АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/8769/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/789/121/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжні заходи
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2018 р. м.Тернопіль

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
з участю підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -
ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_10 відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, громадянина України, українця, з середньою овітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , неодруженого, не працюючого, раніше судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.28, ч.2 ст.125 КК України та застосовано до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення суми застави, терміном до 23 год. 59 хв. 14 липня 2018 року.
В задоволенні клопотання підозрюваного про застосування більш м`якого виду запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 відмовлено.
Як слідує з оскаржуваної ухвали, слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 в рамках кримінального провадження №0000251 від 02.04.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.28, ч.2 ст.125 КК України звернулася із клопотанням, погодженим прокурором відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , яке мотивуються наступним.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 31 березня 2018 року, близько 02 год, ОСОБА_7 прийшов у приміщення більярдного клубу «Бавлад», що за адресою бульвар Данила Галицького, 10, де зустрів свого знайомого ОСОБА_11 та розпочав з ним розмову, яка не мала конфліктного характеру та в подальшому покликав його вийти на вулицю для продовження розмови.

Через деякий, невстановлений слідством час, у ОСОБА_7 та ОСОБА_11 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, стався словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел спрямований на заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень.

Після того, ОСОБА_7 діючи умисно та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, витягнув з кишені куртки невстановлений слідством предмет схожий на вогнепальну зброю, яким в подальшому спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді масивної травми ділянки лівого ока із гематомою, обширною скальпованою наскрізною раною та розривом реберного краю верхньої повіки у її зовнішній частині, деформації очного яблука, раною лімби рогівки у верхніх сегментах із переходом на склеру, випадінням внутрішньоочних оболонок і ціліарного тіла, переломи медіальної та нижньої стунок лівої орбіти із зміщенням кісткових фрагментів, що супроводжувалось повною втратою зору на це око, що належить до тяжких тілесних ушкоджень, а також закритої черепно-мозкової травми із клінічними проявами забиття головного мозку легкого ступеня, забійно-рваної рани підборіддя справа, травми лицевого черепа, що ускладнилась гнійним післятравматичним менінгітом та зниженням слуху двобічно, що належать до легких тілесних ушкоджень та був госпіталізований до Тернопільської університетської лікарні.

Окрім цього, в ході досудового розслідування встановлено, що наприкінці лютого 2018 року, точної дати слідством не встановлено, у ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_12 , виник злочинний умисел на спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 , зателефонував до ОСОБА_13 , з яким вони перебували в дружніх відносинах та попросив останнього під`їхати на квартиру за адресою АДРЕСА_3 , для того щоб поговорити. Близько 10 год. наприкінці лютого 2018 року, точної дати слідством не встановлено, коли ОСОБА_13 приїхав за вищевказаною адресою, в квартирі знаходилось п`ятеро осіб, а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та дівчина на ім`я ОСОБА_16 , анкетних даних якої не встановлено.

Через деякий час після того, як ОСОБА_13 зайшов на кухню квартири АДРЕСА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , закривши вхідні двері в квартирі на ключ, розпочали з ним розмову про те, що ОСОБА_13 ніби-то обманув осіб, які знаходяться в місцях позбавлення волі. В подальшому на основі цього розпочалась сварка, яка переросла в шарпанину. В ході конфлікту, який розпочався на ґрунті особистих неприязних відносин, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_12 діючи умисно та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, почали наносити ОСОБА_13 удари кулаками по голові та інших частинах тіла, приставляючи при цьому невстановлений слідством предмет, схожий на вогнепальну зброю, до голови ОСОБА_13 .

Після того, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_12 , відвели ОСОБА_13 у ванну кімнату, посадили його у ванну та продовжили наносити останньому тілесні ушкодження, а саме удари кулаками в обличчя, тулуб та кінцівки. Оскільки у ванній кімнаті було дуже багато крові, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_12 постелили на підлогу клейонку, кажучи при цьому, що ОСОБА_13 живим з квартири не вийде.

Крім того, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_12 , нанесли ОСОБА_13 невстановленим слідством ножем один удар в область лівої ноги та один удар в передпліччя лівої руки, чим спричинили ОСОБА_13 тілесні ушкодження.

Після того, як ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_12 , припинили наносити тілесні ушкодження ОСОБА_13 та пішли в іншу кімнату, останній, переконавшись, що його ніхто не бачить, вийшов з ванної кімнати, відчинив вхідні двері з квартири, ключ від яких перебував в замку, та вибіг на вулицю, де в подальшому сів в невстановлений слідством автомобіль таксі та поїхав за місцем свого проживання.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 , який діяв за попередньою змовою із ОСОБА_12 , потерпілому ОСОБА_13 завдано фізичного болю, а також спричинено тілесні ушкодження у вигляді ран тім`яної та тім`яно-скроневої ділянок голови зліва, спинки носа зліва, лівих передпліччя і кисті, правої гомілки, саден обох половин передньої поверхні грудей, злами 2-го правого та лівого верхніх зубів та травматична екстракція першого верхнього лівого зуба, які належать до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я.

16 травня 2018 року ОСОБА_7 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.28, ч.2 ст.125 КК України.
Задовольняючи клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погодженим прокурором відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення суми застави, слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.28, ч.2 ст.125 КК України, тому суд прийшов до висновку про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі підозрюваний просить вказану ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід, що не пов`язаний із триманням під вартою та визначити розмір застави.
Свої доводи аргументує тим, що у судовому засіданні прокурором не було надано жодних реальних доказів, що б підтверджували наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, що всупереч наведеним вимогам кримінального процесуального закону, слідчим суддею враховано не було.
Вказує, що справу розглянуто без присутності захисника, участь якого є обов`язковою, що свідчить про фальсифікацію кримінального провадження слідчим.
Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просять постановити нову ухвалу, якою скасувати запобіжний захід у вигляді триманням під вартою, доводи прокурора, який вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а апеляцію такою, що не підлягає до задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.177, 178, 183 КПК України.
Так, відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.
Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так, згідно п.5 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.28, ч.2 ст.125 КК України, санкція першого з яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, що в силу вимог ст.12 КК України належить до тяжкого кримінального правопорушення.
Слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та прокурор при розгляді клопотання вказували про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 даних кримінальних правопорушень, що свідчить про існування ризику, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків, потерпілих, а відтак, перешкодити повному, всебічному та неупередженому проведенні досудового розслідування.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає вірними, оскільки вони підтверджуються доданими до клопотання органу досудового слідства та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Також, судом встановлено та підтверджується матеріалами провадження, що у вчиненні даного кримінального правопорушення підозрюються ще й інша особа, а отже існує ризик вільного її спілкування з підозрюваним, що перешкоджатиме кримінальному провадженню, а також існує ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків з боку підозрюваного.
Задовольняючи зазначене клопотання слідчого, місцевий суд належним чином вмотивував своє рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , зазначив про наявність ризиків, визначених в ст.177 КПК України, а саме можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; може продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, потерпілих та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, а відтак перешкодити повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування.
Також, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 ніде не працює, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів із застосуванням насильства, що свідчить про систематичність та стійкість протиправної поведінки підозрюваного, його небажання ставати на шлях виправлення та перевиховання, що вказує про підвищену його суспільну небезпеку як особи, а застосування менш суворих запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам.
З урахуванням зазначених обставин та особи підозрюваного, суд першої інстанції вірно не визначив розмір застави ОСОБА_7 , що відповідає вимогам п.1 ч.4 ст.183 КПК України.
Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами провадження, що обрання ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою не зможе попередити ризикам, встановленим ст. 177 КПК України,
З таким висновком слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів повністю погоджується, оскільки прокурором в судовому засіданні доведено обставини, передбачені ст.194 КПК України.
Крім того безпідставними є доводи апелянта про незаконність оскаржуваної ухвали через відсутність захисника під час розгляду клопотання слідчого, так як його участь у даному провадженні згідно вимог ст.52 КПК України не є обов`язковою, а підозрюваний добровільно відмовився від надання правової допомоги для цієї процесуальної дії, що підтверджується його власноручно написаною заявою, яка міститься в матеріалах провадження.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, колегія суддів приходить до переконання, що вони не заслуговують на увагу, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 - без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 176 179, 407, 422 КПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2018 року про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2