АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1692/2018 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_3 , на вирок Подільського районного суду м.Києва від 16 липня 2018 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Подільського районного суду м.Києва від 16 липня 2018 року затверджено, укладену 25 квітня 2018 року, угоду про визнання винуватості між прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 м. Києва ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
Визнано винним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 , від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку 2 роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п.п. 1,2 ч.1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи або навчання, а також не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання щодо речових доказів.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, заступник прокурора м.Києва ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Подільського районного суду м.Києва від 16 липня 2018 року щодо ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та кримінальне провадження направити до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що в мотивувальній частині вироку суд зазначив про те, що прокурор згідно ч. 4 ст. 469 КПК України отримав від потерпілого письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості з обвинуваченим. Але, зі змісту згоди потерпілого не зрозуміло на що саме він дає згоду: на факт укладання угоди про визнання винуватості, чи він погоджується з формулюванням підозри, обвинувачення та його правовою кваліфікацією, узгодженим покаранням. Дані питання щодо дійсного змісту волевиявлення потерпілого в судовому засіданні не з`ясовувалися, оскільки розгляд кримінального провадження відбувся без його участі.
Таким чином, на думку прокурора Подільський районний суд м. Києва грубо порушуючи вимоги ч. 4 ст. 469 КПК України, ігноруючи роз`яснення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ухвалив незаконний вирок від 16.07.2018 та незаконно затвердив угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому вона не могла бути укладена. Тобто з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Вивчивши апеляційну скаргу та матеріали кримінального провадження вважаю, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_3 на вирок Подільського районного суду м.Києва від 16 липня 2018 року стосовно ОСОБА_4 , необхідно відмовити, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 24 КПК України гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Згідно ч. 4 статті 475 КПК вирок, на підставі угоди, може бути оскаржений у порядку, передбаченому цим кодексом, з підстав, передбачених статтею 394 цього кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 473 КПК України, наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу.
За правилами ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:
- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконанням судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, якому згідно з частиною 4 статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Згідно висновку Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладеного у його постанові від 03 березня 2016 року у справі № 5-347кс15, право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129) (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11 рп/2012).
Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).
Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.
Згідно п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржено прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Як вбачається із оскаржуваного вироку вимоги закону, передбачені п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК, при укладенні угоди прокурора з обвинуваченим ОСОБА_4 судом першої інстанції були дотримані. Остаточне узгоджене покарання судом призначено вірно, відповідно до вимог закону, що і не заперечується прокурором в апеляційній скарзі.

Також на а.с. 25, міститься заява потерпілого ОСОБА_6 , надана в порядку ст. 469 КПК України прокурору, з якої убачається, що потерпілий ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001542 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, надає згоду прокурору в вказаному провадженні на укладання угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 , та не заперечує щодо проведення судового розгляду без його участі, цивільний позов не подавав, оскільки майно йому повернуто в повному обсязі.
Потерпілий ОСОБА_6 вирок у даному кримінальному провадженні не оскаржив.
За таких обставин, правових підстав для оскарження прокурором угоди немає, тому у відповідності до ч. 4 ст. 399 КПК України, у відкритті апеляційного оскарження прокурору слід відмовити.

Посилання прокурора на те, що зі змісту згоди потерпілого не зрозуміло на що саме він дає згоду: на факт укладання угоди про визнання винуватості, чи він погоджується з формулюванням підозри, обвинувачення та його правовою кваліфікацією, узгодженим покаранням, є безпідставними, так як чинні норми процесуального закону не містять чітких вимог до змісту згоди потерпілого, а містять тільки посилання на те, що потерпілий надає письмову згоду прокурору на укладання ним угоди про визнання винуватості, що було і дотримано в даному провадженні.
Доводи прокурора про те, що розгляд кримінального провадження відбувся без участі потерпілого, не заслуговують на увагу, оскільки потерпілий ОСОБА_6 , в заяві в якій надавав згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 , зазначив, що він не заперечує щодо проведення судового розгляду без його участі.
Посилання прокурора на те, що Подільський районний суд м. Києва грубо порушуючи вимоги ч. 4 ст. 469 КПК України, ігноруючи роз`яснення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ухвалив незаконний вирок від 16.07.2018 та незаконно затвердив угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому вона не могла бути укладена, не знайшли свого підтвердження під час вивчення матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_4 .
Крім того слід зазначити, що Постанова пленуму №13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угоди" була прийнята 11.12.2015 року, а зміни до абзацу п`ятого частини четвертої статті 469, внесені згідно із Законом № 1950-VIII від 16.03.2017, тобто після прийняття зазначеної постанови.
Також вважаю необхідним зазначити, що п.22 Постанови пленуму №13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 року "Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угоди" вказує на те, що вирок суду першої інстанції на підставі угоди може бути оскаржений обмеженим колом суб`єктів та з чітко визначених законом підстав, зазначених у ч.3,4 ст.394 КПК. У зв`язку з чим суд, в разі подання відповідних з скарг з підстав, з яких судове рішення не може бути оскаржено згідно з положеннями ст.394 КПК, має відмовити у відкритті апеляційного провадження.
Таким чином, під час перевірки доводів апеляційної скарги, встановлено що правових підстав для оскарження прокурором вироку, ухваленого Подільським районним судом м.Києва від 16.07.2018 про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 немає, тому з урахуванням загальних вимог кримінального судочинства та принципу верховенства права слід відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_3 .

Керуючись ст. 399 КПК України, суддя-доповідач,-
п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_3 , на вирок Подільського районного суду м.Києва від 16 липня 2018 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 .
Копію ухвали про відмову у відкритті провадження, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами, повернути особі, яка її подала заступнику прокурора м. Києва ОСОБА_3
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому ст.ст.424, 426 КПК України.

Суддя Апеляційного
суду м. Києва ОСОБА_2