У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 березня 2018 року про повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно
ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Верхня Визниця Мукачівського району Закарпатської області, зареєстрована в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
за ознаками вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
захисник особи, стосовно якої
вирішується питання про
застосування примусових
заходів медичного характеру ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 березня 2018 року клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 повернуто прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі прокурор не погоджується із висновками суду першої інстанції. Вважає, що висновки суду про невідповідність клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 вимогам ст. 292 КПК України та необхідність його повернення прокурору для усунення недоліків не ґрунтуються на вимогах закону.
Зазначає, що в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 викладені фактичні обставини вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке містить ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, які прокурор вважає встановленими, зазначена правова кваліфікація з посиланням на положення закону і частини статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. В клопотанні прокурор просить застосувати примусовий захід медичного характеру та розглядати справу за відсутністю ОСОБА_9 у зв`язку зі станом її здоров`я.
Посилання суду на те, що зі змісту клопотання випливає, що покарання застосовується виключно до суб`єкту злочину, тобто до осудної особи, якою ОСОБА_6 не являється, а застосування примусових заходів медичного характеру є наданням медичної допомоги та не тотожне покаранню є безпідставним, оскільки зазначені обставини не можуть бути підставою для повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру як такого, що не відповідає вимогам ст. ст. 291, 292 КПК України, оскільки не перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.
Апелянт не погоджується з тлумаченням суду, що в клопотанні безпідставно відображені обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 292, п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, є обов`язковою складовою клопотання перед направленням його до суду, тому дане посилання суду є не вірним.
Не погоджується апелянт і з висновком суду щодо необхідності зазначення в клопотанні законного представника особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру.
З посиланням на ст. ст. 39, 40, 44 КПК України, зазначає, що оскільки ОСОБА_6 під час вчинення суспільно-небезпечного діяння була повнолітньою особою та у встановленому законом порядку не визнана обмежено дієздатною або недієздатною, у працівників поліції під час здійснення досудового слідства не було законних підстав для прийняття рішення про залучення законного представника даній особі. Натомість, з метою забезпечення права на захист ОСОБА_6 , слідчим прийнято рішення про призначення захисника, який виконує свої обов`язки з моменту повідомлення ОСОБА_6 про підозру та до цього часу. Крім того, зазначив, що подання до суду заяви про визнання фізичної особи недієздатною або про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи є правом виключно кола осіб, встановленого законом. Тому, орган досудового розслідування під час проведення досудового слідства не міг прийняти процесуальне рішення, яке б мало такі правові наслідки.
Вважає, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відповідає вимогам закону, містить усі відомості, передбачені ст. ст. 291, 292 КПК України, а судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не зазначено, який саме із пунктів ст. ст. 291, 292 КПК України порушено під час затвердження та направлення клопотання до суду.
Зазначає, що під час підготовчого судового засідання не встановлено таких порушень вимог кримінального процесуального закону, що б перешкоджали призначенню провадження до судового розгляду.
Вважає, що рішення суду першої інстанції про повернення обвинувального акта прокурору є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

До Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
В клопотанні зазначено, що ОСОБА_6 , відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 14, страждає на хронічне психічне захворювання, у період часу, коли було вчинене суспільно-небезпечне діяння, була психічно хворою, не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час вона також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.
В той же час, в клопотанні вказано, що ОСОБА_6 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, 16.06.2017 р. умисно вдарила ОСОБА_10 ногою та вкусила її, а 02.09.2017 р. вдарила ногою ОСОБА_11 .
Також зазначено, що з урахуванням фактичних даних кримінального правопорушення, встановлених в ході досудового розслідування, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, що є неприпустимим, з огляду на положення ст. ст. 292, 511 КПК України.
Висновки про умисел суперечать прийнятому рішенню про направлення клопотання про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру як до особи, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння перебувала в стані неосудності.
Суд зазначив, що якщо особа визнається винною і її дії кваліфікуються як умисні, то така особа не може вчинити дії у стані неосудності (не може бути визнана неосудною). Вона несе кримінальну відповідальність на загальних підставах.
Із змісту положень ч. 1 ст. 50, ч. 2 ст. 19, 92 КК України випливає, що покарання застосовується виключно до суб`єкту злочину, тобто до осудної особи, якою ОСОБА_6 не являється, а застосування примусових заходів медичного характеру є наданням медичної допомоги та не тотожне покаранню.
Суд дійшов висновку, що посилання в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру на обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, є безпідставним.
Крім того, в клопотанні зазначено, що судовий розгляд доцільно проводити за участю захисника та законного представника особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, однак законний представник в клопотанні не зазначений.
Суд прийняв рішення про повернення прокурору клопотання, яке надійшло до суду, оскільки суперечності, що допущені в ньому, унеможливлюють призначення судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, захисника ОСОБА_8 , дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору, якщо воно не відповідає вимогам ст. ст. 291, 292 КПК України.
За змістом ч. 2 ст. 292 КПК України, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам ст. 291 КПК України, а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та пропозицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.
Аналіз положень ч. 2 ст. 292 КПК України у поєднанні із положеннями п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 291 КПК України дає підстави стверджувати про те, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру повинно містити у собі виклад фактичних обставин діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію діяння з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення та обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання. При цьому закон не містить виключення із вимог, які пред`являються до обвинувального акту по відношенню до клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в частині формулювання обвинувачення.
Крім того, за змістом п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Застосування у цій нормі закону терміну «діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність» указує на те, що формулювання обвинувачення є обов`язковим не тільки у випадку вчинення кримінальних правопорушень: злочинів і проступків, та направлення до суду обвинувального акта, але і у випадку вчинення суспільно-небезпечних діянь, які підпадають під ознаки злочинів, передбачених Особливою частиною КК України та скеровані до суду, зокрема, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру. Відсутність у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру сформульованого обвинувачення є порушенням п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, і є підставою для повернення цього клопотання прокурору.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, зазначених вимог закону при направленні до суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_6 цілком дотримано не було, зокрема.
За висновком судово-психіатричної експертизи Херсонської обласної психіатричної лікарні №14 від 12.01.2018 р., ОСОБА_6 страждає на хронічне психічне захворювання у формі параноїчної шизофренії, безперервно-прогредієнтний тип перебігу, стан загострення, галюцинаторно-параноїдний синдром. На час вчинення суспільно-небезпеченого діяння ОСОБА_6 була психічно хворою та не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Разом з цим, в клопотанні прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру зазначено, що ОСОБА_6 , маючи умисел на спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно вдарила останню своєю ногою один раз в праве стегно та вкусила її за ліву руку в області плеча, а також вказано, що в ході конфлікту ОСОБА_6 маючи прямий умисел на спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, почала штовхати останню та умисно вдарила її кулаком своєї руки один раз в обличчя.

Слід зазначити, що суд вказав і на інші недоліки, які містяться в обвинувальному акті. Так, в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру зазначено про доцільність проведення судового розгляду за участю захисника та законного представника особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, однак законний представник в клопотанні не зазначений.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 292 КПК України, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має містити позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.
Відповідно до ст. 44 КПК України, залучення законного представника до участі в процесуальній дії разом із підозрюваним чи обвинуваченим лише у разі, якщо повнолітню особу, яка має статус підозрюваного або обвинуваченого, визнано у встановленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною.
Таку ж правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 29 вересня 2016 року 5-246кс (15)16.
Разом з цим, рішення про визнання ОСОБА_6 , у встановленому законом порядку недієздатною або обмежено дієздатною матеріали кримінального провадження не містять. Відсутність такого рішення підтвердив прокурор і у своїй апеляційній скарзі.
Як вбачається зі змісту реєстру матеріалів досудового розслідування, під час досудового слідства законний представник ОСОБА_6 також не залучався.
Враховуючи наведене, положення КПК України передбачають, що клопотання повинно містити позицію щодо можливості забезпечення участі саме особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру. При цьому, участь законного представника забезпечується у випадку визнання особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, у встановленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною.
Твердження апелянта про визнання судом першої інстанції доцільності участі законного представника є безпідставними, оскільки судом лише вказано на недоліки, які містяться в матеріалах клопотання.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції про повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, правових підстав для її скасування в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 291, 292, 404, 405, 407, 419, 424, 503, 506, 512, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 березня 2018 року про повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ _____________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3