Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/445/2018 Справа № 641/1823/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2018 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
потерпілого ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002125 від 07.09.2017 р., за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, непрацюючого, з повною загально-середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
30.08.2017 року між ПП ОСОБА_3 (фізична особа) з одного боку та ОСОБА_4 (працівником) з другого боку, укладений трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю б/н, згідно з яким, ОСОБА_4 прийнятий на посаду комірника-вантажника до ПП ОСОБА_3 та в цей же день з ОСОБА_4 укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність б/н, відповідно до якого останній прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей, у зв`язку з чим, був зобов`язаний дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для попередження збитків; своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей; вести облік й передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених йому матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей. Виконуючи свої обов`язки, ОСОБА_4 був зобов`язаний виконувати роботу комірника-вантажника, який виконував навантаження, розвантаження, і внутрішньо складське переміщення товарів із застосуванням засобів транспортування: тачок, візків, транспортерів та інших підйомно-транспортних механізмів, супроводжувати вантаж в транспортному засобі та виконувати навантаження, розвантаження вантажу в пункті навантаження/розвантаження та виконувати облік складського переміщення товарів та супутні обов`язки щодо складського обліку та переміщення товарів на території складського приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 , 02.09.2017 року, о 13 годині 12 хвилин, знаходячись на території складського приміщення, за адресою: АДРЕСА_2 , маючи злочинний намір, спрямований на привласнення чужого майна, діючи умисно, завантажив 600 кг свіжозамороженої риби хек, що була йому ввірена, до автомобілю, після чого вивіз її з території складського приміщення та продав, а отримані від продажу гроші витратив на власні потреби, тим самим привласнив товарно-матеріальні цінності, які належать ПП ОСОБА_3 , чим завдав йому майнову шкоду на загальну суму, згідно з висновком судової-товарознавчої експертизи 29400,00 гривень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, визнав та підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення (злочину), при цьому пояснив, що працював у ПП ОСОБА_3 , на підставі трудового договору, згідно якого, був матеріально-відповідальною особою та вивіз зі складського приміщення 600 кг свіжозамороженої риби хек, що була йому ввірена, та продав, а отримані від продажу гроші витратив на власні потреби.
Разом з тим, обвинувачений заявив клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки на день набрання чинності цим законом має дитину, якій не виповнилось 18-ти років та вчинив злочин, що належить до категорії середньої тяжкості злочинів.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення (злочину) при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції - роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.
Потерпілий ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти розгляду кримінального провадження порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, положення якої, йому зрозумілі. Вказав, що на даний час не має наміру подавати цивільний позов, однак матеріальна шкода обвинуваченим йому не відшкодована. При вирішенні питання щодо застосування до ОСОБА_4 ЗУ «Про амністію у 2016 році», покладався на розсуд суду.
За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення (злочину) в судовому засіданні доведена повністю.
Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_4 скоїв привласнення чужого майна, яке було ввірено особі, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 191 КК України.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині).
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не виявлено.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначає, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й, зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Таким чином, при призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує пом`якшуючу та відсутність обтяжуючої покарання обставини, а також бере до уваги, що за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, на утриманні має малолітню дитину: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 191 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості злочинів.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливо лише в умовах його ізоляції та поміщення на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу з застосуванням додаткової міри покарання у виді позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченого.
Разом з тим, як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Згідно з ч. 2 ст. 86 КК України законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно.
З матеріалів кримінального провадження, а саме - свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 на момент вчинення злочину мав і має на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив злочин, що належить до категорії середньої тяжкості злочинів, відповідно до статті 12 КК України. Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення (злочину) обвинувачений визнає повністю.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась. Крім того, суд зазначає, що застосування до особи Закону України "Про амністію у 2016 році" є обов`язком, а не правом суду.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Відповідно до ст. 124 КПК України, судові витрати, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи № 4028 від 23.03.2018 року в сумі 143 гривні 00 коп., згідно довідки НДЕКЦ, підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.
Цивільний позов не заявлений.
Долю речових доказів, суд дійшов висновку необхідним вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувався.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк 2 (два) роки.
На підставі п. «В» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання.
Запобіжний захід ОСОБА_4 - не застосовувався.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати, пов`язані з проведенням судово-товарознавчої експертизи № 4028 від 23.03.2018 року в сумі 143 (сто сорок три ) гривні 00 коп.
Речові докази: - СD+R диск з відеозаписом з камер спостереження, встановлених на території продуктового складу за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 11; заяву про прийняття на роботу ОСОБА_4 від 30.08.2017; трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 30.08.2017; договір про повну індивідуальну відповідальність від 30.08.2017; товарний чек № 10943 від 31.08.2017 на 1 арк.; інвентаризацію товарів на складі № 4 від 31.08.2017; інвентаризацію товарів на складі № 5 від 06.09.2017, що знаходяться в кримінальному провадженні, зберігати в кримінальному провадженні протягом усього часу його зберігання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя - ОСОБА_1