"01" листопада 2018 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
представника заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4
слідчого - ОСОБА_5
встановив:
30.10.2018р. до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання заявника ОСОБА_3 , про скасування арешту вилучених належних їй грошових коштів, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 08.10.2018р. В обґрунтування клопотання посилається на те, що 14.08.2018 р. за місцем її проживання в АДРЕСА_1 проводився обшук та було вилучено грошові кошти в розмірі 7500 доларів, які належали її матері ОСОБА_6 , які вона 01.08.2018 р. взяла у неї борг для проведення ремонту в квартирі. При цьому у кримінальному провадженні не є підозрюваною. Вважає, що арешт накладено необґрунтовано.
Представник заявника - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав подане клопотання повністю, просив про його задоволення.
Старший слідчий слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Харківській області лейтенанта податкової міліції ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що на теперішній час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а тому накладений арешт є актуальним. ОСОБА_3 , в приміщення якої проводився обшук, є дружиною керівника ТОВ «Кламп», відносно якого проводиться досудове розслідування за ч. 3 ст. 212 КК України, санкція якої передбачає конфіскацію майна.
Слідчий суддя, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
14.08.2018 р. на підставі ухвали слідчого судді, винесеної в рамках кримінального провадження, було проведено обшук за зазначеною адресою та тимчасово вилучено майно та грошові кошти, зазнаені в клопотанні заявника.
08.10.2018 р. ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова, за клопотанням слідчого, накладений арешт на виявлене та вилучене вище вказане майно.
Відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування, якщо в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
За змістом ст. 174 КПК України, особа, яка звернулася з клопотанням про скасування арешту майна, повинна довести, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Слідчий суддя при постановленні ухвали від 08.10.2018 про арешт вказаного майна, виходив з того, що слідчим було доведено, що присутній ризик відчуження майна, передбачений статтею 170 КПК України, крім того, судом врахована можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність, співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно положень ч. 2 ст. 170 КПК України метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст.ст. 214, 223 КПК України, після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукувані) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів. Повідомлення про підозру, відповідно до 276 КПК України, здійснюється тільки за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчинені кримінального правопорушення.
Даних на підтвердження того, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, слідчому судді не надано, а тому на теперішній час слідчий суддя не вбачає підстав для скасування арешту з майна.
Обставини, встановлені ухвалою слідчого судді від 08.10.2018 р. при розгляді клопотання про арешт майна, не змінилися, а саме те, що арештоване майно є речовим доказом матеріальним об`єктом, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Крім того, санкція ч. 3 ст. 212 КК України, передбачає конфіскацію майна.
Заявником не доведена необхідність скасування застосованого судом арешту на майно в рамках кримінального провадження, оскільки на думку слідчого судді наявні ризики, передбачені абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Крім того, заявник посилається на ті обставини, що вилучені грошові кошти не є її власністю, оскільки вона їх позичила у матері ОСОБА_6 та не використала для ремонту квартири. Таким чином, заявник не є належної особою, яка згідно до норм КПК України, може звертатися із клопотання про скасування арешту тимчасово вилученого майна.
З урахуванням викладеного, продовження проведення на теперішній час досудового розслідування у кримінальному провадженні, накладений арешт на теперішній час не втратив своєї актуальності та клопотання задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 107, 174, 372 КПК України, слідчий суддя, -
ухвалив:
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя - ОСОБА_1