Справа № 573/687/18
Номер провадження 1-кп/573/90/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинувачених: ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 01 квітня 2018 року за №0000132, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ромської національності, громадянки України, уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , освіта неповна середня, не інваліда, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працюючої, раніше не судимої,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ромської національності, громадянки України, уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , освіта неповна середня, не інваліда, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працюючої, має на утриманні малолітню дитину, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
23 квітня 2018 року близько 14 години 00 хвилин ОСОБА_4 та ОСОБА_5 направлялися на територію колишньої меблевої фабрики для збирання металобрухту, при цьому з собою у ОСОБА_4 була ручна пилка по металу. Проходячи повз стадіон імені Ю. Білонога у м. Білопілля Сумської області, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 побачили металеві переносні футбольні ворота з інвентарним номером 111360015, що належать Комунальній установі Білопільської районної ради «Білопільський районний центр здоров`я населення «Спорт для всіх», які лежали біля огорожі стадіону, та разом вирішили відпиляти частину воріт за допомогою ручної пилки по металу, щоб у подальшому здати на металобрухт.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , усвідомлюючи таємність та протиправність своїх дій, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді завдання матеріальної шкоди власнику майна, впевнившись, що їхні дії є непомітними для сторонніх осіб, за допомогою ручної пилки по металу відпиляли частину металевих переносних футбольних воріт вагою 28,6 кг, вартістю 193 грн. 34 коп. та винесли на руках за територію стадіону ім. Ю. Білонога, отримавши реальну можливість розпорядитись викраденим на власний розсуд.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 усвідомлювали їх суспільно небезпечний характер, передбачали можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій у виді завдання матеріальної шкоди КУ БРР «Білопільський районний центр фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх» та бажали їх настання, тобто діяли із прямим умислом.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину визнала повністю, щиро розкаялася, дала покази, які відповідають фактичним обставинам, викладеним у обвинувальному акті та описовій частині вироку, зокрема підтвердила, що 23 квітня 2018 року близько 14 години вона разом із ОСОБА_5 йшли на територію колишньої меблевої фабрики для збирання металобрухту. При собі у неї була ручна пилка по металу. Проходячи повз стадіон у м. Білопілля, побачили металеві переносні футбольні ворота, які лежали біля огорожі стадіону, та разом вирішили відпиляти частину воріт за допомогою ручної пилки по металу, щоб здати на металобрухт. Впевнившись, що їхні дії ніхто не бачить, за допомогою ручної пилки по металу відпиляли частину металевих переносних футбольних воріт та винесли на руках за територію стадіону.

Будучи допитаною у судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину визнала повністю, щиро розкаялася та дала покази, аналогічні показам обвинуваченої ОСОБА_4 .

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особи останніх, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин суд кваліфікує дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особливості та обставини вчинення, особи винних, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, якою гарантовано право кожного при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення у справі «Коваль проти України» від 19 жовтня 2006 року (заява №65550/01) ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість «будь-якого кримінального обвинувачення».

У п. 33 рішення у справі «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року (заява №24465/04) ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Призначаючи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного ними злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі покарання обвинувачених обставини - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої злочином шкоди, дані про особу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які до кримінальної відповідальності притягуються вперше, задовільно характеризуються за місцем проживання, не працюють, наявність у останньої на утриманні малолітньої дитини, а також думку представника потерпілого ОСОБА_7 , викладену в адресованій суду письмовій заяві, згідно з якою останній претензій до обвинувачених не має (а. с. 27, 29-38).

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні не встановлено.

Таким чином, беручи до уваги що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, одночасно враховуючи зазначені вище пом`якшуючі відповідальність обставини, з урахуванням осіб обвинувачених, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засуджених, суд прийшов до висновку, що за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заслуговують на покарання в межах санкції зазначеної частини статті, у виді позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України суд вважає за можливе звільнити обвинувачених від відбування покарання з випробуванням, з визначенням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

На думку суду, призначення цього покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Приймаючи таке рішення, суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004).

Вимога додержання справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

В ході досудового слідства проводилася товарознавча експертиза щодо визначення вартості викраденої частини переносних воріт вагою 28,6 кг. Вартість вказаної експертизи становить 429 грн. На підставі ст. 124 КПК України зазначена сума процесуальних витрат підлягає стягненню із обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у дольовому порядку, по 214 грн. 50 коп. з кожної (а. с. 41)

На підставі ст. 100 КПК України речові докази:

- частину металевих переносних футбольних воріт вагою 28,6 кг, яка передана на зберігання представнику потерпілого ОСОБА_7 , залишити власнику Комунальній установі Білопільської районної ради «Білопільський районний центр здоров`я населення «Спорт для всіх»;

- ручну пилку по металу загальною довжиною 48 см з ріжучою частиною довжиною 31 см, яка зберігається у камері зберігання речових доказів Білопільського ВП ГУНП в Сумській області, знищити (а. с. 39-40).

Цивільний позов не заявлявся.

Під час досудового розслідування запобіжний захід ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не обирався. За результатами судового розгляду кримінального провадження підстав для обрання обвинуваченим запобіжного заходу суд також не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначити їй покарання за цим законом у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначити їй покарання за цим законом у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави по 214 (двісті чотирнадцять) гривень 50 копійок із кожної процесуальних витрат за проведення судової експертизи.

Речові докази:

- частину металевих переносних футбольних воріт вагою 28,6 кг залишити власнику Комунальній установі Білопільської районної ради «Білопільський районний центр здоров`я населення «Спорт для всіх»;

- ручну пилку по металу загальною довжиною 48 см з ріжучою частиною довжиною 31 см знищити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: