Справа № 307/1758/18
Провадження № 1-кс/307/778/18
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2018 року м. Тячів

Слідчий суддя Тячівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про часткове скасування арешту в кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000704 від 15.06.2018 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся в суд з клопотанням про часткове скасування арешту в кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за за №0000704 від 15.06.2018 року. В обґрунтування клопотання посилається на те, що 15 червня 2018 року слідчим суддею Тячівського районного суду було накладено арешт на тимчасово вилучене майно з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні №0000704 від 15.06.2018 року за ознаками ч.1 ст. 286 КК України, зокрема автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport», номерний знак НОМЕР_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним автомобілем. Даний автомобіль є його власністю та знаходиться в його володінні і користуванні на підставі свідоцтва про технічну реєстрацію НОМЕР_2 від 24.11.2011 року, виданого на ім`я ОСОБА_6 органами реєстрації Литовської Республіки. Автомобіль тимчасово вилучений в нього 14.06.2018 року слідчим СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області після огляду місця події, у зв`язку з ДТП, яке мало місце в с. Вільхівці Тячівського району. Даним автомобілем він користувався до його арешту, у зв`язку з здійсненням ним своєї господарської діяльності, яка полягає у виконанні дрібних будівельно-ремонтних робіт по найму на території Тячівського та суміжних районів Закарпатської області, зокрема, для приїзду до місця виконання робіт, перевезення інструментів та невеликих об`ємів будівельних матеріалів. Обмеження у користуванні автомобілем через накладення арешту суттєво впливає на його можливості щодо пересування та переміщення невеликих вантажів при здійсненні ним господарської діяльності, і таким чином негативно впливає на користування доступним для нього джерелам отримання прибутку, порушує його законні права та інтереси. Під час розгляду клопотання слідчого про арешт транспортних засобів він не був присутній у зв`язку з тим, що повідомлення про розгляд не отримував. У кримінальному провадженні №0000704 від 15.06.2018 року за ознаками ч.1 ст. 286 КК України, під час розслідування якого застосовано арешт щодо належного йому автомобіля, відносно нього не проведено жодних слідчих дій, зокрема, він до цього часу не допитаний та не набув жодного процесуального статусу. Разом з тим, йому відомо, що вилучений арештований автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport», номерний знак НОМЕР_1 , на даний час оглянутий та проведено його експертизу для встановлення його технічного стану на момент ДТП та фіксації слідів, які мають значення для вирішення по суті кримінального провадження. Зокрема, з відповіді на його клопотання про повернення йому автомобіля для відповідального зберігання як речового доказу вбачається, що слідчий СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 , який розслідує кримінальне провадження, не заперечує проти повернення йому автомобіля для зберігання в якості речового доказу, однак вказує на необхідність вирішення питання щодо скасування арешту майна у встановленому законом порядку.
Просить скасувати в кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000704 від 15.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,накладений ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду від 15 червня 2018 року арешт в частині заборони користування та розпорядження йому як володільцю автомобілем марки «Mitsubishi Pajero Sport», номерний знак НОМЕР_1 .
Адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав та просить його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання про скасування арешту в частині користування та розпорядження ОСОБА_3 автомобілем марки «Mitsubishi Pajero Sport», номерний знак НОМЕР_1 , який був в нього вилучений. Також зазначив, що на даний час вилучений арештований автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport», номерний знак НОМЕР_1 , дійсно оглянутий слідчим та експертом та проведено його експертизу для встановлення його технічного стану на момент дорожньо-транспортної пригоди. Просить в задоволенні клопотання відмовити.
Вивчивши матеріали клопотання, суд дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області перебуває кримінальне провадження за №0000704 від 15.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
Ухвалою слідчого судді від 15 червня 2018 року в даному кримінальному провадженні було також накладено арешт на тимчасово вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000704 від 15.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а саме: автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport», номерний знак НОМЕР_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним автомобілем, який був вилучений у володільця ОСОБА_3 .

Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 Кримінального-процесуального кодексу України, є арешт майна, суть якого полягає у тимчасовій забороні, адресованій власнику чи володільцю майна, відчужувати його, або розпоряджатися чи користуватися ним. Порядок скасування арешту майна встановлюється ст. 174 КПК України.

Згідно п.2 ч.1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ісмаїлов проти Росії" від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі "Бакланов проти Російської Федерації", Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі "Фрізен проти Російської Федерації", судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Під час вирішення питання про наявність підстав для застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка визначає, що ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини спрямована не тільки на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, але також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності. Зазначена правова позиція сформульована ЄСПЛ у справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року. У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також Європейський суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття таких заходів.

Враховуючи те, що заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна вживалися з метою проведення судової експертизи технічного стану транспортних засобів, що обумовлювало необхідність безпосереднього огляду експертами транспортних засобів в стані, у якому вони збереглися після дорожньо-транспортної пригоди, і які проведені, проведення інших слідчих дій не вимагають обов`язкового використання автомобіля, зважаючи на те, що тривале проведення досудового розслідування порушує права заявника на користування даним автомобілем, оскільки з пояснень представника володільця автомобіля встановлено, що зазначене майно використовуються ОСОБА_3 у підприємницькій діяльності, слідчий суддя приходить до висновку, що в подальшому застосування заходів забезпечення у вигляді арешту із забороною користування автомобілем відпала потреба, а тому подане заявником клопотання про скасування арешту майна в частині заборони користування та розпорядження автомобілем підлягає частковому задоволенню.

Виходячи з розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, приймаючи до уваги наслідки арешту майна для його власника, та враховуючи, що кримінальне провадження не закінчено, суд приходить до висновку, що втручання у права володільця майна шляхом накладення арешту із встановленням заборони розпоряджання та відчуження на автомобіль на даний час буде співрозмірним з потребами кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.174 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_3 про часткове скасування арешту в кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000704 від 15.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, задовольнити частково.

Скасувати в кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000704 від 15.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,накладений ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду від 15 червня 2018 року арешт в частині заборони користування володільцю ОСОБА_3 автомобілем марки «Mitsubishi Pajero Sport», номерний знак НОМЕР_1 .
В решті вимог клопотання відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тячівського

районного суду : ОСОБА_1