Справа №581/32/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/510/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2018 р. колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_7 на вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 07 лютого 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Берестівка Липоводолинського району Сумської області, мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий: 26 листопада 2015 року за ч.1 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 15 днів, звільненого умовно-достроково на підставі ухвали від 8 вересня 2017 року на невідбутий строк 10 місяців 10 днів,

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга заступника прокурора Сумської області ОСОБА_7 на вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 07 лютого 2018 року, якою він порушує питання про скасування вироку суду та ухвалення нового вироку, яким ОСОБА_8 вважати винуватим за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, та призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України - 6 місяців арешту, за ч.2 ст.186 КК України - 4 роки позбавлення волі, за ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі, за ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Липоводолинського районного суду від 26.11.2015, остаточно визначивши до відбування покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі, в іншій частині вирок залишити без зміни.

Даним вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, та призначено покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці, за ч.2 ст.186 КК України із застосування ст. 69 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, на підставі ст. 71, 72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком та за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи в сумі 296 грн. 61 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації дій за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, вважає, що суд першої інстанції не навів переконливих мотивів щодо необхідності застосування ст.69 КК України, не обґрунтував, яким чином встановлені судом пом`якшуючі обставини істотно знижують суспільну небезпечність вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень. Зазначає, що судом належним чином не враховано, що майно потерпілим повернуто після виявлення правоохоронними органами викрадених речей у обвинуваченого, кримінальні правопорушення вчинено ОСОБА_8 в період відбування покарання за попереднім вироком, в судовому засіданні встановлена обтяжуюча обставина стан сп`яніння, що свідчить про небажання ОСОБА_8 ставати на шлях виправлення та перевиховання і, відповідно, безпідставність застосування судом вимог ст.69 КК України при призначенні йому покарання. Вказує, що в порушення вимог ч.1 ст.72 КК України, суд першої інстанції до призначеного покарання частково приєднав невідбуте обвинуваченим покарання за попереднім вироком у виді позбавлення волі і остаточно визначив покарання у виді обмеження волі, що є недопустимим, і таке переведення є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що 6 грудня 2017 року близько 19 год., перебуваючи в житловому будинку ОСОБА_10 , що розташований в АДРЕСА_2 та розпиваючи спиртні напої з ОСОБА_11 у вказаному будинку, таємно, повторно, викрав з сумки ОСОБА_11 її мобільний телефон, завдавши у такий спосіб потерпілій майнової шкоди на суму 271 грн. 20 коп.

Того ж дня після 19 год. ОСОБА_8 , перебуваючи в житловому будинку свого знайомого ОСОБА_12 , що проживає по АДРЕСА_3 , застосовуючи до нього фізичне насильство, повторно, відкрито для потерпілого ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , яка також перебувала в кімнаті, викрав черевики потерпілого, завдавши у такий спосіб ОСОБА_12 майнову шкоду на суму 829 грн. 00 коп.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення, прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого щодо залишення вироку суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на зібраних по справі доказах, які були досліджені відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, та учасниками кримінального провадження не оспорюються.

Дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України кваліфіковані судом правильно.

Аналізуючи доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, безпідставного застосування вимог ст.69 КК України при призначенні ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.186 КК України, колегія суддів частково погоджується з ними з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.50,65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Разом з тим, при встановленні і визнанні декількох пом`якшуючих особі покарання обставин, суд першої інстанції повинен співставити їх кількісну та якісні характеристики, як таких, що досить істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи з індивідуальних особливостей конкретної справи, та перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про доцільність призначення винному мінімального покарання в межах санкції відповідної статті або переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі дотримався вказаних вимог закону.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому за ч.2 ст.186 КК України, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення, яке, згідно вимог ст.12 КК України, є тяжким, дані про його особу, а саме наявність судимостей, не одружений, офіційно не працює, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, наявність двох обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків, взяв до уваги незначний розмір завданих злочином збитків, повернення викраденого майна, відсутність претензій майнового характеру з боку потерпілих, а також обставину, що обтяжує покарання - перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Співставляючи визнані пом`якшуючі покарання обвинуваченому обставини, які за своєю якісною та кількісною характеристиками, як такі що досить істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, місцевий суд, на переконання колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для призначення обвинуваченому основного покарання за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України.

Таким чином, судом врахована в тому числі і обставина, що обтяжує покарання, зокрема перебування обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння, на що посилається у поданій апеляційній скарзі прокурор.

Що стосується тверджень сторони обвинувачення з приводу повернення ОСОБА_8 збитків потерпілим після виявлення правоохоронними органами викраденого майна, то в умовах наявності у матеріалах кримінального провадження ряду обставин, що досить істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, наведена прокурором обставина не спростовує висновків суду з приводу обґрунтованості призначення обвинуваченому покарання за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України.

Разом з тим, при визначенні виду покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, судом першої інстанції належним чином не враховано, що скоєним ним злочин, згідно вимог ст.12 КК України, є тяжким, вчинений в період звільнення від відбування покарання за попереднім вироком та у стані алкогольного сп`яніння, при цьому обвинуваченим того дня, окрім злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, вчинено також і кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, разом з тим ОСОБА_8 є особою раніше судимою, а тому колегія суддів приходить до висновку, що обраний судом першої вид покарання у виді обмеження волі є таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Окрім того, аналізуючи доводи прокурора в частині порушення судом першої інстанції вимог ст.71,72 КК України при призначенні остаточного покарання ОСОБА_8 , колегія суддів вважає їх обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки, дійсно, в порушення вищезазначених вимог закону, всупереч правилам складання покарань, встановлених статтею 72 КК України, суд першої інстанції незаконно перевів більш суворий вид покарання, а саме позбавлення волі, що був призначений обвинуваченому за попереднім вироком, в менш суворий - обмеження волі, та визначив остаточне покарання на підставі статті 71 КК України у виді обмеження волі, що протирічить вимогам кримінального закону.

Допущені судом першої інстанції неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що виразилося у неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту, а також невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, тягнуть за собою безумовне скасування судового рішення, з ухваленням судом апеляційної інстанції свого вироку на підставі п.2 ч.1 ст.420 КПК України у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання.

Враховуючи фактичні обставини справи, ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 злочинів, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті, та на підставі ч.1 ст.70, ч.4 ст.71 КК України остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 07 лютого 2018 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення йому покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити свій вирок.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці, за ч. 2 ст. 186 КК України із застосування ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, та на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.4 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 26 листопада 2015 року, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 2 роки 2 місяці позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Вирок набирає чинності негайно та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5

.