Номер провадження 1-кп/643/884/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.09.2018 Московський районний суд м. Харкова у складі колегії:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_8
представника потерпілого ОСОБА_9
розглянувши клопотання захисника про зміну запобіжного заходу та клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, з вищою освітою, офіційно не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 обвинуваченого
у вчинені кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122, ч.3 ст. 135 , ч.1 ст. 115 КК України,-
встановив:
До Московського районного суду м. Харкова надійшло кримінальне провадження за обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.
У судовому засіданні прокурором було змінено обвинувачення з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 135 КК України. Потерпілий підтримує обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі за ч. 1 ст. 115 КК України.
Обвинуваченому на стадії досудового розслідування обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 02.08.2014 року. Строк запобіжного заходу продовжувався та діє на теперішній час.
Прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання про продовження строків тримання під вартою, в якому прокурор посилався на існування ризиків таких, як переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, вчинення (згідно нового обвинувального акту) тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8 років.
Захисники та обвинувачений у судовому засіданні просили змінити запобіжний захід на домашній арешт чи особисте зобов`язання, про що заявили відповідне клопотання, посилаючись на те, що у разі ухвалення обвинувального вироку за зміненим обвинуваченням обвинувачений на теперішній час вже відбув би більше восьми років можливо призначеного покарання.
Представник потерпілого у судовому засіданні погодився з прокурором, вважав, що в разі зміни запобіжного заходу обвинуваченому, у останнього буде можливість впливати на свідків, які ще не допитані.
Суд, вислухавши сторони кримінального провадження, дослідивши представлені докази, які стосуються питання запобіжного заходу, надані суду, приходить до висновку про те, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає, а клопотання обвинуваченого та захисників підлягає задоволенню, а запобіжний захід зміні з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
При вирішенні питання про продовження строків тримання обвинувачених під вартою, суд враховує Рішення Конституційного Суду України від 23.11.17 року по справі № 1-28/2017 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 КПК України, в якому зазначено, що згідно з практикою Європейського суд з прав людини тримання під вартою без відповідного судового рішення, особливо протягом періоду після закінчення слідства та до початку судового розгляду, а також на підставі судових рішень, які не містять визначених строків подальшого тримання під вартою, суперечить вимогам статті 5 Конвенції, що полягає у запобіганні свавільному чи невиправданому позбавленню свободи (пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини від 3 жовтня 2006 року у справі «МакКей проти Сполученого Королівства»).
Конституційний Суд України виходячи з положень частин першої, другої статті 29 Основного Закону України та сформульованих ним юридичних позицій, а також беручи до уваги наведені положення міжнародних правових актів щодо захисту права людини на свободу та особисту недоторканість, вважає що право на свободу та особисту недоторканість не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та у порядку, визначених законами України. Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканість має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина та виключно на підставі вмотивованого рішення суду.
Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов*язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого, шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, слідчий, прокурор мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшились, або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»).
Конституційний Суд України зазначає, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувались суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України»), після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправдуванням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.
З оглядом на вищезазначене Рішення Конституційного Суду України, суд приходить до висновку, що встановлена слідчим суддею при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень вже не може бути єдиною підставою для тримання обвинуваченого під вартою під час судового розгляду кримінального провадження.
Прокурором в судовому засіданні не доведено, що інший, більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної поведінки обвинуваченого з огляду на те, що обвинувачений утримуються під вартою з 02.08.14 року і на сьогоднішній день з урахуванням положень ст.. 72 КК України, яка діяла до 20.06.17 року включно, у разі ухвалення обвинувального вироку обвинувачений, на теперішній час, вже відбув би більше восьми років можливо призначеного покарання.
При цьому суд виходить з того, що обвинувачений буде мати постійне місце проживання в м. Харкові, раніше не судимий на території України, а також те, що при зміні запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, обвинувачений буде позбавлений можливості впливати на свідків, чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.177, 178, 181,369 КПК України,
Ухвалив:
Клопотання обвинуваченого та захисників задовольнити.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 змінити з тримання під вартою в Державній установі «Харківська установа виконання покарань №27» на цілодобовий домашній арешт.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 такі обов`язки:
-заборонити залишати місце проживання, а саме: АДРЕСА_2 .
-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
-прибувати до суду із встановленою періодичністю;
-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду.
Обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити з-під варти в залі суду негайно.
Ухвалу направити для виконання за місцем проживання обвинуваченого - до Київського ВП ГУ НП у м. Харкові.
У задоволенні клопотання прокурора відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Строк дії ухвали - 2 місяці до 17.11.2018 р.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді