АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1506/18 Справа № 192/578/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Дніпропетровськ,громадянина України, зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, якоювідмовлено у задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія №21» Міністерства юстиції України та голови спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації в Дніпропетровській області про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання про застосування до нього ст. 81 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він вину визнав повністю, щиро кається, режим утримання не порушує, має чотири заохочення, працевлаштований, стягнень не має, приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу та ремонтних роботах, закінчив ПТУ, має сім`ю та неповнолітніх дітей.
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року відмовлено у задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія №21» Міністерства юстиції України та голови спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації в Дніпропетровській області про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, наявність у засудженого ОСОБА_8 чотирьох заохочень є недостатніми для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне, оскільки ці заохочення не мають систематичного характеру, також відсутність стягнень у засудженого може свідчити лише про належне дотримання ним умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки.

Крім того, судом враховано, що ОСОБА_8 вже двічі звільнявся умовно-достроково у 2009 році та 2012 році, однак належних висновків для себе не зробив і вчинив нові умисні тяжкі злочини, передбачені ч.2 ст.186 КК України.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, а ухвалу суду скасувати, як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, застосувавши до нього положення ст. 81 КК України, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Розглядаючи подання начальника установи про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 , суд повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання, пославшись на те, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
Так, застосування положень ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом суду.

Отже, відмовляючи у задоволенні подання, судом обґрунтовано враховано, що наявність у засудженого чотирьох заохочень не є достатніми підставами для висновку про сумлінність його поведінки, оскільки ці заохочення не носять систематичного характеру: перше заохочення застосовано лише 18 квітня 2017 року, тобто через майже два роки відбуття покарання, а останнє 06 квітня 2018 року, що може свідчити про належну поведінку засудженого саме перед днем звернення із поданням про умовно-дострокове звільнення 11 квітня 2018 року.
Також суд першої інстанції взяв до уваги те, що засуджений працевлаштований в Солонянській виправній колонії № 21 днювальним відділення з 30 липня 2015 року по теперішній час, відбув 2/3 частини строку покарання, за весь період відбування покарання стягнень не має, має чотири заохочення за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку, характеризується позитивно, чітко виконує правила внутрішнього розпорядку та вимоги режиму відбування покарання, приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу, а також те, що 19 травня 2017 року адміністрацією колонії відмовлено засудженому в застосуванні заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, як такому що не довів своє виправлення.
Доводи апеляційної скарги засудженого щодо його зразкової поведінки у місцях позбавлення волі та сумлінного ставлення до праці, наявність заохочень підтверджується наданими матеріалами, але виконання засудженим своїх прямих обов`язків має враховуватись у сукупності з усіма іншими обставинами. Також колегія суддів звертає увагу на те, що заохочення застосовані протягом останнього року відбування покарання засудженим перед зверненням до суду з поданням про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання, що свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення, однак вказані обставини не дають підстав стверджувати, що ОСОБА_8 довів своє виправлення. Зазначений висновок узгоджується із характеристикою, відповідно до якої 19.05.2017 року засудженому було відмовлено у застосуванні заміни невідбутої частини покарання більш мяким.
Крім цього, суд першої інстанції взяв до уваги те, що засуджений у 2012 році звільнявся умовно-достроково на невідбуту частину покарання, однак належних висновків не зробив та скоїв новий злочин. Відомості щодо умовно-дострокового звільнення засудженого у 2009 році є опискою, яка не впливає на висновки суду та може бути виправлена відповідно до ст.379 КПК України.
Твердження ОСОБА_8 про наявність дружини та дітей, здобуття освіти в ПТУ не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки не є обставинами, визначеними ст. 81 КК України для умовно-дострокового звільнення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні подання адміністрації установи та голови спостережної комісії щодо ОСОБА_8 , оскільки відсутні достатні підстави стверджувати, що ОСОБА_8 протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, крім того, засуджений відбуває покарання за тяжкий злочин, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог його апеляційної скарги слід відмовити.
Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів і підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 рокущодо засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4