Справа № 638/5823/15-к
Провадження № 1-кп/638/77/18
УХВАЛА
04 вересня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

прокурора ОСОБА_2

секретаря ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000173, внесеному до ЄРДР 15.01.2014 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Туркменістану, громадянина Туркменістану, освіта неповна вища, неодруженого, не працюючого, раніше не засудженого, в Україні перебуває з 2010 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
-у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000241, внесеному до ЄРДР 18.11.2013 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Туркменабат, Республіки Туркменістан, громадянина Туркменістану, з середньою освітою, не одруженого, студента 4 курсу ХНТУСГ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , засудженого вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.12.2014 року за ч.2 ст. 125 та ч.3 ст.. 136 КК України відповідно до вимог ч.1 ст. 70 КК України до 3-х років позбавлення волі. На підставі ст.. 75 КК України звільнений від призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік. Ухвалою апеляційного суду м. Харкова від 22.06.2015 року вирок від 03.12.2014 року скасовано,

-у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч.2 ст. 125, ч.3 ст. 136 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Туркменабат, Республіки Туркменістан, громадянина Туркменістану, з середньою освітою, не одруженого, студента 4 курсу ХНТУСГ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , засудженого вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.12.2014 року за ч.2 ст. 125 та ч.3 ст.. 136 КК України відповідно до вимог ч.1 ст. 70 КК України до 3-х років позбавлення волі. На підставі ст.. 75 КК України звільнений від призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік. Ухвалою апеляційного суду м. Харкова від 22.06.2015 року вирок від 03.12.2014 року скасовано,

-у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч.2 ст. 125, ч.3 ст. 136 КК України,

Встановив:

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 14.01.2014 року приблизно о 20:00 годині, перебуваючи в приміщенні кімнати АДРЕСА_4 , вступив в змову з раніше знайомими йому ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з метою залякування раніше знайомого їм мешканця вказаного гуртожитку ОСОБА_7 біля 20:25 вони прибули до кімнати №443 зазначеного гуртожитку, де мешкав ОСОБА_7 , де спричинили йому згідно з висновком судово-медичної експертизи №26/163-ДМ/14 від 06.03.2014 року легкі тілесні ушкодження за критерієм короткочасного розладу здоров"я. При цьому, ОСОБА_4 , вийшовши за межі спільного умислу, завдав ОСОБА_7 три удари ножем у ліву ногу, від чого в нього почалася гостра наружна крововтрата, він знепритомнів та не подавав ознак життя. В 21:05 годині 14.01.2014 року потерпілий ОСОБА_7 від отриманих травм помер.

Прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , мотивуючи тим, що ризики, які було встановлено під час досудового слідства , передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив вирішити клопотання на розсуд суду.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дійшов наступного.

Під час досудового слідства було встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що стало підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов"язків, які на нього покладені, запобігання спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Стосовно обвинуваченого було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у зв`язку з наявністю обставин, передбачених ст. 177 КПК України.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов"язків, які на нього покладені, запобігання спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, тобто з метою запобігання спробам: переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

Продовжуючи обвинуваченому міру запобіжного заходу тримання під вартою, суд приймає до уваги, що обвинувачений підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, та вважає що відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов"язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України, зокрема не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає.

Згідно даних матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений обвинувачуюєься у скоєні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до десяти років , стан здоров"я не перешкоджає перебуванню в місці попереднього ув"язнення.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд приходить до висновку, що при наявності обґрунтованої підозри, та міри покарання, яка йому може загрожувати, обвинувачений можуть переховуватися від суду. Таким чином, суд доходить висновку, що існує ризик втечі обвинуваченого, який є громадянином іншої держави, та ухилення від правосуддя.

Також суд врахував практику ЄСПЛ, а саме те, що оцінка такого ризику має проводитися з посиланням на ряд факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов"язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв"язками та усіма видами зв"язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови § 58).

Суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який , тому що застосування більш м`яких запобіжних заходів на даний час неможливе, ризики не зменшилися, а тому , доходить висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволення , для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи суд продовжує строк тримання під вартою на 60 діб, який відраховувати з 13 вересня 2018 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.. 177, 331, 372 КПК України, суд, -

ухвалив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 17.20 год 13 вересня 2018 року , тобто до 17.20 год 11 листопада 2018 року .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1