Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3429/17
Провадження № 1-в/553/84/2018
У Х В А Л А
Іменем України

17.05.2018м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві заяву засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява засудженого ОСОБА_4 про його умовно-дострокове звільнення. Просив суд розглянути дане клопотання та його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, попередньо надав заяву про розгляд справи без його участі.

Прокурор у судовому засіданні заперечував щодо задоволення даного клопотання засудженого посилаючись на його передчасність та необгрунтованість.

Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, особової справи засудженого, приходить до висновку, що дана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, а і полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», вказано, що умовно-дострокове звільнення може бути застосовано лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Отже, суд розглядаючи заяву засудженого про умовно-дострокове звільнення, зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Частина 3 цієї ж статті КК України передбачає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Порядок дострокового звільнення від відбування покарання визначений ч. 3 ст. 154 Кримінально-виконавчого кодексу України. Зокрема, дана норма передбачає, що стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до ч.1,3 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Засуджений ОСОБА_4 покарання відбуває з 15.05.2016 року.

За період перебування у УВП №27 м.Харків характеризувався посередньо, стягнень, заохочень не мав.

З 31.05.2017 року міру покарання відбував в Полтавській виправній колонії (№64). За час відбування покарання характеризується посередньо. Намагається дотримуватися встановлених правил поведінки та розпорядку дня. До дисциплінарної відповідальності не притягувався, стягнень та заохочень не має. У відношенні до представників адміністрації установи грубості не проявляє, намагається пристосуватися до їхніх законних вимог.

Не працевлаштований на виробництві установи з власних міркувань. До праці ставлення неоднозначне. Від робіт із самообслуговування та по благоустрою території приміщень та місць позбавлення волі може ухилятися, або перекладати на інших засуджених, потребує додаткового контролю за їх виконанням.

Участі в програмах диференційованого виховного впливу не приймає. Заходи виховного характеру відвідує, намагається робити вірні для себе висновки.

Підтримує зв`язки з матір`ю та сестрами шляхом листування, телефонних розмов, отримує від них посилки.

За характером спокійний, скритний. Інтелектуально достатньо розвинутий. У відношенні до інших засуджених не конфліктний.

Вину у скоєному злочині визнає. Мірку призначеного судом покарання вважає справедливою.

Отже, аналізуючи поведінку засудженого ОСОБА_4 протягом усього періоду відбування покарання, суд приходить до висновку, що таку поведінку засудженого не можна визнати сумлінною та це свідчить про відсутність на даний час тих процесів позитивних змін, які мали б відбутися та не відбулися в його особистості і не створили на даний час у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Так характеристика засудженого посередня, засуджений не працював протягом усього часу відбування покарання, до праці ставить неоднозначно, не має жодного заохочення, а тому суд приходить до висновку, що таку поведінку засудженого сумлінною визнати не можна, а сукупність вищевказаних обставин не свідчить про доведеність виправлення засудженого. Крім того, суд враховує тяжкість вчинених злочинів засудженим, а тому заява ОСОБА_4 про його умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 152, 154 КВК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про його умовно-дострокове звільнення.

На ухвалу протягом семи діб з моменту її проголошення може бути подано апеляцію.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1