Провадження № 1-кп/734/213/18 Справа № 734/3062/18
В И Р О К

іменем України

13 вересня 2018 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000087, що внесене 23 серпня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тужар Козелецького району Чернігівської області, українця, громадянина України, не одруженого, із середньою освітою, військове звання рядовий, військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , звільненого 19 жовтня 2015 року із військової служби у запас, тимчасово безробітного, зареєстрованого і жителя АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

із участю сторін кримінального провадження - прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 і обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 12 травня 2014 року призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 . За наказом № 7 від 12 травня 2014 року командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу військової частини та поставлений на всі види забезпечення. Відповідно до ст.ст. 2, 4 і 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» рядовий ОСОБА_3 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації. Згідно зі ст.ст. 17 і 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. У ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Під час проходження військової служби рядовий ОСОБА_3 відповідно до положень Військової присяги, ст.ст. 11 і 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.

За наказом № 145 від 03 жовтня 2014 року командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_3 надана щорічна основна відпустка строком на 18 діб, тобто з 03 жовтня 2014 року до 21 жовтня 2014 року.

Однак, 21 жовтня 2014 року рядовий ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, проходячи військову службу, в порушення вимог ст.ст. 17 і 65 Конституції України, ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127 і 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, враховуючи стан у державі, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 АДРЕСА_2 . Під час незаконної відсутності у військовій частині обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби. Крім того, під час незаконної відсутності у військовій частині рядовий ОСОБА_3 постійно перебував за місцем проживання у АДРЕСА_1 , нікуди не відлучався, займався домашніми справами та господарством до 19 жовтня 2015 року.

У подальшому рядовий ОСОБА_3 , усвідомивши протиправність своїх дій щодо не з`явлення вчасно на службу без поважних причин, 19 жовтня 2015 року прибув до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , де за наказом № 102 від 19 жовтня 2015 року командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) рядового ОСОБА_3 звільнено з військової служби у запас. Отже, рядовий ОСОБА_3 був незаконно відсутнім на місці несення військової служби в період із 21 жовтня 2014 року до 19 жовтня 2015 року.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 3 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

23 серпня 2018 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , у присутності захисника ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості у відповідності до ст. 472 КПК України. Згідно вказаної угоди прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 3 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України. За вказаною угодою обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_3 , цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Суд дійшов висновку про те, що угода від 23 серпня 2018 року про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України і Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.

Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши позицію прокурора ОСОБА_4 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 , позицію захисника ОСОБА_5 , суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 23 серпня 2018 року, укладеної між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , призначивши обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання за ч. 3 ст. 407 КК України у виді двох років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує визнання вини і щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (злочину), що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні. При цьому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину) і особу винного, який задовільно характеризується за місцем проживання, і вважає необхідним, затвердивши вказану угоду, призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами кримінального процесу покарання.

Процесуальні витрати і речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

затвердити угоду від 23 серпня 2018 року про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган із питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених п.п. 1 і 2 ч. 4 ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів із дня проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя