АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1624/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 639/6525/17
Категорія: ч.ч.2,3 ст.185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження №№ 0002049, 0002581 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 січня 2018 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Солоницівка Дергачівського району Харківської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останні рази: 23.12.2013 року Харківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185, 69 КК України до 2 років позбавлення волі; 24.12.2013 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.301 КК України до 6 місяців арешту з конфіскацією порнографічних предметів; згідно ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 17.02.2014 року на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, з конфіскацією порнографічних предметів, 27.11.2015 року звільнений з Темнівської виправної колонії №100 за відбуттям строку покарання; 21.12.2017 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання:
- за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;
- за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.12.2017 року у виді 9 місяців позбавлення волі, та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 років 3 місяців.
До набрання вироком законної сили обрано стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківська установа виконання покарань №27».
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено відраховувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 21.11.2017 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №2046-VIII від 18.05.2017) з 21.11.2017 року обвинуваченому ОСОБА_7 зарахувано в строк покарання строк попереднього ув`язнення, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.
Цивільні позови КП «Харківводоканал» та уточнений цивільний позов ТОВ «ВЕСТА» від 24.11.2017 про відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» спричинену матеріальну шкоду в розмірі 11 260,48 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА» спричинену матеріальну шкоду в розмірі 1 011,00 грн.
Стягнуто із ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведені по кримінальному провадженню судові експертизи на суму 792,00 грн. , перерахувавши їх на користь держави.
Долю речових доказів суд вирішив на підставі ст.100 КПК України.

Згідно вироку, ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних, корисливих злочинів, останній раз 23.12.2013 року Харківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України, після звільнення з місць позбавлення волі 27.11.2015 року на шлях виправлення та перевиховання не став, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, повторно вчинив злочини проти власності, за наступних обставин.
Так, ОСОБА_7 в один із днів середини червня 2017 року, але не пізніше 20.06.2017, більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи поблизу багатоповерхового будинку, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 177-А, помітив змонтовану в асфальт кришку металевого каналізаційного люка.
Саме у той час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на таємне викрадення зазначеного чужого майна.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити доведенню злочинного умислу до кінця, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно заволодів, шляхом ручного демонтажу, кришкою металевого люку важкого типу з каналізаційного колодязя, котрий належить та перебуває на балансі КП «Харківводоканал».
Після цього, ОСОБА_7 , звернувши на свою користь викрадене майно, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд.
В результаті протиправного діяння ОСОБА_7 завдав матеріальної шкоди потерпілому, юридичній особі КП «Харківводоканал», на суму 1800 гривень, що підтверджено висновком судово-товарознавчої експертизи №26254 від 26.12.2017 року.
Крім цього, ОСОБА_7 , в один із днів на початку липня 2017 року, але не пізніше 10.07.2017, більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи поблизу багатоповерхового житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , помітив вмонтовану в асфальт кришку металевого каналізаційного люка.
Саме у той час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на таємне викрадення зазначеного чужого майна.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити доведенню злочинного умислу до кінця, відчуваючи безкарність за раніше вчинену крадіжку чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно заволодів, шляхом ручного демонтажу, кришкою металевого люку важкого типу з каналізаційного колодязя, котрий належить та перебуває на балансі КП «Харківводоканал».
Після цього, ОСОБА_7 , звернувши на свою користь викрадене майно, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд.
В результаті протиправного діяння ОСОБА_7 завдав матеріальної шкоди потерпілому, юридичній особі КП «Харківводоканал», на суму 1800 гривень, що підтверджується висновком судово-товарознавчої експертизи №26254 від 26.12.2017 року.
Крім цього, через декілька днів ОСОБА_7 в один із днів наприкінці липня 2017 року, але не пізніше 31.07.2017, більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи поблизу багатоповерхового житлового будинку, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Григорівське шосе, 73, помітив вмонтовану в асфальт кришку металевого каналізаційного люка.
Саме у той час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на таємне викрадення зазначеного чужого майна.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити доведенню злочинного умислу до кінця, відчуваючи безкарність за раніше вчинені крадіжки чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно заволодів, шляхом ручного демонтажу, кришкою металевого люку важкого типу з каналізаційного колодязя, котрий належить та перебуває на балансі КП «Харківводоканал».
Після цього, ОСОБА_7 , звернувши на свою користь викрадене майно, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд.
В результаті протиправного діяння ОСОБА_7 завдав матеріальної шкоди потерпілому, юридичній особі КП «Харківводоканал», на суму 1800 гривень, що підтверджено висновком судово-товарознавчої експертизи №26254 від 26.12.2017 року.
Крім цього, ОСОБА_7 , в один із днів на початку серпня 2017 року, але не пізніше 10.08.2017, більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи поблизу багатоповерхового будинку, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Менделєєва, 35, помітив змонтовану в асфальт кришку металевого каналізаційного люка.
Саме у той час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на таємне викрадення зазначеного чужого майна.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити доведенню злочинного умислу до кінця, відчуваючи безкарність за раніше вчинені крадіжки чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно заволодів, шляхом ручного демонтажу, кришкою металевого люку важкого типу з каналізаційного колодязя, котрий належить та перебуває на балансі КП «Харківводоканал».
Після цього, ОСОБА_7 , звернувши на свою користь викрадене майно, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд.
В результаті протиправного діяння ОСОБА_7 завдав матеріальної шкоди потерпілому, юридичній особі КП «Харківводоканал», на суму 1800 гривень, що підтверджено висновком судово-товарознавчої експертизи №26254 від 26.12.2017 року.
Крім цього, ОСОБА_7 13.10.2017 року приблизно о 09 годині цілеспрямовано прийшов по огородженої парканом території ТОВ «ВЕСТА», яке розташоване та адресою: м. Харків, пров. Сімферопольський, 6, з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, а саме: металевих труб, які, як йому було достовірно відомо, лежали на підлозі у приміщенні двоповерхової будівлі, де велись на той час будівельні роботи.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 спочатку безперешкодно проник на територію вказаного підприємства, а потім, підійшовши до двоповерхової будівлі, де велись будівельні роботи, та, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись тим, що двері в приміщення підприємства не зачинені на замок, і там нікого не було, шляхом вільного доступу проник на перший поверх, де на підлозі лежали металеві труби діаметром 76 мм, довжиною 2,5 м у кількості 8 штук.
Продовжуючи свої злочинні дії, та, бажаючи довести свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_7 , діючи повторно, з метою незаконного збагачення, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, таємно заволодів зазначеним майном, яке перебувало на балансі ТОВ «ВЕСТА», а саме: металевими трубами, діаметром 76 мм зі стінкою 3 мм, довжиною 2,5 м у кількості 8 штук.
Після цього, ОСОБА_7 , звернувши на свою користь викрадене майно, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд.
В результаті протиправного діяння ОСОБА_7 завдав підприємству ТОВ «ВЕСТА» матеріальної шкоди на суму 2696 грн., що підтверджено висновком судово-товарознавчої експертизи № 20853 від 30.10.2017 року.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаюється, надав суду показання щодо місця, часу, способу вчинення злочинів так, як вони встановлені судом.

В апеляційній скарзі, не оспорюючи кваліфікацію своїх дій та фактичні обставини кримінального провадження, що встановлені вироком, обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок районного суду в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з його суворістю, пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши норми ст. 69 КК України. Свою апеляційну вимогу апелянт обґрунтовує тим, що він повністю визнав вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся, у зв`язку з чим призначити йому покарання більш м`яке покарання.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185 КК України у апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 призначено покарання, на підставі ч.1 ст.70 КК України, за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, а також за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення, в межах санкцій ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185 КК України, - у виді позбавлення волі на строк 3 років 6 місяців, і на підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.12.2017 року у виді 9 місяців позбавлення волі, та остаточно призначено покарання у позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.
При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчинених злочинів, але визнав та об`єктивно врахував обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття і активне, обставин що обтяжують покарання суд не встановив, а також об`єктивно врахував дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_7 на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, тяжких (хронічних) захворювань чи інвалідності не має, раніше неодноразово судимий. Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, а також застосування положень ч.4 ст. 70 КК України, що належить призначити обвинуваченому, і об`єктивно вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення (арк. 81-82 т.2).
Апеляційні доводи обвинуваченого, про зайву суворість призначеного, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, остаточного покарання - у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяців, за вчинення умисних злочинів проти власності громадян, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом призначення більш м`якого покарання , на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та поданої апеляційної скарги об`єктивно відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують та обтяжують покарання, а твердження обвинуваченого щодо неналежного їх врахування повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання ( арк. 81-82 т.2), як за злочини, передбачені ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України, так і стосовно остаточного покарання за сукупністю злочинів, призначеного на підставі ч.4 ст.70 КК України.
На думку колегії суддів, апеляційні доводи обвинуваченого з приводу того, що він зробив висновки для себе і не збирається вчиняти злочини в майбутньому не можуть вважатися додатковими обставинами, що пом`якшують покарання чи істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, а також належними підставами для призначення більш м`якого покарання, а так само і сукупність даних про особу винного та обставин, що пом`якшують покарання, які були досліджені та встановлені судом першої інстанції.
Отже, апеляційне прохання обвинуваченого про пом`якшення призначеного покарання та зміни вироку в цій частині, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставним, оскільки воно має суто суб`єктивний характер, тобто наведені ним доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання за злочини, вчиненні ОСОБА_7 .
Колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначені такого покарання ОСОБА_7 , суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 65, 66, 70 ч.4 КК України, призначивши покарання в межах санкцій ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3 КК України, а також за сукупністю вироків у виді позбавлення волі, дотримуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого та об`єктивно встановивши, що ОСОБА_7 на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, тяжких (хронічних) захворювань чи інвалідності не має, раніше неодноразово судимий, при цьому було враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання.
Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.
З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст.ст.75, 69, 69-1 КК України.
Разом з цим, на підставі ч.5 ст.72 КК України, (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), ОСОБА_7 належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань (№ 27), з 21.11.2017 року по 25.09.2018 року включно, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 404; 405; 407 ч. 1 п. 2; 418; 419; 421 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 січня 2018 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахувати у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 21.11.2017 року по 25.09.2018 року включно, із співвідношення одному дню тримання під вартою відповідають два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4