Справа № 520/7604/16-к
Провадження № 1-кп/520/534/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2018 року

Колегія суддів Київського районного суду міста Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

провівши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000255 від 11 листопада 2014 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Ткварчелі, Грузія (Абхазія), громадянина України, з середньою спеціальною освітою, вдовця, не працюючого, інваліда 2 групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого відповідно до ст.89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.15, ч.3 ст.307 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.2 ст.307, ч.2 ст.15 ч.3 ст.307 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повідомив суд про те, що під час досудового розслідування, а саме 26 листопада 2014 року в одному з кабінетів УСБУ в Одеській області старшим слідчим СБУ ОСОБА_8 до нього, з метою отримання показань, було застосовано фізичне насильство, яке виразилось в затисканні мізинця правої руки пасатижами. Крім того, при допитах на досудовому розслідуванні жодного разу не був присутній його захисник.

Крім того, відповідно до звернення до уповноваженого ВРУ з прав людини, обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що він неодноразово звертався в прокуратуру Одеської області, а саме до старшого радника юстиції прокуратури Одеської області ОСОБА_9 , однак йому надавалась відповідь, про те, що прокуратурою підстав для зміни обвинувачення або відмови від обвинувачення не виявлено (24.11.2017 року №15-9521-16; 05.12.2017 року №04/4-8667-14; 12.12.2017 року №04/4-8667-14; 12.01.2018 року №04/4-8667-14).

Крім того, ОСОБА_5 у зверненні вказує на те, що, зокрема, обшук за місцем його проживання, а саме: АДРЕСА_2 , проводився з грубими порушеннями ст.62 Конституції України і ст.234 КПК, без понятих і ордера, що підтверджується його показами та показами понятого ОСОБА_10 , а понятий ОСОБА_11 брехав під присягою, бо був заляканий відправкою в АТО старшим УСБУ оперуповноважених ОСОБА_12 , який і «знайшов» пакетики в будинку.
Крім того, його первинні свідчення були отримані з грубими порушеннями ст.28 Конституції України та ст.87 КПК без адвоката із застосуванням тортур. Старший слідчий УСБУ ОСОБА_13 пасатижами зламав йому мізинець правої руки. Під час слідчих дій адвоката йому надано не було, що так само є порушенням ч.1 ст.52 КПК.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.11 КПК України, під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

При цьому слід зазначити, що відповідно до ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Зокрема, у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року Європейський суд встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у зв`язку з тим, що зізнання заявника у вчинення злочину, надане ним внаслідок катування, було прийнято судами в якості доказу, що становить порушення вказаної статті незалежно від ступеню впливу цього зізнання на рішення суду та кількості підтверджень таких зізнавальних показів, наданих заявником в подальшому.

У справі «Гриненко проти України» від 15.11.2012 року Європейський суд констатував порушення процесуального аспекту статті 3 Конвенції у зв`язку з відсутністю повного та ефективного розслідування тверджень заявника про жорстоке поводження з боку працівників міліції, оскільки такі твердження розглядалися виключно судами під час дослідження прийнятності доказів. Обсяг такого розгляду обмежувався допитом працівників міліції, підсудних та одного свідка. За його результатами суди віддали перевагу показам працівників міліції, не вчинивши при цьому заходів, спрямованих на усунення розбіжностей між точними та конкретними твердженнями заявника та твердженнями працівників міліції.

Відповідно до статті 25 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство, користуючись при цьому правами і виконуючи обов`язки, передбачені Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність» та Кримінальним процесуальним кодексом України.

Вислухавши в судовому засіданні обвинуваченого, прокурора, дослідивши відповідні матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне доручити прокурору Одеської області належним чином перевірити показання обвинуваченого, надані під час судового розгляду, та доводи обвинуваченого, викладені в його заяві на адресу Уповноваженого ВРУ з прав людини.

Керуючись ст.11, 371, 372 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Доручити прокурору Одеської області належним чином перевірити покази обвинуваченого, надані під час судового розгляду, та доводи обвинуваченого, викладені в його заяві на адресу Уповноваженого ВРУ з прав людини щодо застосування відносно нього працівниками правоохоронних органів недозволених методів досудового розслідування.

Строк виконання ухвали суду встановити до 03 серпня 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3