Постанова
Іменем України

17 травня 2018 року

м. Київ
справа № 654/3147/15-к
провадження № 51-248 км 17
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
захисника ОСОБА_6 ,
представника
потерпілого - захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу з доповненням прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 26 липня 2017 року та касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 захисника ОСОБА_7 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 22 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 26 липня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001572, за обвинуваченням
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Абрикосівка Цюрупинського району Херсонської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Цюрупинскього районного суду Херсонської області від 03 березня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Нова Каховка Херсонської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 22 лютого 2016 року ОСОБА_9 засуджено: за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років; за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі ч. ч. 1-3 ст. 70 КК України, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення; ОСОБА_10 засуджено за ч. 1 ст. 396 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік і покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 26 липня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції ОСОБА_9 засуджено за те, що він, 25 червня 2015 року близько 23.30 год., знаходячись на перехресті дороги між селами Абрикосівка та Подо-Калинівка Цюрупинського району Херсонської області, під час сварки з ОСОБА_11 , з метою вбивства, умисно завдав останньому декілька ударів ногами та кулаками рук в область голови та тулубу, чим спричинив тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та легкі тілесні ушкодження, після чого, за допомогою шнурка здавив його шию, від чого настала смерть останнього.
Крім того, ОСОБА_9 25 червня 2015 року, знаходячись на перехресті дороги між селами Абрикосівка та Подо-Калинівка Цюрупинського району Херсонської області, після вчинення вбивства ОСОБА_11 , незаконно заволодів транспортним засобом автомобілем ВАЗ 21150, д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у користуванні та володінні останнього, сховавши у гаражі будинку АДРЕСА_2 .
ОСОБА_10 26 червня 2015 року близько 00.30 год., знаходячись у лісосмузі біля с. Подо-Калинівка Цюрупинського району Херсонської області усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, з метою перешкоджання розкриттю особливо тяжкого злочину, вчиненого ОСОБА_9 , що виразилося у заздалегідь не обіцяному приховуванні злочину та вчиненні активних дій, а саме, надав ОСОБА_9 допомогу у виборі місця закопування, транспортуванні до визначеного місця та безпосередньо приймав участь у закопуванні трупа ОСОБА_11 .
Крім того, ОСОБА_10 26 червня 2015 року близько 00.30 год., знаходячись у лісосмузі біля с. Подо-Калинівка Цюрупинського району Херсонської області під час вчинення ОСОБА_9 незаконного заволодіння транспортним засобом автомобілем ВАЗ 21150, реєстраційний д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у користуванні та володінні ОСОБА_11 , умисно, за власною ініціативою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, з метою перешкоджання розкриттю особливо тяжкого злочину, вчиненого ОСОБА_9 , що виразилося у заздалегідь не обіцяному приховуванні злочину та вчиненні активних дій, а саме, надав останньому допомогу у виборі місця приховування вказаного автомобіля, його транспортування до визначеного місця та безпосередньо приймав участь у переховуванні вказаного автомобіля у гаражі за місцем свого проживання.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненням прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у вказаному суді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам засудженим внаслідок м`якості. Вказує, що апеляційний суд, залишаючи без зміни вирок суду першої інстанції за наслідками апеляційного розгляду, не зазначив мотивів прийнятого рішення, відповідно до ст. 419 КПК України. Крім того вважає, що неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 76 КК України, яка була чинна на момент постановлення ухвали апеляційного суду, де зазначено, що суб`єктом контролю за поведінкою засуджених до покарань зі звільненням від відбування з випробуванням є уповноважені органи пробації.
У касаційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_8 захисник ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених. Вважає, що дії ОСОБА_10 підлягають кваліфікації за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК України. Крім того зазначає, що дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 необхідно було кваліфікувати за ч. 2 ст. 115 КК України.
Під час касаційного розгляду прокурор підтримав подану касаційну скаргу з доповненням прокурора та вважав, що є підстави для її задоволення. Також зазначив про необхідність задовольнити частково касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 захисника ОСОБА_7 .
Представник потерпілого ОСОБА_8 захисник ОСОБА_7 просить задовольнити касаційну скаргу сторони захисту та вказує про відсутність підстав для задоволення касаційних вимог прокурора.
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_9 , вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з доповненням прокурора та касаційної скарги представника потерпілого ОСОБА_8 захисника ОСОБА_7 немає, а тому їх слід залишити без задоволення.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПКУкраїни суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПКУкраїни підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст.289 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, визнані судом доведеними, ґрунтуються на сукупності зібраних і належно оцінених доказів та в касаційній скарзі прокурора не оскаржуються, як і кваліфікація дій за вказаними кримінальними правопорушеннями.

Що стосується доводів прокурора про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, то вони є необґрунтованими.
Так, відповідно до ст. 412 КПКУкраїни істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зокрема, прокурор у касаційній скарзі, як на істотне порушення посилається на те, що апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, не перевірив і не спростував доводів, викладених в ній.
Разом із тим, у касаційній скарзі прокурор не зазначає в чому ж полягає істотність такого порушення, як саме воно перешкодило або могло перешкодити суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження, встановити істину, забезпечити права і законні інтереси учасників кримінального провадження й ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Порушення кримінального процесуального закону, що не вплинули і не могли вплинути на законність і обґрунтованість вироку або ухвали, не визнаються істотними і не тягнуть за собою зміни або скасування судового рішення.
Щодо доводів прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених внаслідок м`якості, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Призначене ОСОБА_9 і ОСОБА_10 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення нових злочинів. При призначенні покарання було враховано ступінь тяжкості вчинених суспільно небезпечних діянь, особи винних й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Доводи касаційної скарги представника потерпілого ОСОБА_8 захисника ОСОБА_7 щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність внаслідок неправильної кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 396 КК України, є необґрунтованими. На думку захисника, дії ОСОБА_10 потрібно кваліфікувати за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 115, ст. 289 КК України з огляду на те, що він був присутній під час позбавлення життя ОСОБА_11 , достеменно знав, що транспортний засіб не належить ОСОБА_9 , проте здійснив його переховування, після того як у його присутності було позбавлення життя потерпілого. Крім того, касаційна скарга захисника містить доводи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність внаслідок неправильної кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки його дії потрібно кваліфікувати за ч. 2 ст. 115 КК України. Однак, на думку колегії суддів, вищенаведені доводи захисника є безпідставними.
Аналогічні за змістом доводи касаційної скарги представника потерпілого захисника ОСОБА_7 були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який з наведенням мотивів спростування, визнав їх неспроможними, оскільки вони знаходились поза межами висунутого обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши доводи апеляційної скарги прокурора, які є аналогічними за своїм змістом доводам касаційної скарги щодо необхідності, на його думку, призначення засудженим більш суворого покарання, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, прийняв правильне рішення про безпідставність цих доводів прокурора.

Оскільки закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону допущених органами досудового розслідування, судами першої та апеляційної інстанцій у кримінальному провадженні не виявлено, тому законних підстав для зміни або скасування постановлених щодо засуджених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 судових рішень, колегія суддів не вбачає.
Що стосується посилань прокурора в доповненні до касаційної скарги про допущену помилку апеляційним судом щодо покладення обов`язків контролю за поведінкою засудженого на органи кримінально-виконавчої інспекції, а не на уповноважені органи з питань пробації, то, на думку колегії суддів, вони не є підставою для скасування чи зміни судового рішення, відповідно до ст. 438 КПК України з огляду на те, що питання, які виникають під час виконання вироків, у тому числі, щодо зміни обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, а також інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, можуть вирішуватись відповідно до ст. 539 КПК України.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей370та 419 КПК України, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд апеляційної інстанції при постановленні рішення, і положення закону, якими він керувався. Колегія суддів погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів

ухвалила:
Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 22 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 26 липня 2017 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без зміни, а касаційну скаргу з доповненням прокурора, який брав участь у розгляді кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції та касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3