№ 243/3877/18
№ 1-кс/243/865/2018
У Х В А Л А
іменем України
14 травня 2018 року м. Слов`янськ

Слідчий суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та прокурора,

В С Т А Н О В И В:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулася ОСОБА_3 , посилаючись на те, що 27.04.2018 року вона подала слідчому СВ Слов?янського ВП заяву про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні № 0001165, однак за її заявою станом на теперішній час рішення не прийнято. Просить суд у відповідності до положень ч.1 ст.303 КПК України прийняти законне та обґрунтоване рішення.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала скаргу, просила її задовольнити.

Прокурор просив у задоволенні скарги відмовити з тих підстав, що ОСОБА_3 має статус свідка та заявника, внаслідок чого не має права подавати клопотання, передбачені ст.220 КПК України. Зазначила, що дійсно 27.04.2018 р. ОСОБА_3 подала заяву про визнання її потерпілою, рішення по цій заяві на даний час не прийнято.

Слідчий повідомлявся про час та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явився, його неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухавши пояснення заявника, прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0001165, слідчий суддя вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена.

Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.

Відповідно до положення ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або матеріальної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Частиною 2 зазначеної статті визначено, що права і обов?язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Відповідно до ч.3 цієї статті потерпілим також є особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв?язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

У контексті наведеного слід зазначити, що КПК не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою, оскільки згідно з ч. 2 ст. 55 КПК права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Отже, з цього моменту така особа, за відсутності постанови про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до ст. 220 КПК може вносити клопотання про вчинення процесуальних дій, які мають бути розглянуті, зокрема і щодо такої процесуальної дії, як вручення повідомлення про процесуальні права та обов`язки.

Разом із тим ч. 5 ст. 55 КПК встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Постановою прокурора Слов?янської місцевої прокуратури про зміну процесуального статусу особи від 21.03.2018 р. ОСОБА_3 було визначено статус свідка, оскільки ОСОБА_3 не є особою, якій завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Відповідно до положення ч.1 ст.65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження.

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 згідно з постановою прокурора від 21.03.2018 року надано процесуальний статус свідка. Слідчий суддя зазначає, що ця обставина стала відома суду лише при вивченні матеріалів кримінального провадження у судовому засіданні.

Зазначена постанова прокурора не є предметом оскарження ОСОБА_3 , в той час як ОСОБА_3 подано скаргу на бездіяльність слідчого та прокурора щодо не розгляду її клопотання про визнання потерпілою у передбачений законом строк.

27 квітня 2018 року заявницею ОСОБА_3 подано заяву про визнання її потерпілою у цьому кримінальному провадженню. Оскільки з часу подання заявницею заяви і до теперішнього часу слідчим не прийнято рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою, ОСОБА_3 набула статусу потерпілого у кримінальному провадженні № 0001165 у порядку, встановленому ст.55 КПК України.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та прокурора, оскільки ОСОБА_3 набула статусу потерпілого у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та прокурора залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1