АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1143/18 Справа № 191/3442/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001714 від 29 серпня 2017 року за апеляційною скаргою прокурора Синельниківської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2018 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Комендантівка Кобиляцького району Полтавської області, українця, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, працюючого ГЗК «Єрестівський комбінат» м.Горішні плавні, Полтавська область, електро-газозварювальником, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України
за участю учасників судового провадження:
прокурора: ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеність вини у скоєнні злочину та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортним засобом та звільнити від покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

В решті вирок прокурор не оскаржує.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу прокурор зазначає, що суд ні в мотивувальній, ні в резолютивній частинах вироку не навів доводи про доцільність чи недоцільність призначення ОСОБА_7 додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнений від відбування покарання.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи 692,09 грн..

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 , 28 серпня 2017 року, о 19 годині 40 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2103» 1976 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автошляху М-18 зі сполученням Харків Сімферополь-Алушта-Ялта, зі сторони м.Запоріжжя у напрямку м.Харків, котрий проходить в межах Синельниківського району, Дніпропетровської області.

Під час руху по вказаному автошляху, ОСОБА_7 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, при виникненні перешкоди для руху яку він об`єктивно спроможний виявити, а саме в момент виїзду велосипеду торгової марки «Україна» під керуванням ОСОБА_9 , на смугу його руху, який намагався перетнути проїзну частину автошляху Харків Сімферополь-Алушта-Ялта з права на ліво по ходу руху автомобіля «ВАЗ 2103», з другорядної дороги, водій ОСОБА_7 , заходів до зменшення швидкості транспортного засобу під його керуванням до повної зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в порушенні даних вимог здійснив зіткнення з велосипедом торгової марки «Україна» під керуванням ОСОБА_9 , який в той час частково перетнув проїзну частину автомобілю та задньою частиною контактував з автомобілем «ВАЗ 2103».

В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, які у своїй сукупності, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

ОСОБА_7 , повинен був діяти у відповідності з вимогами п.12.3 ПДР України в якому вказано: 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

В даній дорожній обстановці дії водія автомобілю водій «ВАЗ 2103» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , не відповідали вимогам п. 12.3. Правил дорожнього руху України, що в свою чергу, з технічної точки зору, знаходилось в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Вислухавши суддю- доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла висновку ,що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.

Оскільки висновки суду першої інстанції стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину та правильність правової кваліфікації його дій за ч.2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Не можна погодитися з доводами апеляційної скарги, оскільки суд призначаючи ОСОБА_7 остаточне покарання розв`язав питання і щодо додаткового покарання, яке є не обов`язковим для призначення,тому суд враховуючи своє дискреційне право призначив покарання без позбавлення права керування транспортним засобом.

Одним з важливих аспектів реалізації принципу верховенства права є уникнення надмірної та штучної бюрократизації судового процесу, що перешкоджає реалізації мети правосуддя загалом та унеможливлює панування верховенства права. Проте головним є те, що прийняття суддею певного рішення у межах його дискреційних повноважень повинно ґрунтуватися передусім на об`єктивному та загальному принципі верховенства права.

Як убачається з резолютивної частини вироку, суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 основне покарання у виді 3 років позбавлення волі, звільнивши від покарання на підставі п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році», тому вирішив питання і щодо додаткового покарання, оскільки не зазначав про необхідність призначення додаткового покарання.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування або зміни вироку в даній частині, а тому і підставі для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України п.3 розділу Х11 «Прикінцевих та перехідних положень ЗУ « Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів -,

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Синельниківської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2018 року, відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді
Апеляційного суду :
------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_10