233 № 233/2160/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2018 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 13 березня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України,-
В С Т А Н О В И В:

07 травня 2018 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 13 березня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України.

23 жовтня 2018 року на адресу суду від обвинуваченого ОСОБА_4 надійшло клопотання про здійснення дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення компетентного судового органу Російської Федерації, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 , на теперішній час, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши думку прокурора, який просив суд відмовити у задоволенні зазначеного клопотання, оскільки вважав підстави, зазначені ОСОБА_4 такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 336 КПК України, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі: 1) неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин; 2) необхідності забезпечення безпеки осіб; 3) проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого; 4) необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження; 5) наявності інших підстав, визначених судом достатніми.

Частиною 2 ст. 336 КПК України передбачено, що суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження.

Таким чином, аналізуючи наведені вимоги, суд вважає, що прийняття рішення щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції є правом суду. Вказана норма не передбачає обов`язку проведення судового засідання в режимі відеоконференції в разі наявності про це клопотання сторони. Випадки, в яких суд може постановити ухвалу про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції визначені у законі. Проте, необхідність здійснення відеоконференції, на думку суду, визначається з врахуванням обставин справи, її складності та потреби у наданні показань учасників процесу, які за станом здоров`я чи з інших незалежних від цих осіб причин не можуть бути присутніми у засіданні суду, а їх участь є обов`язковою.

Враховуючи відсутність виключних обставин для здійснення розгляду справи в режимі відеоконференції, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні заяви обвинуваченого про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

На підставі викладеного, керуючись ст. 336 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про здійснення дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1