вбивство останнього через необережність.

Окрім зізнання, винуватість ОСОБА_11 у таємному викраденні чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, повторно; ОСОБА_12 у таємному викраденні чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, підтверджується сукупністю наступних, досліджених судом доказів.

За епізодом таємного викрадення майна ПАТ «Укртелеком»

Так, обвинувачені ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , кожен окремо, показали суду, що вдень 28 квітня 2015 року вони, діючи із корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, спільно, таємно викрали кабель електрозв`язку, довжиною 10 метрів, який був прокладений під землею на вулиці Шкільній у селі Рябухине Нововодолазького району Харківської області, витягнувши його, закріпивши за автомобіль «ВАЗ - 21043», який належав ОСОБА_12 .

Заволодівши вказаним майном з місця вчинення злочину зникли. У подальшому кольоровий метал, який містився у викраденому кабелі, здали у якості металобрухту, а гроші витратили на власні потреби.

У протоколах огляду місця події від 29 квітня і 05 травня 2015 року відображена обстановка на ділянці вулиці Шкільної у селі Рябухине Нововодолазького району Харківської області, з якої, зі слів ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , ними була вчинена крадіжка майна, що належало ПАТ «Укртелеком», а саме - кабелю електрозв`язку, наведеним вище способом (т. 3 а.с. 167 169, 176 - 178).

Із зазначених протоколів вбачається, що на оглянутій ділянці місцевості мають місце порушення земляного покрову у виді насипів і розрихлень.

Згідно із заявою начальника СЛД № 2 РЦТ № 324 ХФ ПАТ «Укртелеком» на адресу начальника Нововодолазького РВ ГУМВС України в Харківській області, інвентаризаційним описом та інвентарною карткою обліку основних засобів (т. 3 а.с. 170 - 172), актом від 30 квітня 2015 року (т. 3 а.с. 173), складених працівниками вказаної дільниці, 29 квітня 2015 року при обстеженні кабельної лінії зв`язку у селі Рябухине Нововодолазького району Харківської області ними був встановлений факт викрадення кабелю ТЗГ 19х4х0,9.

Протоколами проведення слідчих експериментів від 24 червня 2015 року встановлено, що в ході цих слідчих дій ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , з виходом на місце, детально розповіли і показали про обставини, за яких вони вчинили таємне викрадення майна, що належало ПАТ «Укртелеком», так, як про це викладено у вироку.

При цьому обвинувачені вказали на такі подробиці обставин справи, які могли бути відомі лише особам, що були присутні на місці вчинення злочину, і їм було відомо про місце і спосіб його скоєння (т. 3 а.с. 184 - 193).

Як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту від 24 червня 2015 року, під час даної слідчої дії ОСОБА_12 з виходом на місце АДРЕСА_4 , розповів, що викрадений кабель електрозв`язку він привіз до місця свого мешкання - у домоволодіння АДРЕСА_4 на цій вулиці. Після чого шляхом випалювання вилучив із нього мідь. При цьому ОСОБА_12 показав місце навпроти зазначеного домоволодіння, де він здійснював описані дії.

В ході слідчого експерименту з місця, на яке вказав ОСОБА_12 , були вилучені елементи золи із фрагментами фольги зі слідами нагару, які були оглянуті і визнані речовими доказами та долучені до матеріалів кримінального провадження (т. 3 а.с. 194 - 201).

Відповідно до листа директора технічного департаменту ХФ ПАТ «Укртелеком» в одному метрі кабелю електрозв`язку зазначеної марки міститься 0,38 кг. міді (т. 3 а.с. 175).

Таким чином, згідно з висновком експерта товарознавця № 2082 від 28 травня 2015 року, вартість викраденого обвинуваченими майна, складає 266 гривень, із розрахунку, що вартість 1 кг. лому міді на момент вчинення крадіжки складає 70 гривень (т. 3 а.с. 182, 183).

Згідно із обвинувальним актом ОСОБА_11 , вчиняючи крадіжку, перебував у стані алкогольного сп`яніння. Останній, заперечуючи цю обставину, зазначив, що перед скоєнням злочину він алкогольні напої не вживав та під час його вчинення був у тверезому стані.

Що стосується інкримінованої ОСОБА_11 обставини - вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння, то суд доходить висновку про її виключення з обвинувачення, оскільки в судовому засіданні ця обставина свого підтвердження не знайшла, а доказів щодо цього прокурором не надано.

Крім того, у відповідному розділі обвинувального акту зазначено, що обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_11 , передбачених ст. 67 КК України, органом досудового розслідування не встановлено.

Незважаючи на заперечення своєї вини в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_14 , винуватість ОСОБА_12 в обсязі обвинувачення, визнаного судом доведеним, підтверджується сукупністю наступних, досліджених у судовому засіданні доказів.

За епізодом умисного вбивства ОСОБА_14 .

Так, потерпіла ОСОБА_9 показала, що 20 січня 2017 року близько сімнадцятої години її чоловік ОСОБА_14 пішов до ОСОБА_15 , щоб допомогти по господарству.

У цей же день близько 20 години 30 хв. їй зателефонувала ОСОБА_19 і повідомила про смерть чоловіка.

Від очевидців події ОСОБА_16 , ОСОБА_18 і ОСОБА_19 їй стало відомо, що за наведених вище обставин між її чоловіком і ОСОБА_17 сталася бійка. ОСОБА_12 спочатку у цей конфлікт не втручався, стояв поруч із автомобілем, який намагався завести. Однак потім обвинувачений побіг до того місця, де знаходилися ОСОБА_17 і ОСОБА_14 , зі словами «Не бийте Руслана!», після чого швидко повернувся до автомобіля, на якому одразу поїхав.

Також потерпіла повідомила, що між її чоловіком і ОСОБА_12 були дружні стосунки, однак з другої половини 2016 року вони не спілкувалися.

Свідок ОСОБА_15 показав, що ввечері 20 січня 2017 року у його житлі будинку АДРЕСА_4 знаходилися він, його співмешканка, ОСОБА_14 і ОСОБА_12 , де спільно вживали алкогольні напої, потім прийшли ОСОБА_17 і ОСОБА_16 .

Під час перебування у будинку конфліктів між присутніми не було.

Близько дев`ятнадцятої години ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 і ОСОБА_16 залишили місце його мешкання.

Про загибель ОСОБА_14 йому стало відомо у цей же день від співробітників поліції.

У свою чергу свідок ОСОБА_16 показала, що ввечері 20 січня 2017 року вони разом із ОСОБА_17 зайшли до житла ОСОБА_15 де, крім господаря, також знаходилися ОСОБА_14 і ОСОБА_12 , які спільно вживали алкогольні напої.

Через деякий час вона, ОСОБА_12 , ОСОБА_14 і ОСОБА_17 вийшли на вулицю та знаходилися поблизу зазначеного будинку. ОСОБА_14 прощався з ОСОБА_12 , в їх розмову втрутився ОСОБА_17 , у зв`язку із чим виник конфлікт між останнім і ОСОБА_14 , який намагався припинити обвинувачений.

Оскільки конфлікт переріс у бійку, вона побігла до місця мешкання батьків ОСОБА_14 , щоб покликати їх на допомогу, де про те, що відбувається, повідомила ОСОБА_18 , який побіг до зазначених осіб. Потім до місця конфлікту підійшла і ОСОБА_19 .

Через деякий час вона побачила у ОСОБА_18 биту, якою той лякав осіб, що конфліктували, намагаючись таким чином припинити бійку. У подальшому цю биту вона підібрала на місці події та передала співробітникам поліції.

Також свідок показала, що конфлікт між зазначеними особами припинявся і знову розпалювався. ОСОБА_12 у її присутності в конфлікт не втручався.

Потім ОСОБА_14 і ОСОБА_17 , конфліктуючи, відійшли вперед по вулиці. Через незначний проміжок часу до них пішов ОСОБА_18 .

Вона, ОСОБА_12 і ОСОБА_19 стояли один біля одного.

Обвинувачений, одразу після того, як за допомогою викрутки завів автомобіль, побіг до ОСОБА_14 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , вона також пішла до них.

Підійшовши, побачила, що ОСОБА_14 і ОСОБА_12 сиділи навприсядки перший попереду, а другий позаду, при цьому обвинувачений тримав ОСОБА_14 , обхопивши його руками. Потім вони разом піднялися, ОСОБА_12 продовжував знаходитись позаду ОСОБА_14 , останній, скрикнувши, впав, а обвинувачений, пробігши повз неї, сів у автомобіль та поїхав. ОСОБА_17 і ОСОБА_18 були поруч трохи попереду, згодом вони занесли ОСОБА_14 у будинок. Потім їй стало відомо, що останній помер від удару в серце гострим предметом.

Під час описаних подій ОСОБА_12 знаходився у стані алкогольного сп`яніння.

Показання ОСОБА_16 щодо обставин, за яких у неї з`явилася дерев`яна бита, що належала ОСОБА_18 , підтверджується її заявою від 20 січня 2017 року, згідно із якою вона у порядку ст. 93 КПК України цей предмет передала органу досудового розслідування в якості речового доказу (т. 3 а.с. 223).

Свідок ОСОБА_18 показав, що 20 січня 2017 року між дев`ятнадцятою і двадцятою годинами від ОСОБА_16 йому стало відомо про побиття його брата ОСОБА_14 .

Вибігши на вулицю він побачив ОСОБА_12 , який сидів зверху на його братові, що лежав на снігу обличчям до низу, якого до того ж за ліву руку тримав ОСОБА_17 .

Після того, як він зіштовхнув обвинуваченого, ОСОБА_14 і ОСОБА_17 продовжували конфліктувати та з`ясовувати стосунки.

ОСОБА_12 стояв осторонь.

У цей час до них підійшла ОСОБА_19 .

Щоб одягнутися він побіг додому, де взяв биту з метою захисту від ОСОБА_12 і ОСОБА_17 .

Повернувшись побачив, що між ОСОБА_14 , ОСОБА_12 і ОСОБА_17 знову відбувається сварка. Потім ОСОБА_14 і ОСОБА_17 відійшли по дорозі на відстань близько сорока метрів. Віддавши сестрі биту він пішов за ними. В цей момент ОСОБА_12 , який знаходився біля автомобілю, підбіг до нього, свідка, та з-за його спини, тобто знаходячись позаду ОСОБА_14 наніс останньому удар лівою рукою у ліву частину грудної клітини, від чого той впав. Після цього обвинувачений повернувся до нього і наніс йому удар викруткою у верхню частину правої ноги, заподіявши тілесне ушкодження.

Потім ОСОБА_12 одразу побіг до автомобілю, на якому поїхав.

У свою чергу вони разом із ОСОБА_17 занесли ОСОБА_14 у дім.

Крім того, свідок показав, що ОСОБА_12 ударів битою, в тому числі і по голові, не наносив.

Показання ОСОБА_18 про те, що ОСОБА_12 , за наведених обставин наніс йому, свідку, удар викруткою, узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи № 6-НВ/17, відповідно до якого у ОСОБА_18 встановлено садно на передній поверхні правого стегна легке тілесне ушкодження, яке утворилося в результаті ударної дії твердого предмету з гострокінцевою обмеженою контактною поверхнею.

Характер, час та спосіб спричинення зазначеного тілесного ушкодження відповідають наведеним показанням свідка ОСОБА_18 (т. 4 а.с. 59).

Свідок ОСОБА_19 показала суду, що 20 січня 2017 року близько двадцятої години вона, йдучи по вулиці Кооперативній у зазначеному населеному пункті, побачила автомобіль ОСОБА_12 із увімкненими фарами, попереду якого стояли обвинувачений, ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 і ОСОБА_16 .

Між ОСОБА_14 і ОСОБА_17 відбувалася розмова. ОСОБА_12 у цей час розмовляв із ОСОБА_18 , висловлюючи на адресу останнього погрози.

Потім вона залишилася з ОСОБА_14 , а ОСОБА_18 побіг додому та повернувся із битою, яку згодом залишив їй. У свою чергу вона залишила биту в снігу, пізніше її підібрала ОСОБА_16 .

ОСОБА_17 і ОСОБА_14 , конфліктуючи і з`ясовуючи стосунки, відійшли від автомобілю приблизно на 25 метрів, їх наздогнав ОСОБА_18 .

ОСОБА_12 знаходився біля автомобілю, який завів, після чого він зненацька швидко побіг за ОСОБА_14 , ОСОБА_18 і ОСОБА_17 , вона, свідок, побігла за обвинуваченим.

Також свідок показала, що ОСОБА_12 , відштовхнувши ОСОБА_18 , наніс ОСОБА_14 правою рукою удару грудну клітину зліва в область серця, від чого той впав. При цьому в момент нанесення удару вони стояли один до одного півобертом. Після чого обвинувачений, нанісши удар викруткою в ногу ОСОБА_18 ,тримаючи її в руках, побіг до автомобілю, на якому поїхав.

Показання свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_18 про те, що між ОСОБА_17 і ОСОБА_14 за наведених вище обставин відбулася бійка, в ході якої ОСОБА_14 заподіяв ОСОБА_17 тілесні ушкодження, узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи № 5-НВ/17, яка встановила у останнього легкі тілесні ушкодження - травматичний набряк м`яких тканин, садна, синець на внутрішній слизовій в області лівої щоки, які утворилися в результаті ударної дії тупого твердого предмета.

Характер, час та спосіб спричинення зазначених тілесних ушкоджень відповідають наведеним показанням (т. 4 а.с. 58).

Те, що ОСОБА_12 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, також підтверджується довідкою Нововодолазької ЦРЛ, відповідно до якої під час його огляду 20 січня 2017 року о 22 годині 40 хв. він перебував у стані алкогольного сп`яніння (т. 3 а.с. 234).

Зі змісту протоколу огляду місця події та фототаблиці до нього вбачається, що о 22 годині 20 хв. 20 січня 2017 року в одній із кімнат будинку АДРЕСА_4 виявлений труп ОСОБА_14 з ознаками насильницької смерті.

При огляді проїжджої частини зазначеної вулиці - між будинками № 7 і № 9, на узбіччі зліва у напрямку будинку № 9 виявлені сліди бурого кольору, а також сліди боротьби у вигляді прим`ятого снігу.

Під час вказаної слідчої дії у будинку були виявлені та вилучені, предмети одягу ОСОБА_14 , крім іншого:

- куртка чорного кольору, з механічними пошкодженнями, слідами речовини бурого кольору та бруду;

- кофта синього кольору та футболка зеленого кольору, з механічними пошкодженнями у вигляді отворів з лівої сторони та слідами речовини бурого кольору (т. 3 а.с. 203 - 222).

Зазначені предмети були оглянуті і долучені до кримінального провадження у якості речових доказів (т. 4 а.с. 25 36).

Із протоколу огляду місця події від 21 січня 2017 року вбачається, що у цей день із автомобіля «ВАЗ - 21043», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , крім іншого, була вилучена викрутка (т. 3 а.с. 224 - 230).

Вказаний предмет був оглянутий і долучений до кримінального провадження в якості речового доказу, що підтверджується відповідним протоколом від 21 січня 2017 року та постановою слідчого (т. 3 а.с. 242 - 244).

У зв`язку із оголошенням цього протоколу, протоколу огляду предмету та оглядом в суді речового доказу викрутки, ОСОБА_12 пояснив, що на зазначеному транспортному засобі він за наведених вище обставин разом із ОСОБА_17 приїхав у с. Рябухине, та на ньому залишив місце вчинення злочину, і саме цією викруткою він наніс ОСОБА_14 удар у ліву частину грудної клітини.

Згідно з висновком судово-цитологічної експертизи № 175-Ц/2017 при проведенні експертизи викрутки, вилученої зі згаданого транспортного засобу, на робочій частині (металічній), довжиною 15 см., виявлені сліди крові, видову належність якої встановити не виявилося можливим(т. 4 а.с. 61- 64 ).

Відповідно до протоколу огляду місця події, вдень 21 січня 2017 року ОСОБА_12 добровільно видав предмети одягу, що були на ньому в момент вчинення злочину, окрім іншого, куртку чорного кольору з механічними пошкодженнями, а також куртку синього кольору з капюшоном та наявними на ній механічними пошкодженнями і слідами речовини бурого кольору, які були вилучені, оглянуті і долучені до кримінального провадження в якості речових доказів (т. 3 а.с. 231 233, 248 251, т. 4 а.с. 1 4).

За висновком судово-медичної експертизи №10-НВт/17, у ОСОБА_14 встановлені наведені вище тілесні ушкодження, в тому числі які потягли настання його смерті, ці ушкодження є прижиттєвими, утворилися незадовго до настання смерті, в період часу, що обчислюється першими десятками хвилин до настання смерті, протягом якого не можна виключити можливості здійснення потерпілим будь-яких цілеспрямованих дій в обмеженому обсязі.

Причиною смерті ОСОБА_14 стала тампонада навколосерцевої сумки кров`ю, обумовленої вищевказаним проникаючим колотим пораненням грудної клітини з ушкодженням грудного відділу аорти в межах навколосерцевої сумки, легеневої вени, яке супроводжувалося крововиливом в порожнину навколосерцевої сумки, що зумовило порушення і в подальшому зупинку серцевої діяльності.

При зіставленні виявлених пошкоджень з шкіряною раною на грудній клітині визначено умовний рановий канал довжиною близько 15 см.

Між вказаним проникаючим колотим пораненням і причиною настання смерті є причинний зв`язок.

Смерть ОСОБА_14 настала, орієнтовно, у період часу за 4-8 годин до огляду трупу на місці його виявлення (22година 45 хв. 23 година 45 хв. 20 січня 2017 року).

Будь-яких ушкоджень, характер і локалізація яких свідчили б про можливість їх утворення як наслідок «боротьби чи самозахисту», на трупі не виявлено.

Вказане вище проникаюче колоте поранення грудної клітини могло утворитися від одноразової дії колючого знаряддя, з достатньою силою, що мало тупоколючий кінець з формуванням вираженого ребра, а робоча частина, якого мала прямокутне поперечне січення, утворене сходженням граней, що утворюють ребра по ходу стрижня. Таким предметом (знаряддям) могла бути і викрутка.

При утворенні колотого поранення знаряддя розташовувалося по відношенню до травмуючої поверхні у косо-вертикальній площині, напрямок удару був зліва-направо, знизу-догори.

При судово-токсикологічній експертизі крові трупа виявлений етиловий спирт у кількості 4,44%о. Дана концентрація відповідає вмісту при тяжкому отруєнні алкоголем (т. 4 а.с. 50-54).

Згідно з висновком судово-медичної криміналістичної експертизи № 25-МК/10-НВт/17, при судово-медичній експертизі шкіряного клаптя з області грудної клітини (четвертого міжребер`я по лівій передній пахвовій лінії) встановлена колота рана, про що свідчить кілька довгаста, наближена до прямокутної, форма, нерівні, «дрібношорсткі», осаднені краї, кінці «П»-подібної форми з надсіченнями в області їх кутів і прямовисні, нерівні, шорсткі стінки, крововиливи по ходу ранового каналу і навколо рани.

Вказана рана утворилася в результаті дії колючого знаряддя травми, що має тупоколючий кінець з формуванням вираженого ребра, а робоча частина якого мала прямокутне поперечне січення, утворене сходженням граней, що утворюють ребра по ходу стрижня. Таким предметом (знаряддям) могла бути і викрутка (т. 4 а.с. 55, 56).

З метою перевірки показань обвинуваченого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_18 і ОСОБА_19 щодо обставин та механізму заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_14 , даних ними в суді, на підставі відповідного доручення були проведені слідчі експерименти за участю обвинуваченого, захисника, свідків та судово-медичного експерта.

За результатами цих слідчих дій судом була призначена додаткова судово-медична експертиза.

В ході слідчого експерименту, який був проведений 09 січня 2018 року, обвинувачений ОСОБА_12 з виходом на місце, розповів про обставини вчинення ним вбивства ОСОБА_14 , продемонструвавши механізм нанесення останньому удару викруткою, та вказавши, що коли він знаходився неподалік від свого автомобіля, відчув сильний удар ззаду по голові, який наніс йому битою ОСОБА_18 .

Коли він присів від удару та закрив голову руками, його почали бити ОСОБА_18 і ОСОБА_14 , наносячи множинні удари руками і ногами по різних частинах тіла, при цьому натягнувши на голову капюшона.

Під час побиття, відштовхуючи від себе ОСОБА_14 , який стояв попереду, він випадково вдарив його викруткою, яку тримав у правій руці, в ліву частину грудної клітини, після чого ОСОБА_14 , зробивши декілька кроків, впав.

Він же з місця події одразу поїхав.

Під час слідчого експерименту, який був проведений у цей же день, свідок ОСОБА_18 , з виходом на місце, продемонстрував спосіб та механізм нанесення ОСОБА_12 удару викруткою ОСОБА_14 та його локалізацію. При цьому свідок пояснив, що за викладених вище обставин, коли він знаходився позаду ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , що рухалися поруч, до останнього ззаду підбіг обвинувачений і викруткою, яку тримав у лівій руці, наніс йому удар у грудну клітину в область серця. Також свідок показав, що після нанесення удару ОСОБА_14 , який впав, ОСОБА_12 наявною у нього викруткою, наніс йому, свідку, удар у верхню частину правої ноги.

У свою чергу, під час слідчого експерименту, проведеного 09 січня 2018 року,свідок ОСОБА_19 , з виходом на місце, продемонструвала спосіб та механізм нанесення ОСОБА_12 удару викруткою ОСОБА_14 та його локалізацію. При цьому свідок повідомила, що за наведених у вироку обставин, ОСОБА_12 , підбігши до ОСОБА_14 ззаду, викруткою, яку тримав у лівій руці, наніс останньому удар у грудну клітину зліва в область серця.

Крім того свідок повідомила, що після цього ОСОБА_12 , нанісши удар викруткою в ногу ОСОБА_18 , з місця вчинення злочину поїхав.

Разом із цим, з висновку додаткової судово-медичної експертизи № 27-НВ/18/10-НВт/17 вбачається, що найбільш вірогідному механізму утворення ушкоджень у ОСОБА_14 відповідає той спосіб, на який вказують свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 в ході слідчих експериментів, тобто коли нападник, тримаючи викрутку в лівій руці, наніс нею удар ОСОБА_14 з лівого боку.

Свідчення обвинуваченого ОСОБА_12 в ході слідчого експерименту знаходяться в протиріччі зі свідченнями, викладеними свідками (тримання викрутки в правій руці, спосіб нанесення ушкодження як би відштовхування від себе), не відповідають напрямку ранового каналу, способу та механізму утворення ушкоджень, виявлених на тілі потерпілого ОСОБА_14 .

Оскільки з дня події, що сталася несподівано для присутніх, до того ж у темний час доби, пройшов значний проміжок часу, під час досудового розслідування не проводилися слідчі дії щодо фіксації способу і механізму спричинення ОСОБА_14 тілесного ушкодження, суд доходить висновку, що розбіжність між показаннями ОСОБА_18 і ОСОБА_19 в судовому засіданні щодо способу його спричинення, не є істотною та не впливає на механізм заподіяння та локалізацію тілесного ушкодження, яке спричинив саме ОСОБА_12 .

Приймаючи до уваги те, що показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 конкретні, послідовні, узгоджуються між собою, носять взаємодоповнюючий характер, а також узгоджуються з об`єктивними даними, що містяться у наведених вище доказах: протоколах огляду місця події, огляду предметів, слідчих експериментів за участю ОСОБА_18 , і ОСОБА_19 ; висновках судово-медичних експертиз №№ 5-НВ/17, 6-НВ/17, 10-НВт/17, додаткової судово-медичної експертизи № 27-НВ/18/10-НВт/17; судово-медичної криміналістичної експертизи № 25-МК/10-НВт/17, судово-цитологічної експертизи № 175-ц/2017; які містять речові докази; документах, суд визнає їх достовірними і бере в основу вироку.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що показання ОСОБА_12 в судовому засіданні, а також його показання під час проведення слідчого експерименту не відповідають фактичним обставинам справи, є надуманими, і розцінює їх як позицію захисту, обрану обвинуваченим з наміром пом`якшити відповідальності за вчинене, оскільки вони не тільки не ґрунтуються на доказах, але і спростовуються сукупністю наведених вище доказів, визнаних судом достовірними і взятих в основу вироку, в тому числі, висновками додаткової судово-медичної експертизи, які є науково обґрунтованими.

До того ж суд визнає неправдивими показання обвинуваченого ОСОБА_12 про те, що встановлені у нього тілесні ушкодження були отримані ним внаслідок побиття ОСОБА_14 і ОСОБА_18 нанесення останнім удару битою по голові та нанесення цими ж особами множинних ударів руками і ногами по різних частинах тіла, з наступних підстав.

Так, за висновком судово-медичної експертизи № 4-НВ/17 у ОСОБА_12 встановлені легкі тілесні ушкодження синець на повіках лівого ока, синець і забійна рана на правій вушній раковині, що утворилися в результаті ударного впливу твердих предметів з гладкою контактною поверхнею, можливо у строк і способом, вказаним обвинуваченим.

Виявлені ушкодження не характерні для утворення при вільному падінні ОСОБА_12 з висоти росту, знаходяться у анатомічній області, доступній для травмування своєю рукою (т. 4 а.с. 57).

Свідок ОСОБА_15 показав, що під час знаходження у його житлі будь-яких конфліктів між присутніми, у тому числі між ОСОБА_14 і ОСОБА_12 не було.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_16 ОСОБА_12 у її присутності намагався припинити конфлікт, у зв`язку із чим між ним та ОСОБА_14 і ОСОБА_18 відбувалася лише штовханина. При цьому обвинувачений учасником бійки не був і ударів йому ніхто не наносив.

До того ж у своїх показаннях свідок наголосила, що ОСОБА_18 ударів битою нікому із присутніх, у тому числі і ОСОБА_12 , не наносив.

З показань свідка ОСОБА_18 вбачається, що він тільки зіштовхнув руками ОСОБА_12 , коли той сидів зверху на його братові.

З метою не допустити бійку він взяв биту, яку згодом віддав ОСОБА_19 .

Також свідок показав, що бійки між ним і ОСОБА_12 у томі числі за участю ОСОБА_14 не було, а відповідно і ударів а ні він, а ні ОСОБА_14 обвинуваченому, в тому числі і битою, не наносили.

Зі змісту показань свідка ОСОБА_19 також вбачається, що за наведених вище обставин бійки між ОСОБА_12 та ОСОБА_14 і ОСОБА_18 не було.

Жодних тілесних ушкоджень, в тому числі з використанням бити, ОСОБА_12 не спричинялося.

Наведені показання свідків узгоджуються з даними протоколу огляду предмету від 21 січня 2017 року, згідно із яким дерев`яна бита, яка визнана речовим доказом, видимих слідів не має (т. 3 а.с. 239 - 241).

На підставі викладеного суд доходить висновку, що тілесні ушкодження, встановлені експертом у ОСОБА_12 , утворилися не за тих обставин, на які посилається обвинувачений.

Також судом був допитаний свідок ОСОБА_17 , який показав, що він тривалий час перебуває у дружніх стосунках з ОСОБА_12 .

За наведених у вироку обставин місця і часу між ним і ОСОБА_14 виникла сварка на побутовому ґрунті, яка переросла у бійку, під час якої ОСОБА_14 наніс йому удар ногою у голову. У конфлікт втрутився ОСОБА_20 , намагаючись його припинити. ОСОБА_16 також була присутня при цьому.

Крім цього ОСОБА_17 показав, що під час з`ясування стосунків із ОСОБА_14 , він, для того, щоб заспокоїти останнього, повалив його на землю та утримував, оскільки в ході розмови той знову намагався розв`язати бійку. Однак ОСОБА_14 , вивільнившись, підбіг до ОСОБА_12 , який знаходився біля автомобілю, де вони спільно із ОСОБА_18 почали бити обвинуваченого з мотивів особистої неприязні до нього, наносячи множинні удари руками.

У ході бійки брати Жердєви биту не використовували і ударів нею ОСОБА_12 не наносили.

Також свідок показав, що під час побиття ОСОБА_12 присів, йому на голову натягли капюшон, а згодом він впав на коліна. Потім він, свідок, здалеку побачив, що обвинувачений, підіймаючись, наніс удар правою рукою ОСОБА_14 , що стояв попереду, у грудну клітину, від якого той упав поблизу передньої частини автомобілю, не подаючи ознак життя. У подальшому він дізнався, що ОСОБА_12 ударив ОСОБА_14 викруткою.

Однак механізму нанесення удару свідок описати не зміг, пославшись на те, що минув тривалий період часу.

При цьому свідок стверджував, що під час побиття обвинуваченого ОСОБА_14 і ОСОБА_18 та ОСОБА_12 розташовувалися по відношенню один до одних фронтально, тобто зазначені особи знаходилися навпроти обвинуваченого, трохи по боках від нього.

Будучі допитаним додатково ОСОБА_17 в цілому дав показання, аналогічні за змістом тим, що давав при первинному допиті, однак зазначив, що у ОСОБА_12 була розбита голова, хоча при первинному допиті показував, що будь-яких тілесних ушкоджень у обвинуваченого він не бачив.

Оцінивши показання свідка ОСОБА_17 суд доходить висновку, що за виключенням обставин прибуття ввечері 20 січня 2017 року у село Рябухине, перебування у будинку ОСОБА_15 , початку конфлікту із ОСОБА_14 та спричинення йому останнім тілесного ушкодження, вони є завідомо неправдивими і надані суду з метою підтримання захисної позиції ОСОБА_12 , оскільки ОСОБА_17 тривалий час знайомий з обвинуваченим, перебуває з ним у дружніх стосунках. Крім того його показання частково співпадають лише з показаннями ОСОБА_12 , і не тільки не ґрунтуються на об`єктивних доказах, але і спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , даними, що містяться у протоколах слідчих дій: огляду місця події, огляду предметів, слідчих експериментів за участю ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , висновках експертиз, у тому числі додаткової судово-медичної експертизи, речових доказах та документах.

Наведене, на думку суду, свідчить про попереднє узгодження показань між свідком ОСОБА_17 і обвинуваченим.

На користь такого висновку свідчить і те, що під час судового розгляду ОСОБА_17 подав заяву про його додатковий допит, під час якого суд встановив, що фактично написання цієї заяви, а відтак і його додатковий допит, були ініційовані ОСОБА_12 , який повідомив йому, що потерпіла та інші свідки дають показання які його, обвинуваченого, не влаштовують.

На підставі викладеного суд визнає показання свідка ОСОБА_17 неправдивими і відкидає їх.

Перевіряючи заяву свідка ОСОБА_17 щодо погроз на його адресу з боку ОСОБА_21 і ОСОБА_18 у зв`язку із дачею ним показань у судовому засіданні, суд проінформував про це орган досудового розслідування, який належним чином перевірив ці твердження і дійшов висновку, що вони не відповідають дійсності, про що виніс відповідну постанову, закривши кримінальне провадження (т. 5 а.с. 28, 29).

Судом перевірені доводи обвинуваченого про те, що він не мав умислу на вчинення вбивства ОСОБА_14 і не бажав настання його смерті.

Досліджені в суді докази, наведені у вироку, а також цілеспрямований, послідовний характер дій ОСОБА_12 , свідчать про його справжній, дійсний умисел.
Так, обвинувачений, який не був учасником конфлікту, що відбувався між ОСОБА_17 і ОСОБА_14 , зненацька підбіг до останнього ззаду і викруткою, довжина робочої частини якої складає 15 см., зі значною силою наніс удар у місце розташування життєво важливого органа серця, про що свідчить глибина ранового каналу -15 см.

Дані обставини вчинення злочину, в тому числі поведінка обвинуваченого який одразу зник з місця його вчинення, вказують на те, що ОСОБА_12 , наносячи ОСОБА_14 удар викруткою не тільки усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій і передбачав їх суспільно небезпечні наслідки, зокрема, реальну можливість настання смерті ОСОБА_14 від заподіюваного йому поранення, але і бажав настання такого наслідку.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_12 вчинив умисне вбивство ОСОБА_14 саме з мотивів особистої неприязні, яка виникла раптово, у зв`язку із конфліктом між ОСОБА_17 і ОСОБА_14 , оскільки останній і ОСОБА_12 були знайомі тривалий час, їх стосунки мали приятельський характер, і у цей день напередодні вони разом вживали алкогольні напої.

Враховуючи викладене, суд визнає неспроможними доводи обвинуваченого про те, що він вчинив вбивство ОСОБА_14 через необережність, оскільки вони не тільки не ґрунтуються на доказах, а й спростовуються даними, що містяться у доказах, досліджених судом і наведених у цьому вироку, і розцінює їх як позицію захисту з метою понести менш суворе покарання.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи від 15 березня 2017 року ОСОБА_12 страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У період часу, до якого відноситься інкримінуємий йому злочин, ОСОБА_12 виявляв ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання, та перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності, або іншого хворобливого стану психіки. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

ОСОБА_12 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 4 а.с. 73 - 75).

Враховуючи наведені вище докази в їх сукупності, що безперечно викривають ОСОБА_12 у скоєному, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_14 , повністю доведена.

Дослідивши і оцінивши представлені докази, які є достовірними, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, узгоджуються між собою, взаємно доповнюють один одного, здобуті слідством з дотриманням порядку, встановленого кримінально-процесуальним законодавством, у їх сукупності, суд доходить висновку про доведеність винуватості ОСОБА_11 і ОСОБА_12 в обсязі обвинувачення, визнаного судом доведеним і кваліфікує:

- дії ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб;

- дії ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб; за ч. 1 ст. 115 КК України,як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Дослідивши дані про особу ОСОБА_11 , суд встановив, що останній раніше неодноразово засуджувався, на момент вчинення злочину трудовою діяльністю не займався, в цілому характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_22 , суд визнає його щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Також, при призначенні покарання суд враховує і те, що з моменту вчинення злочину пройшов досить тривалий час, протягом якого ОСОБА_11 ні в чому ганебному помічений не був.

Призначаючи покарання ОСОБА_11 суд враховує, що згідно зі ст. 12 КК України останній вчинив злочин середньої тяжкості, сукупність всіх обставин, які характеризують злочинне діяння, характер та ступінь участі обвинуваченого у вчиненні злочину, наслідки, що настали, обставини, які пом`якшують покарання.
З урахуванням викладеного, тяжкості вчиненого злочину, обставин справи і даних, які характеризують обвинуваченого, суд доходить висновку, що справедливим покаранням, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_11 , попередження нових злочинів, є покарання у виді обмеження волі, передбачене санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, яке йому належить відбувати реально.

Крім того, оскільки ОСОБА_11 30 жовтня 2012 року вироком Нововодолазького районного суду Харківської області був засуджений за ч. 1 ст. 122, ст. 71 КК України до двох років і шести місяців обмеження волі, звільнений 30 квітня 2014 року на підставі ухвали Балаклійського районного суду Харківської області від 22 квітня 2014 року умовно достроково на один рік, один місяць і двадцять шість днів, протягом невідбутої частини покарання вчинив новий злочин, суд, призначаючи обвинуваченому за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді обмеження волі, також застосовує ст. ст. 71, 81 КК України і визначає остаточне покарання за сукупністю вироків.

Дослідивши дані про особу ОСОБА_12 суд встановив, що останній раніше не судимий, на момент вчинення злочину трудовою діяльністю не займався, за місцем мешкання характеризується задовільно.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_12 , суд визнає добровільне відшкодування завданого збитку за епізодом таємного викрадення чужого майна, а також те, що він має на утриманні малолітню дитину - 2009 року народження.

Також, при призначенні покарання суд враховує і те, що ОСОБА_12 має непрацездатну матір 1949 року народження.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_12 ,є те, що він вчинив злочин умисне вбивство ОСОБА_14 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, нещирість обвинуваченого ОСОБА_12 під час давання показань суду, умисне перекручування фактичних обставин, обрана ним активна захисна позиція свідчать про відсутність у ОСОБА_12 каяття у вчиненому ним злочині внаслідок зневажливого ставлення до життя іншої людини.

Призначаючи покарання ОСОБА_12 суд враховує, що згідно зі ст. 12 КК України останній вчинив злочин середньої тяжкості та особливо тяжкий злочин, сукупність всіх обставин, які характеризують злочинні діяння, характер та ступінь участі обвинуваченого у вчиненні злочину у співучасті, наслідки, що настали у тому числі те, що без батька залишилася малолітня дитина 2016 року народження, обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

З урахуванням викладеного, тяжкості вчинених злочинів, обставин справи і даних, які характеризують обвинуваченого, суд доходить висновку, що справедливим покаранням, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_12 , попередження нових злочинів, є покарання у виді позбавлення волі, яке йому належить відбувати реально.

Прокурором було заявлене клопотання про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Потерпіла та її представник клопотання прокурора підтримали.
Обвинувачений та його захисник щодо застосування такого виду запобіжного заходу заперечували.
Оскільки ОСОБА_12 засуджується до покарання у виді позбавлення волі, яке йому належить відбувати реально, то з метою забезпечення виконання вироку і запобігання спробам ОСОБА_12 ухилитися від відбування призначеного покарання, тому що останній має таку можливість, враховуючи дані про його особу, те що він може вчинити новий злочин, суд вважає за необхідне обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши його під варту негайно після оголошення вироку.
ПАТ «Укртелеком» в особі Харківської філії до ОСОБА_11 і ОСОБА_12 був заявлений цивільний позов про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином ( т. 1 а.с. 45 - 58).

Під час судового розгляду представник потерпілого, що має відповідні повноваження, від цивільного позову відмовилась, подавши суду відповідну заяву (т. 1. а.с. 203).

Потерпілою ОСОБА_9 до ОСОБА_12 заявлений цивільний позов про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданих злочином, та стягнення аліментів на утримання дитини (т. 3 а.с. 8-17).

В судовому засіданні 19 жовтня 2018 року потерпіла від цивільного позову відмовилась, подавши суду відповідну заяву (т. 5 а.с. 30).

Згідно з ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільними позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Стаття 206 ЦПК України передбачає, що позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

У відповідності до вимог ч. 2 ст.206, ч. 2 ст. 256 ЦПК України ПАТ «Укртелеком», враховуючи подану заяву, відомі, а ОСОБА_9 роз`яснені наслідки відмови від позову, оскільки провадження у справі за їх позовами закривається і вони не можуть повторно звернутися до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет, і з тих самих підстав.

Підстав для неприйняття відмов від позовів судом не встановлено.

Із відповідного протоколу вбачається, що 21 січня 2017 року ОСОБА_12 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

23 січня 2017 року згідно з ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області до ОСОБА_12 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на шістдесят діб - до 21 березня 2017 року.

За таких обставин,на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) у строк відбування покарання ОСОБА_12 підлягає зарахуванню строк його попереднього ув`язнення з 21 січня по 21 березня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в сумі 245 гривень 52 коп., відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118, ч. 2 ст. 124 КПК України, суд стягує з ОСОБА_11 і ОСОБА_12 на користь держави по 122 гривні 76 коп. з кожного.

Разом з цим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

У зв`язку з тим, що за вироком до ОСОБА_12 не застосовується спеціальна конфіскація та обвинуваченому не призначено покарання у виді конфіскації майна, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 24 січня 2017 року.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік і один місяць.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_11 за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 30 жовтня 2012 року, і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк один рік і два місяці.

Строк відбуття покарання ОСОБА_11 обчислювати з моменту прибуття його до кримінально - виконавчої установи.

ОСОБА_12 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 115 КК України, і призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік;

- за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на дванадцять років.

Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_12 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на дванадцять років.

Обрати щодо ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківська установа виконання покарань (№ 27)».
Взяти ОСОБА_12 під варту із зали суду.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_12 обчислювати з 30 жовтня 2018 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року) зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_12 строк його попереднього ув`язнення з 21 січня по 21 березня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Провадження за цивільним позовом ПАТ «Укртелеком» в особі Харківської філії ПАТ «Укртелеком» до ОСОБА_11 і ОСОБА_12 про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, у зв`язку з відмовою позивача від позову - закрити.

Провадження за цивільним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_12 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданих злочином, та стягнення аліментів на утримання дитини, у зв`язку з відмовою позивача від позову закрити.

Скасувати арешт, накладений на майно згідно з ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 24 січня 2017 року.

Транспортний засіб - автомобіль «ВАЗ-21043» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_12 і перебуває у нього на зберіганні, вважати повернутим законному володільцю.

Речові докази:

фрагменти золи з елементами фольги зі слідами нагару, биту, викрутку, тампони зі змивами, зрізи нігтьових пластин, сірники, марлевий відрізок зі зразком слини, футболку синього кольору, футболку зеленого кольору, куртку чоловічу чорного кольору з червоними вставками, штани спортивні темно-синього кольору, недопалки, запальничку «Крікет - відповідно до п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України знищити;

куртку чоловічу чорного кольору з написом «elf», куртку чоловічу синю з помаранчевими вставками, мобільний телефон «Нокіа» чорного кольору, штани спортивні сірого кольору, светр сірого кольору - відповідно до п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України - повернути ОСОБА_12 ..

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 245 гривень 52 коп., відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118, ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_11 і ОСОБА_12 на користь держави по 122 гривні 76 коп. з кожного.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Первомайський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Суддя: ОСОБА_1