УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 278/224/17
провадження № 51-8905ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 02 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 08 червня 2018 року в межах кримінального провадження № 0000146 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що немає судимостей,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.
Суть питання
За вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 02 листопада 2017 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 5 191, 44 грн.
Постановлено стягнути на користь ОСОБА_4 : з приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія Аска» у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1 970, 61 грн; з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Янг» у рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним і засуджено за те, що він 16 листопада 2016 року приблизно о 07:30, керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача марки «ДАФ XF 95.430» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), який належить ТОВ «Компанія Янг», та спеціалізованого напівпричепа марки «Вельтон NS3F» (державний номерний знак НОМЕР_2 ), який належить ТОВ «Вельтон-Україна», рухаючись автодорогою Житомир Могилів-Подільський у напрямку м. Бердичева Житомирської області на 16+700 м поблизу с. Двірець Житомирського району порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3(б), 12.1 Правил дорожнього руху, не врахував дорожньої обстановки, стану проїзної частини, не обрав безпечної швидкості внаслідок чого не впорався з керуванням автопоїзду, допустивши його занос убік та, виїхавши на смугу зустрічного руху транспорту, де зіткнувся з рейсовим автобусом БАЗ А079.24 (державний номерний знак НОМЕР_3 ) під керуванням ОСОБА_6 , який рухався в зустрічному напрямку та перевозив 33 пасажира. В результаті дорожньо-транспортної пригоди настала смерть ОСОБА_6 , пасажири ОСОБА_7 та ОСОБА_8 отримали тяжкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Апеляційний суд Житомирської області ухвалою від 08 червня 2018 року вирок суду першої інстанції змінив. Постановив вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК, а саме за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, заподіяло потерпілим тяжкі тілесні ушкодження та середньої тяжкості тілесні ушкодження. Крім того, цей суд скасував вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 та призначив новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок суду першої інстанції залишив без змін.
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне визначення судами розміру моральної шкоди, просить скасувати постановлені щодо ОСОБА_5 судові рішення в частині вирішення її цивільного позову та призначити новий розгляду у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги, потерпіла указує на те, що суди неправильно визначили розмір завданої їй моральної шкоди, тому що визначили його не на підставах розумності, справедливості, характеру та обсягу страждань, а на підставі кратності розміру мінімальної заробітної плати. Крім того, на думку потерпілої, місцевий суд неправомірно відхилив докази, які підтверджують факт заподіяння їй моральної шкоди, а саме копію трудової книжки її чоловіка, котрий змушений був звільнитися з роботи, щоб доглядати за нею, копії лікарняних листів, які підтверджують факт її перебування протягом чотирьох місяців на лікуванні, та копію квитанції про протезування зубів.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Відповідно до положень ст. 433 КПК суд касаційної інстанції є судом права і переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Доведеності винуватості засудженого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, кримінально-правової оцінки його дій за ч. 2 ст. 286 КК відповідно до вимог ст. 433 КПК Верховний Суд не перевіряв, оскільки законність та обґрунтованість судових рішень у цій частині потерпілою не оскаржуються.
Частиною 1 ст. 128 КПК визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
При цьому, відповідно до ч. 5 вказаної норми процесуального закону, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Так, згідно п. 2 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу (далі ЦК) моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Із систематичного аналізу норм закону випливає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, потерпілою ОСОБА_4 було заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_5 на її користь 300 000 грн у рахунок відшкодування заподіяної їй моральної шкоди.
Так за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо соціальною нормою закону не встановлено іншого.
Розглядаючи вимоги цивільного позову в цій частині, місцевий суд, встановивши, що власником автопоїзда у складі сідлового тягача марки «ДАФ XF 95.430» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) та спеціалізованого напівпричепа марки «Вельтон NS3F» (державний номерний знак НОМЕР_2 ), яким керував ОСОБА_5 в момент зіткнення з рейсовим автобусом БАЗ А079.24 (державний номерний знак НОМЕР_3 ), є ТОВ «Компанія Янг», з яким ОСОБА_5 на підставі трудового договору (наказ № 23/06-зак від 23 червня 2016 року) перебував у трудових відносинах та обґрунтовано стягнув із ТОВ «Компанія Янг» на користь ОСОБА_4 завдану злочином моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.
При цьому, визначаючи розмір завданої моральної шкоди, який підлягає стягненню, місцевий суд у своєму рішенні вказав, що ним враховується практика Верховного Суду України в частині того, що моральна шкода визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалість, можливості відновлення тощо) та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості.
Разом з цим, місцевий суд також послався у своєму рішенні на те, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди необхідно виходити з кратності розміру мінімальної заробітної плати.
Верховний Суд вважає, що хоча і вказане посилання місцевого суду про те, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди необхідно виходити з кратності розміру мінімальної заробітної плати, є помилковим, однак таке порушення не впливає на правильність прийнятого по суті судового рішення та не є таким, яке слугувало б безумовною підставою для скасування постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, оскільки на думку колегії суддів, стягнутий на користь потерпілої ОСОБА_4 розмір моральної шкоди, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що вирок суду першої інстанції, залишений без змін апеляційним судом, в частині визначення суми морального відшкодування є обґрунтованим.
Зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду вбачається, що потерпіла ОСОБА_4 не погоджуючись із вироком місцевого суду в частині стягнення з ТОВ «Компанія Янг» суми у рахунок відшкодування моральної шкоди, подала апеляційну скаргу, в якій наводила доводи, які за змістом та суттю є аналогічні доводам, викладеним нею у касаційній скарзі.
Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив усі посилання й доводи, викладені потерпілою, у згаданій апеляційній скарзі, і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Також Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про безпідставність доводів ОСОБА_4 , в частині неправильного визначення розміру моральної шкоди, яку потерпіла хотіла стягнути в розмірі 300 000 грн із застосуванням кратного співвідношення мінімальному розміру заробітної плати на час розгляду справи в суді, оскільки, як правильно вказав суд апеляційної інстанції, чинним законодавством, який регулює розмір відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не передбачено такого механізму визначення розміру моральної шкоди.
З огляду на викладене переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, вмотивованість їх висновків з питань правильності вирішення цивільного позову в частинні стягнення моральної шкоди, потерпіла у касаційній скарзі не навела.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_4 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 02 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 08 червня 2018 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3