АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/4961/17 Номер провадження 11-кп/786/503/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 125 КК України Н.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
потерпілої ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження №0002686 за апеляційними скаргами прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури, потерпілої ОСОБА_10 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 грудня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, українця, громадянина України, освіта вища, працюючого ФОП « ОСОБА_11 », одруженого, на утриманні має неповнолітню дитину сина ОСОБА_12 , 2006 року народження, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, -

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч.1 ст. 373 КПК України за не доведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що 19.07.2015 року близько 20-00 години перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин, маючи прямий злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, почав наносити удари руками стиснутими в кулак в районі голови та по правому плечі потерпілої ОСОБА_10 , після чого штовхнув останню на землю.
Відповідно до експертного висновку Кременчуцького міжрайонного відділення обласного бюро СМЕ №771 від 07.08.2015 року у потерпілої ОСОБА_10 виявлено такі тілесні ушкодження: синці на зовнішній поверхні нижньої третини правого плеча, на тильній поверхні лівої кисті у основи 1 пальця та на зовнішній поверхні правого колінного суглобу, які утворилися від дії тупих твердих предметів, якими цілком могли бути як руки так і ноги нападника, можливо у вказаний період часу, і за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Виправдовуючи ОСОБА_9 суд у вироку вказав, що показаннями обвинуваченого, потерпілої та свідків, та письмовими доказами у сукупності, підтверджується факт падіння потерпілої від якого остання впала та отримала тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості. Показаннями потерпілої та обвинуваченого підтверджується те, що безпосередньо перед падінням дійсно виникла сварка під час якої потерпіла почала наносити удари обвинуваченому. Також в судовому засіданні свідки вказали на поштовх зі сторони обвинуваченого, проте факт нанесення ударів, кількість та механізм жоден зі свідків не міг сказати.
Долучені до справи протоколи проведення слідчого експерименту та додані до них висновки експертиз, вказують на те, що по характеру, часу-давності утворення, механізму утворення, локалізації отриманих тілесних ушкоджень, але суперечать по кількості нанесення тілесних ушкоджень. Щодо письмового доказу, наданого стороною обвинувачення, копія листка непрацездатності, зазначено факт видачі 28.07.2015 р, водночас сама подія сталася 19.07.2015р, тому вказати про те що дана хвороба була наслідком саме вищевказаної події не можливо. Вказані суперечності не були з`ясовані під час досудового розслідування, під час судового розгляду також встановити дійсні обставини не представилось можливим.
Крім того, в обвинувальному акті не зазначено обставин щодо поведінки потерпілої, які безпосередньо передували вказаним подіям.
В апеляційній скарзі потерпіла посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального законодавства, просить скасувати вирок суду першої інстанції та кримінальне провадження стосовно ОСОБА_9 направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Потерпіла вказує, що у судовому засіданні були встановлені обставини скоєння злочину обвинуваченим ОСОБА_9 . Факт отримання тілесних ушкоджень підтверджується показаннями даними у судовому засіданні свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та рядом проведених експертиз та наданим відеозаписом.
Без дозволу потерпілої проведено допит її неповнолітнього сина ОСОБА_15 , в якості свідка, які не відповідають дійсності, оскільки останній проживає разом з обвинуваченим. Крім того, свідку ОСОБА_15 судом у судовому засіданні не роз`яснені права та обов`язки. Психолог, який був залучений у судове засідання неповнолітнього свідка не знає, адже він навчається у школі №5 лише з 01.09.2017.
На переконання потерпілої, показання свідка ОСОБА_16 підлягають сумніву зважаючи на те, що вона являється законною дружиною обвинуваченого та проживає разом з ним у шлюбі.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, із доповненнями, внесеними першим заступником прокурора Полтавської області просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, призначивши покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання на підставі ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Вважає, що суд безпідставно залишив поза увагою показання потерпілої, свідків та не дав їм належної правової оцінки, а також не зазначив мотивів, з яких надав перевагу одним доказам та відкинув інші, обґрунтувавши вирок лише показаннями обвинуваченого.
Прокурор посилається на те, що суд залишив поза увагою та невірно відобразив у вироку показання потерпілої, яка вказувала, що подія відбулася у 2015 році, а тому згадати точні кількість нанесених їй ударів не може.
Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 також пояснювали у суді про те, що обвинувачений накинувся на потерпілу, почав наносити численні удари по голові та грудях.
Не відображено у вироку у показання судово-медичного експерта ОСОБА_17 надані ним у судовому засіданні, який проводив судово-медичні експертизи потерпілої.
Вказує про необхідність критичного ставлення до показань малолітнього свідка ОСОБА_15 , оскільки такі показання різняться із показаннями наданими під час досудового розслідування, різняться й з показаннями потерпілої та інших свідків.
Заслухавши прокурора ОСОБА_6 , потерпілу ОСОБА_10 , які підтримували подані апеляційні скарги, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляційних скарг та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілої задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Проаналізувавши доводи поданої апеляційної скарги прокурора та потерпілої, а також зміст вироку, яким ОСОБА_9 визнаний невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, колегія суддів вважає, що вирок відповідає наведеним вище вимогам закону, а висновки суду, які в ньому містяться, такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, суду першої інстанції, виклавши у вироку формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнано судом недоведеним, обґрунтовано дійшов таких висновків, повністю перевіривши доводи сторони обвинувачення, підстав для його скасування не вбачається, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, під час якого порушень процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку, не встановлено.
Так, обвинувачений ОСОБА_9 пояснив суду, що під час конфлікту з колишньою тещею ОСОБА_13 та колишньою дружиною ОСОБА_10 тілесних ушкоджень останній не наносив, потерпіла впала сама, коли він почав перешкоджати потерпілій проникнути в його автомобіль. Нанесення ударів потерпілій заперечував.
Будучи допитаною судом, потерпіла ОСОБА_10 зазначила, що обвинувачений наносив їй удари кулаком, в тому числі по голові, а потім відштовхнув. Свідок ОСОБА_13 надала суду пояснення про те, що обвинувачений ОСОБА_9 під час сварки наносив потерпілій ОСОБА_10 удари по голові, грудях та голові. Кількість ударів свідок назвати не може. Свідок ОСОБА_14 показав суду, що бачив як обвинувачений наніс близько трьох ударів рукою, схопив за руку та кинув на землю.
Малолітній свідок ОСОБА_15 син потерпілої та обвинуваченого, суду пояснив, що не бачив, щоб тато бив маму.
У зв`язку з тим, що показання обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 та свідків, допитаних у суді першої інстанції, не відповідають об`єктивним даним, зазначеним у висновку експерта за наслідками проведення експертизи на досудовому слідстві, а також пояснення експерта, дані ним у суді першої інстанції, за клопотанням учасників судового провадження Апеляційним судом Полтавської області було призначено комісійну судово-медичну експертизу, виконання якої доручено Полтавському обласному бюро СМЕ.

Згідно висновку призначеної комісійної судово-медичної експертизи №79 від 24.05.2018 року показання ОСОБА_10 в суді першої інстанції 13.12.2017 р., апеляційної інстанції 22.03.2018р, під час слідчого експерименту 06.06.2016р в частині"... схопив її заруки та... штовхнув ОСОБА_18 що вона... впала на землю, при цьому... вдарилася правим коліном..." можуть відповідати даним судово-медичної експертизи, а в частині "... спричинив кілька ударів по грудній клітині..." не підтверджуються об`єктивними судово-медичними даним.
Покази свідка ОСОБА_14 в суді першої інстанції 19.09.2017р. та під час слідчого експерименту 08.06.2016 року в частині "... схопивши її, здається за праву руку... потягнув так, що ОСОБА_18 ... упала на землю..." не суперечать об`єктивним судово-медичним даним, а в частині "... побачив як чоловік ОСОБА_18 наніс їй один удар кулаком по голові (в район тіменої частини), потім кулаком ударив один раз в грудну клітину..." не знаходять свого відображення у висновку експерта №771 при описі тілесних ушкоджень судово- медичним експертом 23.07.2015р.
Покази гр. ОСОБА_13 в суді першої інстанції 19.09.2017 р. та під час слідчого експерименту 08.06.2016р. можуть відповідати даним судово-медичної експертизи в частині: "... схопивши її за руку кинув ОСОБА_18 , що вона... впала на долівку..." та не підтверджуються наявністю тілесних ушкоджень в частині "... наносив численні удари кулаками рук по голові, грудях Ірини."
Таким чином, даним висновком повністю спростовуються показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про те, що обвинувачений ОСОБА_9 наносив потерпілій удари руками.
Перевіривши обставини кримінального провадження колегія суддів приходить до висновку, що стороною обвинувачення не надано та не доведено винуватість пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення за ст. ч.1 ст. 125 КК України.
Приймаючи до уваги, що жоден із доводів поданих апеляційних скарг прокурора та потерпілої не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не знаходить підстав для їх задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури та потерпілої ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 грудня 2017 року стосовно ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4