Дата документу Справа № 331/2370/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/593/18 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/2370/15-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2018 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 22 листопада 2017 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за те, що він 02 лютого 2015 року приблизно о 21 годині, перебуваючи біля каси №15 у приміщенні гіпермаркету «Ашан» за адресою: м.Запоріжжя, вул.Запорізька, 1-б, в ході конфлікту із інспектором безпеки ТОВ «Ашан гіпермаркет Україна» ОСОБА_7 з приводу розрахунку на касі банкнотою, яка не відповідала встановленим банківським правилам, відмовився виконати вимогу ОСОБА_7 оплатити придбаний товар іншою банкнотою, та, діючи умисно, обурившись на наполягання ОСОБА_10 поміняти банкноту, наніс останньому один удар кулаком правої руки в обличчя, заподіявши рану на нижній губі зліва, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Вирішено питання про запобіжний захід, цивільний позов та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати його невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК та виправдати, а в задоволенні цивільного позову потерпілого відмовити. Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що отримавши на свою адресу погрози розправою та образи, він під впливом емоцій, розуміючи, що співробітники магазину посягають не тільки на майно, але і на життя або здоров`я, побоюючись, що потерпілий ОСОБА_7 різким рухом наближається з метою реалізації своїх погроз, може його покалічити, з метою запобігання нападу, рефлекторно на дію потерпілого вчинив протидію. Всі ці обставини слугували підставами для його помилкового висновку про наявність суспільно небезпечного посягання. Проте суд даним обставинам належної оцінки не дав. Крім того, суд безпідставно стягнув з нього на користь потерпілого моральну шкоду. Адже потерпілий не довів факт заподіяння йому моральної шкоди та яких втрат немайнового характеру він зазнав.

Крім того, до початку апеляційного розгляду обвинувачений подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження щодо нього.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який повністю підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні; потерпілого та прокурора, які заперечили проти скарги та просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку; досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК.

Зокрема, свої висновки про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував показами потерпілого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні пояснив, що 02.02.2015 року він працював у службі охорони гіпермаркету «Ашан» та у вечірній час отримав від касира каси №15 виклик про те, що покупець розплатився купюрою, забрудненою фарбою, яка випромінювала під ультрафіолетом, та відмовляється замінити цю купюру, через що назріває конфлікт. Коли він підійшов до каси, то чув як касир пояснювала, що цю купюру вона не прийме на підставі роз`яснень НБУ. Покупець був явно у стані алкогольного сп`яніння, вів себе зухвало, відмовлявся замінити купюру та став вимагати директора для бесіди. Оскільки на той час було вже пізніше 20-ї години, то директора не було, був присутній лише черговий адміністратор, однак покупець не забажав із ним спілкуватися. Оскільки конфлікт продовжувався, а каса не могла працювати, він прийняв рішення викликати поліцію та натиснув на кнопку тривоги. Поки очікували приїзду поліції, покупець продовжував висловлюватися нецензурною лайкою, допускав образливі вирази щодо працівників гіпермаркету. Тоді з метою зупинити негативні та образливі слова, він топнув ногою та наказав останньому зупинитися, на що несподівано для себе отримав удар кулаком в обличчя від ОСОБА_9 , від якого упав на підлогу, після чого інші охоронці схопили ОСОБА_9 , припинивши можливе розростання конфлікту.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №422 від 14.02.2015 року рана на нижній губі зліва у потерпілого кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, винуватість ОСОБА_9 об`єктивно підтверджена даними відеозапису з камер спостереження ТОВ «Ашан гіпермаркет України», на якому зафіксовано як ОСОБА_9 та двоє охоронців стоять поруч із касою №15 та спілкуються, після цього ОСОБА_7 здійснює телефонний дзвінок. Потім ОСОБА_7 стоїть навпроти ОСОБА_9 та слухає останнього, після чого тупає ногою, здійснюючи один шаг у напрямі ОСОБА_9 , а останній наносить йому удар рукою у обличчя, від якого ОСОБА_7 падає на підлогу.

Отже, правильно проаналізувавши наявні у справі докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК, за обставин, зазначених в оскаржуваному вироку.

Вимагаючи скасувати вирок, обвинувачений виходив з того, що він перебував у стані уявної оборони, оскільки отримавши на свою адресу погрози розправою та образи, він помилково дійшов висновку про наявність суспільно небезпечного посягання.

Проте такі заперечення обвинуваченого є необґрунтованими і повністю спростовуються даними відеозапису з камер спостереження з яких вбачається, що перед нанесенням обвинуваченим удару потерпілому в обличчя, останній стояв перед обвинуваченим і жодних провокативних дій не вчиняв. Свої руки потерпілий тримав за спиною, будь-якої небезпеки для життя чи здоров`я обвинуваченого оточуюча обстановка, в тому числі і дії потерпілого, не становили.

До заперечень апеляційної скарги обвинуваченого про те, що потерпілий різко топнув ногою у зв`язку з чим він рефлекторно на дію потерпілого вчинив протидію, колегія суддів ставиться критично. Адже відповідно до відеозапису з камер спостереження між дією потерпілого (тупіт ногою), яка не становила загрози для обвинуваченого, і нанесенням обвинуваченим удару потерпілому, минуло не менше двох секунд, що спростовує твердження обвинуваченого про нанесення ним удару рефлекторно.

Необґрунтованими є і доводи обвинуваченого щодо безпідставного, на його думку, стягнення з нього на користь потерпілого моральної шкоди. Адже при вирішенні цивільного позову потерпілого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_9 потерпілому було заподіяно моральної шкоди. Адже внаслідок умисних дій ОСОБА_9 потерпілому було заподіяно легке тілесне ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я, внаслідок чого потерпілий відчував фізичний біль та страждання, отримав оперативне лікування у вигляді ушивання рани, дев`ять днів ходив на роботу у масці, що спричиняло йому дискомфорт, не мав можливості вживати усі види їжі через відчуття болю у ділянці губи, на теперішній час сліди від оперативного втручання залишились у вигляді шраму на губі, що спричиняє потерпілому додаткові моральні страждання. А тому врахувавши характер та обсяг страждань, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд обґрунтовано стягнув з обвинуваченого на користь потерпілого моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Відтак, вирок районного суду є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Крім того, подаючи апеляційну скаргу із запереченнями доведеності своєї вини, обвинувачений фактично вимагав закрити кримінальне провадження щодо нього з реабілітуючих підстав, оскільки як протягом досудового розслідування так і під час судового провадження обвинувачений категорично заперечував свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину. Зазначені обставини унеможливлюють задоволення клопотання обвинуваченого і його захисника про закриття кримінального провадження за спливом строків давності на підставі ст.49 КК.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами сторони захисту про те, що на час апеляційного розгляду сплинули строки давності, передбачені ст.49 КК.

Так, відповідно до ст.49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Згідно зі ст.74 КК особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Апеляційним судом встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_9 вчинено злочин невеликої тяжкості. З дня вчинення даного злочину обвинуваченим минуло три роки.

Відтак наведені обставини дають апеляційному суду право звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 від призначеного йому вироком покарання на підставі ст.49 КК у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 22 листопада 2017 року щодо ОСОБА_9 в цій справі залишити без змін.

На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_9 від покарання, призначеного йому вироком суду, у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4