"13" червня 2018 р. Справа № 363/3351/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2018 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

захисників - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в м.Вишгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000788 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.146, ч.3 ст.27, ч.2 ст.127 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До провадження Вишгородського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000788 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.146, ч.3 ст.27, ч.2 ст.127 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав за необхідне призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, зазначив, що справа підсудна Вишгородському районному суду Київської області, підстав для її зупинення чи закриття немає, обвинувальний акт складено відповідно до вимог КПК України. Також зазначив, що клопотання обвинуваченої та її захисників щодо повернення обвинувального акту прокурору є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, також наголосив, що за приписами ст.338 КПК України прокурор може змінити обвинувачення під час судового розгляду, за необхідності.

Потерпілий ОСОБА_4 підтримав думку прокурора, не заперечував щодо призначення справи до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, у задоволені клопотання захисників та обвинуваченої просив відмовити.

Захисником ОСОБА_6 було заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору як такого, що не відповідає вимогам КПК України, оскільки саме в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, має здійснюватися судовий розгляд, як це передбачено вимогами ст.337 КПК України. Так, зі змісту обвинувального акту вбачається, що фактичного викрадення і катування потерпілого не було, так як це було інсценування злочину з боку правоохоронних органів, та як наслідок дії повинні бути кваліфіковані органом досудового розслідування відповідно до ч.1 ст.15 КК України, чого не зроблено органом досудового розслідування. Також зміст обвинувального акту містить інформацію про те, що викрадення та катування потерпілого повинні були бути здійснені однією особою, і це не є обвинувачена, що виключає можливість кваліфікації даного діяння як за попередньою змовою групою осіб, або дані особи повинні бути визначені як співвиконавці, що на думку захисту також свідчить про безпідставність кваліфікації дій обвинуваченої за ч.3 ст.27 КК України.

Крім того, у порушення вимог ст.91 КПК України обвинувальний акт не містить обов`язкових відомостей, зокрема місця, часу, способу та якими саме умисними діями обвинуваченої було вчинено викрадення та катування потерпілого. Визначення місця вчинення злочину є необхідним, оскільки це впливає на територіальну підсудність даного обвинувального акту. Аналогічна правова позиція міститься у багатьох ухвалах судів відповідних інстанцій.

30.06.2017р. слідчим був допитаний у якості потерпілого ОСОБА_4 , про що складено протокол допиту, згідно якого не було встановлено особи потерпілого, у зв`язку із відсутності у останнього документів передбачених ст.13 Закону України «Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Про відсутність вказаних документів у потерпілого свідчать неодноразові відкладання підготовчого судового засідання, у яких особа, яка зазначала про себе як ОСОБА_4 , повідомляла про втрату паспорту, та навіть про його відсутність під час досудового розслідування, та новий паспорт, на ім`я ОСОБА_4 , надав до суду лише 13.06.2018р.

Захисник ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника ОСОБА_6 та зазначив, що у зв`язку із відсутністю чіткого формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, що позбавляє можливості встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, відповідно до вимог ст.91 КПК України, він також наполягає на поверненні обвинувального акту прокурору. Обвинувачена під час підготовчого судового засідання підтримала клопотання захисників та просила повернути обвинувальний акт прокурору, зазначивши про неможливість призначення його до судового розгляду, у зв`язку із істотним порушенням вимог законодавства.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Згідно статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Такий принципи закріплений також у статті 10 КПК України щодо принципу рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-УІ, суди України при розгляді справ застосовують конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так у ч.3 ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року встановлено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права; а). бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; б). мати час і можливість, необхідні для підготовки свого захисту; с). захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя та інше.

Право людини на законність прийнятих рішень також закріплено у національному законодавстві. Зокрема у ст.9 КПК України згідно якої прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, зокрема надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Пунктом 5 частини 2 статті 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При дослідженні обвинувального акту судом встановлено, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст.291 КПК України, зокрема містить у собі інформацію про кваліфікацію дій обвинуваченої за ч.3 ст.27, ч.2 ст.146, ч.3 ст.27, ч.2 ст.127 КК України, а у формулюванні обвинувачення зазначено, що дії по незаконному позбавленню волі та викраденню потерпілого, а також його катуванню здійснювались ОСОБА_8 , відомості відносно якого не виділялись в окреме провадження, підозра у вчиненні вказаних дій не висувалась, та як вбачається дані дії останнього були інсценуванням, що не спростовувалось прокурором під час підготовчого судового засідання та підтверджується даними реєстру матеріалів досудового розслідування, та свідчить про відсутність фактичного викрадення, позбавлення волі потерпілого та його катування, а також відсутності, в обвинувальному акті, кваліфікації дій обвинуваченої відповідно до вимог ст.15 КК України.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. З даної норми Основного Закону випливає, що формулювання обвинувачення, зазначене в обвинувальному висновку, повинно бути конкретним.

При дослідженні обвинувального акту судом встановлено, що обвинувачення відносно ОСОБА_7 за ч.3 ст.27, ч.2 ст.127 КК України сформульовано як організація катування, тобто, умисне заподіяння сильного фізичного болю шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

У той же час, при формулюванні обвинувачення, зазначено, що ОСОБА_8 завдав фізичного болю ОСОБА_4 шляхом нанесення побоїв. Даны щодо мучення та інших насильницьких дій відсутні, та не відображені при викладені фактичних обставин та формулюванні обвинувачення, враховуючи, що ці поняття не є тотожними.

Обвинувачення відносно ОСОБА_7 за ч.3 ст.27, ч.2 ст.146 КК України сформульовано як організація незаконного позбавлення волі та викрадення людини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням їй фізичних страждань.

У той же час незаконне позбавлення волі людини полягає в протиправному перешкоджанні людині обирати за своєю волею місце знаходження. Найнебезпечнішою формою незаконного позбавлення волі людини є викрадення людини, тобто протиправне таємне або відкрите захоплення потерпілого, переміщення його з того місця, де він знаходився, та подальше утримання потерпілого викрадачем або іншою особою.

Таким чином, обвинувачення за даною статтею також неконкретизоване, оскільки не визначено, що мале місце - незаконне позбавлення волі чи викрадення людини.

Крім того, відповідно до п.1.ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають обов`язковому доказуванню подія кримінального правопорушення, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Вказаний обвинувальний акт, суперечить вимогам ст.91 КПК України, зокрема не містить інформації щодо дати та часу позбавлення волі, викрадення потерпілого та катування, відсутня інформація про місце вчинення вказаних дій, та як зазначалось вище про спосіб їх вчинення.

Зазначена неконкретність обвинувачення свідчить про порушення права обвинуваченої ОСОБА_7 знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення її обвинувачують.

Також у обвинувальному акті зазначено, що обвинувачена ОСОБА_7 відповідно до наказу начальника Управління поліції охорони в Київській області №63 о/с від 26.04.2017р. була призначена на посаду поліцейського взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Вишгородського районного відділу управління поліції охорони в Київській області, у зв`язку із чим орган досудового розслідування зобов`язаний визначити чи є обвинувачена службовою особою, та чи вчинено інкриміновані її діяння, як службовою особою, що потребує додаткової кваліфікації таких дій. У обвинувальному акті міститься інформація про займану посаду обвинуваченої, але відсутня інформація щодо вчинення інкримінованих її діянь, як службовою особою, або з використанням службового становища, чи без такового.

Відповідно до ст. 314 ч. 3 п. 3 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, зокрема встановлено, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000788 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.146, ч.3 ст.27, ч.2 ст.127 КК України, прокурору як такий, що не відповідає нормам КПК України.

Керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000788 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.146, ч.3 ст.27, ч.2 ст.127 КК України, повернути прокурору.

Повний текст ухвали буде проголошено 15.06.2018р. о 08.10 годині.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1