Постанова

Іменем України
17 липня 2018 року

м. Київ

справа № 285/2015/17
провадження № 51-2966км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 23 листопада 2017 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 8 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 про повернення прокурору обвинувального акта в зв`язку з невідповідністю його вимогам ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

На ухвалу місцевого суду ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та прийняти нову ухвалу, якою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0001283 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 172, ч. 2 ст. 271 Кримінального кодексу України повернути прокурору Новоград-Волинської місцевої прокуратури.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 23 листопада 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 8 листопада 2017 року.

Вимоги касаційної скарги і узагальненні доводи особи, які її подала
У касаційній скарзі ОСОБА_7 , вказуючи на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що відповідно до положень п. 17 ч. 1 ст. 7, ч. 6 ст. 9, ч. 1 ст. 24 КПК та постанови Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року № 5-142кс17 ухвала суду про відмову в поверненні прокурору обвинувального акта підлягає апеляційному оскарженню.
Представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав заперечення, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_7 та залишити ухвалу апеляційного суду без зміни.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу необґрунтованою та просила відмовити у її задоволенні, а ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 , який просив касаційну скаргу задовольнити, прокурора ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції, керуючись ч. 4 ст. 399 КПК, відмовив ОСОБА_7 у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скаргою на ухвалу місцевого суду від 8 листопада 2017 року про відмову у поверненні прокурору обвинувального акта в зв`язку з невідповідністю його вимогам ст. 291 КПК, мотивуючи тим, що апеляційна скарга подана на судове рішення, яке відповідно до ч. 4 ст. 314 і ч. 2 ст. 392 КПК не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Доводи у касаційній скарзі ОСОБА_7 , яка посилаючись на п. 17 ч. 1 ст. 7, ч. 6 ст. 9, ч. 1 ст. 24 КПК вказує на позбавлення її права на апеляційне оскарження, є безпідставними.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
А згідно з ч. 2 ст. 392 КПК ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Отже, існуючий порядок апеляційного оскарження передбачає як можливість окремого (самостійного) оскарження судового рішення, так і його оскарження разом із рішеннями, зазначеними у ч. 1 ст. 392 КПК.
Тобто у ст. 392 КПК (ч. 1 і ч. 2) визначено механізм реалізації права на апеляційне оскарження рішень суду першої інстанції, який включає два шляхи: самостійно та разом із основним рішенням у справі. Такий механізм спрямований на забезпечення виконання завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК, та дотримання вимог ст. 28 цього Кодексу щодо розумних строків судового розгляду.
При цьому, основним критерієм для відмежування ухвал, які підлягають окремому оскарженню в апеляційному порядку і таких, заперечення на які включаються до апеляційної скарги на судові рішення, зазначені у ч. 1 ст. 392 КПК, є пряма вказівка законодавця в нормах КПК на можливість їх самостійного оскарження.
Водночас, у ч. 4 ст. 314 КПК визначено, що в апеляційному порядку може бути оскаржена ухвала лише про повернення обвинувального акта.
А тому твердження ОСОБА_7 про позбавлення її права на апеляційне оскарження є необґрунтованим та суперечить положенням чинного КПК (ч. 2 ст. 392, ч. 4 ст. 314 КПК), що передбачають механізм оскарження відповідного судового рішення разом із рішеннями, які зазначені у ч. 1 ст. 392 КПК.
Крім того, на обґрунтування своєї касаційної скарги ОСОБА_7 посилається на постанову Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року № 5-142кс17, однак у цьому рішенні міститься висновок щодо забезпечення права особи на апеляційне оскарження в разі постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилають положення ч. 3 ст. 309 КПК.
Водночас, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 рішення про відмову в поверненні обвинувального акта було прийнято місцевим судом у підготовчому судовому засіданні в порядку, передбаченому главою 27 КПК.
Отже, виходячи з того, що ухвала Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області про відмову в поверненні обвинувального акта була постановлена в підготовчому судовому засіданні, тобто відповідно до положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК відноситься до рішень, які прийняті під час судового провадження та згідно з ч. 2 ст. 392 КПК окремому оскарженню не підлягають, рішення апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження є правильним.
Таким чином, ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою й вмотивованою.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено.
А тому колегія суддів вважає, що підстав, передбачених ст. 438 КПК, для скасування ухвали апеляційного суду та задоволення касаційної скарги ОСОБА_7 немає.
На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436, 440442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, Суд

у х в а л и в:

ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 23 листопада 2017 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 8 листопада 2017 року залишити без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3