Справа № 541/680/18
Провадження № 1-кп/541/115/2018
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 травня 2018 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника,адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Штомпелі, Миргородського району, Полтавської області, українця, громадянина України, із неповною середньою освітою, не працюючого , не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України ,-

ВСТАНОВИВ:

На початку жовтня 2017 близько 22.00 год., ОСОБА_5 , переслідуючи корисливі мотиви, достовірно знаючи про наявність дизельного пального, коробки передач до автомобіля «ЗІЛ 130» та металевих втулок НОМЕР_1 до автомобіля марки «ЗІЛ 130», в гаражі, що знаходиться на території домогосподарства, яке належить ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 , незаконно проник до приміщення гаражу через горище. Реалізуючи свій умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, користуючись відсутністю господаря та сторонніх осіб, знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, тобто діючи таємно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з металевої діжки за допомогою гумового шлангу злив 20 л дизельного палива у пластикову каністру, яку знайшов у гаражі. Також у гаражі ОСОБА_5 знайшов металеві втулки Т240 та коробку передач до автомобіля марки «ЗІЛ 130».Каністру із дизельним паливом та дерев`яний ящик із металевими втулками. Все це майно ОСОБА_5 виніс через горище, та переніс до будинковолодіння своєї бабусі ОСОБА_7 , яке знаходиться поряд та сховав там у літній кухні.

Після цього, ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії об`єднані єдиним умислом, повернувшись до домогосподарства ОСОБА_6 знову проник через горище до гаража. Відчинивши ворота гаража із середини приміщення, які були замкнені на металевий засув. ОСОБА_5 виніс коробку передач від автомобіля, яку також переніс до будинковолодіння бабусі та сховав у літній кухні.

Всього ОСОБА_5 викрав з приміщення гаражу ОСОБА_6 майна на загальну суму 1 136, 50 гри., а саме:пластикову каністру, вартістю згідно висновку експерта № 57/18 від 23.03.2018 року 53 грн. 00 коп.; 20 л дизельного палива, вартістю згідно довідки вартості ПП «Фірма «Альпарі XXI» за 1 літр 24,50 грн., загальною вартістю 490,00 грн.; металеву коробку передач від автомобіля марки «ЗІЛ 130» вагою 100,8 кг. загальною вартістю 504,00 грн.; металеві втулки до автомобіля марки «ЗІЛ 130» вагою 17,9 кг, загальною вартістю 89, 50 грн.

Після вчинення вищевказаних дій, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, тим самим довівши свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна до кінця та завдавши тим самим ОСОБА_6 матеріальних збитків па загальну суму 1136, 50 грн..

Такі дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням до приміщення.

27 березня 2018 року між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_3 за участі захисника, адвоката ОСОБА_4 зі згоди потерпілого ОСОБА_6 була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.472 КПК України.

Згідно даної угоди підозрюваний ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України, та покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 у виді 3 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч.2,3 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора, підозрюваного або обвинуваченого у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості,тяжких злочинів .

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що дії ОСОБА_5 обґрунтовано кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, що, згідно з положеннями ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів.

Обвинувачений свою вину у скоєнні злочину визнає. Встановлено, що укладення угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості є добровільним, потерпілий дав згоду на укладення угоди про визнання винуватості. Зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_3 за участі захисника, адвоката ОСОБА_4 зі згоди потерпілого ОСОБА_6 і призначення йому узгодженої сторонами міри покарання.

Речові докази, металеві втулки Т240 та коробка передач до автомобіля марки «ЗІЛ 130», які передані на зберігання потерпілому необхідно залишити у власності останнього та дозволити використовувати на власний розсуд.

Керуючись ст. 314 ст.373, ст.374, ст.475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 27 березня 2018 року укладену між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у виді 3( три) роки позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.

Речові докази, металеві втулки Т240 та коробка передач до автомобіля марки «ЗІЛ 130», залишити у власності потерпілого ОСОБА_6 та дозволити використовувати на власний розсуд.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1