Справа № 396/720/18
Провадження № 1-кп/396/120/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2018 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні у м. Новоукраїнка Кіровоградської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000235 від 17.03.2018 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець с.Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, зареєстрований та проживаючий по АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, офіційно не працює, працює по найму газозварювальником, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, а також осіб похилого віку не має, раніше судимий: 16.01.2017 року Новомосковським місцевим судом Дніпропетровської області за ст. 408 ч. З КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України, від відбуття покарання звільнено з іспитовим строком на 2 роки, судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України,-
за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_3 , вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом.
Кримінальне правопорушення було вчинено за наступних обставинах.
В період часу з 20.00 год. 16.03.2018 по 02.30 год. 17.03.2018рр., більш точного часу слідством та судом не встановлено, обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прибув до території Новоукраїнської ЦРЛ, розташованої за адресою: пров. Лікарняний, 1, м. Новоукраїнка Кіровоградської області, де зліва від центрального входу до лікарні виявив транспортний засіб - легковий автомобіль Москвич М- 412 ІЖ U7, 1991 року випуску, зеленого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_6 . В цей час у обвинуваченого ОСОБА_3 виник умисел на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом та він, діючи умисно та цілеспрямовано, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, керуючись корисливим мотивом, підійшов до зазначеного автомобіля, за допомогою сили рук відчинив передні ліві дверцята до автомобіля та почав його котити по вулиці в напрямку вул. Шевченка м. Новоукраїнка.

В подальшому, реалізовуючи свій злочинний умисел, не маючи дійсного та уявного права на транспортний засіб, знаходячись на відстані близько 500 метрів від попереднього знаходження автомобіля, обвинувачений ОСОБА_7 почав в салоні автомобіля шукати предмети, за допомогою яких можливо привести в рух автомобіль. Знайшовши в салоні автомобіля парасольку, ОСОБА_3 пошкодивши її, витягнув із неї металеву шпицю та за допомогою металевих щипців, які знайшов в багажному відділенні автомобіля, змінив форму шпиці та вставивши її в замок запалення, завів двигун, після чого ОСОБА_3 сів за кермо автомобіля та поїхав в напрямку с. Водяне Новоукраїнського району, де не впоравшись з керуванням, з`їхав з дороги та зупинився на відстані 10 метрів від протікаючої річки, після чого залишивши автомобіль, пішов додому, таким чином розпорядившись автомобілем на власний розсуд.

Зранку, близько 08.00 год. 17.03.2018року, обвинувачений ОСОБА_3 , вирішивши вчинити дії щодо приховання вчиненого ним злочину, взяв з дому сокиру та пішов до місця, де він попередньо залишив викрадений автомобіль. Прийшовши до вказаного місця, за допомогою сокири обвинувачений ОСОБА_3 почав розукомплектовувати автомобіль та рубати його, однак через великий об`єм роботи, вирішив припинити свої дії та покинув вказане місце, залишивши запчастини від автомобіля біля нього розкиданими та частково кинувши їх у річку.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальні збитки на суму 15038.88 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним у пред`явленому обвинуваченні у повному обсязі, пояснивши, що обставини правопорушення відповідають повністю обставинам викладеним в обвинувальному акті, пояснивши, що дійсно він 17.03.2018 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, спочатку відпочивав на зупинці а потім як замерз проходячи біля території Новоукраїнської ЦРЛ, де зліва від центрального входу до лікарні виявив транспортний засіб - легковий автомобіль Москвич М-412 U7 та вирішив його викрасти, відчинив передні ліві дверцята та викотив на вулицю. Знайшовши в салоні автомобіля парасольку, витягнув із неї металеву шпицю та за її допомогою, завів двигун автомобіля, та поїхав додому в с. Водяне Новоукраїнського району. Через стан сп`яніння втратив керування, з`їхав з дороги в кювет до річки. А наступного дня зранку пішов до автомобіля з метою приховати вчинений злочин та знищити доказ та за допомогою сокири почав рубати автомобіль, але втомившись припинив свої дії. Частину запчастин викинув в річку а частину залишив на місці.

У скоєному щиро розкаюється та просить суд сурово не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що працює лікарем в Новоукраїнській ЦРЛ, де з 16.03.2018 року по 17.03.2018 року перебував на чергуванні як черговий лікар. Після 2.30 години 17.03.2018 року виявив зникнення автомобіля та повідомив охоронців, які шукали його автомобіль та поліцію. Просив задовольнити заявлений ним цивільний позов, але з врахуванням приненсення вибачення та відшкодування матеріальної шкодиобвинуваченим в розмірі 15050 грн., просить суворо не карати та не позбавляти волі обвинуваченого, який проходив службу в зоні АТО та можливо через стан сп`яніння не змінг оцінити, що чинить, зменшивши розмір моральної шкоди, яку просить стягнути на розсуд суд, зменшивши до 5-6 000 гривень.

За згодою учасників судового провадження, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, з врахуванням свідчень обвинуваченого, потерпілого судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд впевнився у правильності розуміння обвинуваченим ОСОБА_3 потерпілим ОСОБА_6 та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, а також судом було роз`яснено обвинуваченому, потерпілому, учасникам провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З врахуванням вище зазначеного, суд дослідив та перевірив представлені по справі докази у зазначеному вище порядку, надав їм належну оцінку.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєному кримінальному правопорушенні крім показів обвинуваченого та потерпілого також підтверджується іншими перевіреними в судовому засіданні доказами, які суд визнає правдивими, достовірними і ні одна сторона не поставила їх у сумнів під час судового розгляду, тому і у суду немає жодної підстави, ставити їх під сумнів:

-постановою слідчого від 22.03.2018р. про визнання та приєднання речових доказів, а саме легковий автомобіль Москвич М- 412 ІЖ U7, 1991 року випуску, зеленого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , передано під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_6 ;(а.п.39,40)

- висновком експерта, здійсненого на підставі ухвали слідчого судді №159 від 20.04.2018 року, відповідно якого ринкова вартість колісного транспортного засобу Москвич ІЖ- 412 U7, 1991 року випуску, складає 15038,88 грн., вартість відновлювлювального ремонту складає 15038,88 грн., вартість матеріального збтитку складає 15038,88 грн. (а.п. 41-57);

З врахуванням вище зазначеного, суд дослідив та перевірив представлені по справі докази у зазначеному вище порядку, надав їм належну оцінку в їх сукупності та приходить до висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 289 КК України, дії вірно кваліфіковано, оскільки він вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , необхідне і достатнє для його виправлення і попередження скоєння ним нових правопорушень, суд, відповідно до вимог ст.65, 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини його вчинення, наслідки, які настали, розмір матеріальної шкоди, яка відщкодвана, розмір моральної шкоди яка не відшкодована, думку потерпілого, щодо доцільної міри покарання, дані, що характеризують особу обвинуваченого, стан здоров`я, умови життя, ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння, а також пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення скоєно злочин середньої тяжкості.

Обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та добровільне усунення матеріальної шкоди у повному обсязі;

Обставиною, яка обтяжують покарання, суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Особу винного - обвинувачений ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується позитивно, у відносинах з оточуючими тактовний, доброзичливий, спокійний, шкідливими звичками не зловживає, скарг до сільської ради не надходило, що підтверджується відповідною характеристикою за місцем проживання, не одружений, утриманців не має, офіційно не працює, працює газозварювальником по найму та з його слів отримує місячний дохід в розмірі 10 000 грн., знаходиться в пошуках офіційної роботи, фізично здоровий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, приймав участь у антитористичній операції на території Луганської та Донецької області в 2014 -2015 роках, зі слів має статус учасника бойових дій, але відповідного доказу не представлено через невиготовлення посвідчення райвіськоматом, виготовленням якого займається.
Обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий 16.01.2017 року Новомосковським місцевим судом Дніпропетровської області за ст. 408 ч. 3 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років,на підставі ст. 75 КК України, від відбуття покарання звільнено з іспитовим строком на 2 роки, судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена, вчинив дане правопорушення в період відбуття іспитового строку.

Згідно досудової доповіді та висновку Новоукраїнського РВ з питань пробації, щодо вчинення правопорушення обвинуваченим ОСОБА_3 , який зазначають є учасником бойових дій та ввважають, ризик небезпеки для суспільсьтва середній та що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, у разі висновку суду про можливість звільнення від відбуття покарання, орган пробації вважає доцільним покладення обов`язків на правопорушника ст. 76 п.п.2.2, 2.3 КК України(а.п33-34).
Відповідно до абзацу 17 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначає, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Водночас суд також враховує молодий вік обвинуваченого,який за місцем проживання характеризується виключно з позитивної сторони, у 2014-2015рр. приймав участь у антитористичній операції на території Луганської та Донецької області, щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, повне відшкодування матеріальної шкоди та готовність спокутувати провину.

Таким чином, зваживши у сукупності викладені обставини, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про те, що покарання обвинуваченому за ч. 1 ст. 289 КК України слід призначити у межах санкції даної статті у виді штрафу, з застосуванням положень ст. ст.71, 72 КК України.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів складанню з іншими видами покарань не підлягає та виконується окремо.
Відповідно до вимог ч.1 ст.71 КК України та розяснень, наведених у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК України, та призначення покарання, яке згідно з ч.3 ст.72 КК, за сукупністю вироків, складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд має визначити остаточне покарання, за сукупністю вироків, що повинно бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.
Зваживши у сукупності викладені обставини, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого та попередження вчиненням ним нових кримінальних правопорушень можливе без його ізоляції від суспільства, а тому суд вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому за ч. 1 ст. 289 КК України у межах санкції даних статті у виді мінімального розміру штрафу, який останній готовий сплатити.
При цьому суд вважає, що саме таке покарання, призначене судом обвинуваченому ОСОБА_3 буде найбільш відповідати принципам та цілям призначення покарання і буде найбільш необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Потерпілим ОСОБА_6 спочатку заявлено цивільний позов в розмірі 30038 грн 88 коп., з яких матеріальні збитки в розмірі 15038 грн. 88 коп, та моральна шкода в сумі 15000 гривень, від стягення матеріальної відмовився, зменшивши розмір моральної шкоди до 5-6 000 грн.

Суд вважає, що цивільний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно вимогам ч. 1 ст. 1166 ЦК України: майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи, що в судовому засіданні доведено вину ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає, що вчиненням даного кримінального правопорушенння обвинуваченим спричинено матеріальну шкоду потерпілому.
Суд вважає, що цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 15038.88 грн. підтверджено, оскільки розмір завданих матеріальних збитків підтверджено висновком експертизи №159, але від стягнення матеріальної шкоди обвинувачений відмовився у зв`язку з її відшкодуванням у повному обсязі обвинуваченим, яку суд вважає прийняти, так як відповідає інтересам сторін.
На підставі статтей 23, 1168, ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою яка її завдала, за наявності її вини.
При вирішенні позову щодо заподіяння потерпілому ОСОБА_6 , моральної шкоди суд враховує характер вчиненого діяння, ступінь вини і вважає, що діями обвинуваченого потерпілому спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та хвилюванням спричинених фактом вчинення крадіжки автомобіля, а також порушенням звичного способу життя пов`язаного з проїздом автомобілем до місця роботи та інших потреб.
Враховуючи, що в судовому засіданні доведено вину ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, суд вважає, що вчиненням даного кримінального правопорушення обвинуваченим беззаперечно спричинено моральну шкоду потерпілому, яка пов`язана із втратою автомобіля.
Разом з тим, суд вважає, що заявлений потерпілим розмір моральної шкоди в сумі 5-6000 грн. підлягає задоволенню частково. Оскільки цивільним позивачем не доведено та не надано доказів на заподіяння моральної шкоди саме в розмірі заявленого позову.
Враховуючи викладене вище, керуючись принципом розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого моральну шкоду в розмірі 5000.00 грн., оскільки саме у такій сумі вона у сукупності відповідатиме характеру і обсягу спричинених страждань та іншим негативним наслідкам, що настали і не призведе до безпідставного збагачення, а тільки компенсує завдану потерпілому моральну шкоду.
В іншій частині цивільного позову, стягнення моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. необхідно відмовити за необгрунтованістю.
Процесуальні витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Речові докази після набрання вироком законної сили: легковий автомобіль Москвич М- 412 ІЖ U7, 1991 року випуску, зеленого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернути потерпілому ОСОБА_6 .

Захід забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого не обирався, тому обрати, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили захід забезпечення кримінального провадження у вигляді особистого зобов`язання.
Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 289 КК України і призначити покарання у виді штрафу в розмірі 1000(однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Відповідно до ч.1 ст. 71, ч.3ст.72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за дійсним вироком, приєднати частково невідбуту частину покарання за вироком Новомосковського місцевого суду Дніпропетровської області від 16.01.2017 року за ст. 408 ч. З КК України, та остаточне призначити покарання у виді сукупності невідбутої частини покаранння за вироком Новомосковського місцевого суду Дніпропетровської області від 16.01.2017 року за ст. 408 ч. З КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років,на підставі ст. 75 КК України, від відбуття покарання звільнено з іспитовим строком на 2 роки та покарання за вироком Новоукраїнського р/суду від 13.06.2018 року за ч.1 ст. 289 КК України у виді штрафу в розмірі 1000(однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, вироки виконувати самостійно.
Обрати, відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили захід забезпечення кримінального провадження у вигляді особистого зобов`язання, зобов`язавши обвинуваченого прибувати за першою вимогою суду.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп., в іншій частині моральної шкоди відмовити.
Прийняти відмову ОСОБА_6 в частині цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 15038 (п`ятнадцять тисяч тридцять вісім тисяч) грн. 88 коп..
Речові докази з дня набрання вироком законної сили:легковий автомобіль Москвич М- 412 ІЖ U7, 1991 року випуску, зеленого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернути власнику ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1