Дата документу Справа № 311/4451/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №311/4451/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1162/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Михайлівка Запорізької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

прокурор Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 22 березня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним та призначити йому покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді арешту на строк 5 місяців.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що судом надано неоднозначну оцінку показаням свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , не наведено належного обґрунтування та мотивів не визнання в одній частині показань цих свідків належним доказом та прийняття до уваги їх показань в іншій частині, а висновки, яких дійшов суд першої інстанції, ґрунтуються на припущеннях та не відповідають фактичним обставинам провадження. Зокрема, суд, посилаючись на показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були понятими при проведенні обшуку ОСОБА_6 та його автомобіля, прийняв до уваги та надав оцінку лише частині показвнь цих свідків, а саме: їх показанням щодо проникнення працівників поліції до автомобіля ОСОБА_6 . Проте, суд взагалі не відобразив у своєму вироку і не надав оцінки показанням цих свідків в частині того, що в руках у працівників поліції сторонніх предметів не було, усі працівники поліції були вдягнені у верхній одяг з коротким рукавом і жоден із свідків не сказав, що бачив, як працівники поліції кладуть до автомобіля ОСОБА_6 якісь речі, у тому числі шприц з наркотичними засобами.

Висновки суду щодо фабрикації кримінального провадження відносно ОСОБА_6 є необґрунтованими, оскільки допитаний свідок ОСОБА_12 пояснив, що лише зі слів самого ОСОБА_6 йому відомо, що останньому нібито погрожували працівники поліції. Проте, конкретних прізвищ та посад працівників поліції не було названо, які саме надходили погрози від працівників поліції свідку не відомо.

Суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання сторони обвинувачення про допит свідка ОСОБА_13 , чиї показання могли мати суттєве значення для провадження, тим самим позбавив сторону обвинувачення можливості спростувати позицію сторони захисту, що ОСОБА_13 підкинув наркотичні засоби перед обшуком.

За вироком суду, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення при наступних обставинах.

У невстановлений в ході досудового розслідування день і час вересня 2015 року, діючи з прямим умислом, з метою незаконного придбання, зберігання, перевезення наркотичних засобів, в порушення вимог Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 року, постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06 травня 2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних, речовин, їх аналогів і прекурсорів», у невстановленої особи придбав та до 25 вересня 2015 року зберігав особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований.

25 вересня 2015 року, близько 13.00 години, ОСОБА_6 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на незаконне придбання, зберігання, перевезення наркотичного засобу виїхав з міста Запоріжжя на автомобілі Daewoo Lanos д/н НОМЕР_1 , яким користувався, у напрямку міста Василівка, заздалегідь взявши із собою одноразовий медичний шприц градуюванням 20 мл, заповнений на 15 мл рідиною коричневого кольору.

25 вересня 2015 року, в період з 14 години 45 хвилин до 15 години 10 хвилин, під час складення протоколу обшуку автомобілю Daewoo Lanos д/н НОМЕР_1 , в місті Василівка, поблизу посту роти ДПС №3 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області працівниками міліції було виявлено та вилучено одноразовий медичний шприц градуюванням 20 мл, заповнений на 15 мл рідиною коричневого кольору, який поміщено до целофанового пакету, опечатаного паперовою биркою з роз`яснювальним надписом та підписами понятих, працівників міліції, який згідно з висновком експерта №1504 від 23 жовтня 2015 року містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 0,3633 г, який ОСОБА_6 незаконно придбав, зберігав, перевозив без мети збуту.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.309 КК України, як незаконне придбання, зберігання, перевезення наркотичних засобів без мети збуту.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і наполягав на скасуванні вироку суду та ухваленні нового вироку; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами п.1 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи виправданою, зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався, ретельно дослідив всі наявні докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано виправдав ОСОБА_6 у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Так, суд, розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , повно всебічно та об`єктивно встановив всі фактичні обставини провадження, детально дослідив та дав належну оцінку кожному доказу з точки зору допустимості, достовірності і належності, та частину доказів обґрунтовано визнав неналежними і недопустимими та відкинув їх з наведенням відповідного мотивування, з чим погоджується і колегія суддів.

Так, під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину не визнав, категорично оспорював факт придбання, зберігання і перевезення ним в автомобілі наркотичних засобів, вказав, що обвинувачення є надуманим, а докази сфальсифікованими працівниками міліції і органами досудового слідства. Пояснив, що він не вживає наркотичні засоби та не займається перевозкою та продажем наркотичних речовин. Приблизно за два тижні до подій, які йому інкримінуються, його знайомий ОСОБА_14 передав йому у користування автомобіль Daewoo Lanos, на якому він їхав до батьків, які проживають в смт. Михайлівка. На стаціонарному посту ДАІ в м. Василівка його зупинив працівник ДАІ і попросив пред`явити документи для перевірки. Під час пред`явлення ним документів на вимогу працівника ДАІ до автомобіля підійшли оперативні працівники БНОН, відкрили водійські двері і витягли його з автомобіля, наділи на нього наручники і відвели до відбійника. Після цього двоє оперативних співробітників ОСОБА_15 та ОСОБА_16 проникли до салону його автомобіля. Через деякий час, приблизно через 10-20 хвилин, він побачив, що з боку автовокзалу в напрямку до них йде слідчий ОСОБА_17 . Після цього оперативні співробітники ОСОБА_18 закрили двері автомобіля і кинули йому в руки ключі від автомобіля. Потім до автомобіля підійшли поняті, як йому стало пізніше відомо, їх прізвища ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , яких залучили для проведення обшуку автомобіля. Після приходу понятих, слідчий провів обшук салону автомобіля, в ході якого з-під ковдри за переднім пасажирським сидінням був вилучений шприц наповнений якоюсь рідиною. До початку обшуку він повідомив, що до салону його автомобіля проникали співробітники міліції, та неодноразово заявляв клопотання про виклик адвоката, однак його заяви були проігноровані. Шприц з рідиною, який було вилучено з салону автомобіля підкинули до салону автомобіля співробітники БНОН після його фактичного затримання і перед початком проведення обшуку. Вважає кримінальну справу сфабрикованою співробітниками СБНОН, у зв`язку з тим, що в 2015 році він був запрошений співробітниками СБУ для участі в якості понятого при проведенні оперативної закупки наркотичних засобів у працівника ОСОБА_21 .

Суд першої інстанції, перевіряючи вказані доводи ОСОБА_6 заявлені на свій захист, вірно звернув увагу та зазначив у вироку, що доводи обвинуваченого прокурором не спростовані належними та допустимими доказами.

Так, сторона обвинувачення як на докази вини ОСОБА_6 , посилалась на показання свідка ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , а також на письмові докази, зібрані в ході проведення слідчих дій, а саме протокол обшуку від 25 вересня 2015 року, який був проведений за місцем проживання обвинуваченого та протокол обшуку від 25 вересня 2015 року автомобіля під керування ОСОБА_6 .

Разом з цим, свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що 25 вересня 2015 року він знаходився на автовокзалі м. Василівка і чекав приїзду онуки. В цей час працівник ДАІ зі стаціонарного поста ДАІ, так званої «тарілки», покликав його для участі в якості понятого. Після цього він переліз через відбійник розташований з боку автовокзалу і пройшов до поста ДАІ, де вже знаходився інший понятий ОСОБА_10 . Їх покликали підійти до автомобіля Ланос або Сенс, який знаходився на узбіччі автодороги. Коли він підходив до автомобіля, він бачив ОСОБА_6 , який стояв на узбіччі біля відбійника в кайданках, також з салону автомобіля вийшли два працівника міліції, один - з боку водійської двері, інший - з салону автомобіля позаду. Після чого один з працівників поліції закрив двері автомобіля. Перед початком обшуку ОСОБА_22 просив слідчого викликати адвоката, повідомляв, що співробітники міліції перебували в його автомобілі до проведення обшуку, однак його заяви були залишені слідчим без уваги. Після чого проведений обшук автомобіля і в салоні знайдено пакет із шприцом, а також під час обшуку вилучені телефони, грошові кошти та документи на автомобіль. Також повідомив, що його викликали в поліцію і психологічно тиснули з метою зміни ним своїх показань, які він дав під час досудового розслідування.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що 25 вересня 2015 року після обіду він знаходився в автомобілі на автовокзалі м. Василівка. Працівники міліції попросили його взяти участь при проведення слідчих дій в якості понятого. Після цього за його участю проведений обшук автомобіля Ланос або Сенс. Коли він підійшов до автомобіля, де повинен був проводитися обшук, біля автомобіля перебувало 4 або 5 співробітників міліції. ОСОБА_6 вже був в наручниках. Потім підійшов інший понятий ОСОБА_11 . Перед початком обшуку ОСОБА_22 повідомив, що працівники міліції вже перебували в його автомобілі. Спочатку слідчим в присутності понятих проведено особистий огляд ОСОБА_22 , а потім обшук автомобіля. Обшук фіксувався на камеру. В ході проведення обшуку в автомобілі на підлозі на коврику виявлено і вилучено шприц в пакеті з невідомою речовиною.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що з ОСОБА_6 він давно знайомий і перебуває з ним в дружніх стосунках. В його власності перебував автомобіль Деу Ланос НОМЕР_2 , який він передав в користування ОСОБА_6 приблизно за день до обшуку. Передав автомобіль після перебування на мийці. Ніяких наркотичних засобів в автомобілі ніколи не зберігав і не перевозив.

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , які були залучені в якості понятих при затриманні та проведенні обшуку автомобіля Daewoo Lanos, які в судовому засіданні підтвердили, що за їх участю проводився особистий огляд ОСОБА_6 і обшук його автомобіля, та в момент, коли вони підійшли до місця проведення слідчих дій, ОСОБА_6 стояв на узбіччі біля автомобіля в кайданках під контролем декількох працівників міліції, а працівники міліції перебували в салоні автомобіля перед проведенням слідчих дій.

Зазначені показання обвинуваченого та свідків підтверджуються відеозаписом обшуку автомобіля, який був переглянутий в судовому засіданні та встановлено, що з самого початку проведення слідчих дій ОСОБА_6 вже перебував в кайданках, та звертав увагу учасників, що працівники міліції перебували в салоні його автомобіля.

Таким чином, поняті ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не були присутні при безпосередньому фактичному затриманні ОСОБА_6 , який після зупинки автомобіля і до приходу понятих знаходився під контролем працівників міліції, дії яких, в той же час, не контролювалися понятими. Стороною обвинувачення не спростовані доводи ОСОБА_6 в цій частині.

Також в судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_12 який зазначив, що він працює старшим оперуповноваженим Управління СБУ Луганської та Донецької області. З обвинуваченим ОСОБА_6 у нього робочі стосунки у зв`язку з тим, що останній залучався в якості понятого при проведенні слідчих дій. Познайомився з ОСОБА_22 він в 2015 році під час проведення заходів по документуванню неправомірних дій співробітників ОСОБА_23 , в ході яких ним був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_6 , якого запросили взяти участь в якості понятого. Після цього ОСОБА_22 неодноразово скаржився йому на погрози з боку працівників міліції у зв`язку з його участю в якості понятого. Він особисто пропонував ОСОБА_6 написати заяву про тиск і погрози з боку працівників міліції, проте ОСОБА_6 з такими заявами не звертався. Пізніше ОСОБА_6 телефонував йому і скаржився на те, що його зупинили і підкинули наркотичні речовини.

Показання свідка ОСОБА_12 , сумніватися у правдивості яких підстав немає, фактично підтверджують версію обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно зазначив у вироку, що показання свідків узгоджуються з показаннями обвинуваченого і спростовують доводи сторони обвинувачення про причетність останнього до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Крім того, 25 вересня 2015 року під час обшуку квартири за місцем проживання ОСОБА_6 , яка належить ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 102 гривні, які як пояснила ОСОБА_25 належать особисто їй. Будь-яких наркотичних засобів не вилучено (т.1 а.п.245-248).

Під час обшуку автомобіля, яким керував ОСОБА_6 виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 114 гривень, одноразовий медичний шприц об`ємом 20 мл, заповнений на 15 мл речовиною коричневого кольору, свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 та поліс №АІ59 94064, мобільні телефони Samsung GT-E12001, імеі НОМЕР_3 (сім-карта Life), Nokia імеі НОМЕР_4 , імеі НОМЕР_5 , Fly TS105 імеі 1: НОМЕР_6 , імеі 2: НОМЕР_7 , імеі 3: НОМЕР_8 , Samsung білого кольору імеі: НОМЕР_9 (Life), Samsung червоного кольору імеі: НОМЕР_10 , Samsung чорного кольору імеі: НОМЕР_11 (Life). Перераховане вище вилучено та опечатано в целофанові пакети (т.2 а.п.7-10).

При затриманні ОСОБА_6 у останнього вилучено грошові кошти в сумі 2438 гривень, паспорт, водійське посвідчення (т.2 а.п.46-47).

Вилучені грошові кошти при проведенні обшуку квартири за місцем проживання ОСОБА_6 , автомобіля та особистому обшуку жодного доказового значення для кримінального провадження не мають, хоча були визнані речовими доказами і долучені до матеріалів кримінального провадження. Між тим, органом досудового розслідування не доведено, що вилучені грошові кошти дійсно мають доказове значення у даному провадженні.

Крім цього, з висновку судово-хімічної експертизи №1504 від 23 жовтня 2015 року вбачається, що об`єкти доставлені на експертизу начальником СБНОН ОСОБА_13 , у тому числі одноразовий шприц 20 мл, вилучений в ході обшуку автомобіля Daewoo Lanos, упаковані в прозорі полімерні пакети, горловини яких обв`язані нитками, які не щільно і легко знімається з упакування без пошкодження вказаної нитки, тобто упакування не забезпечує запобігання доступу до об`єкта дослідження (т.2 а.п.33-41). Вилучений з автомобіля шприц до камери зберігання речових доказів не передавався та був доставлений на експертизу начальником СБНОН ОСОБА_13 , на якого вказує обвинувачений як на особу, що проникала до керованого їм автомобілю до залучення понятих та , на його думку, підкинула шприц з рідиною.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що результати вказаної експертизи не можуть бути визнані допустимим доказом, оскільки не забезпечено належне зберігання вилученого речового доказу з метою уникнення неконтрольованого доступу до нього у період з дати вилучення та до дати доставки експерту.

Суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.8 КПК України, врахував практику Європейського суду з прав людини та обґрунтовано послався на рішення Суду від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України», рішенні від 14 лютого 2008 року «Кобець проти України» , рішенні від 04 вересня 2014 року «Рудяк проти України» , в яких зазначено, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

На переконання колегії суддів, суд, ухвалюючи виправдувальний вирок, належним чином дослідив вищенаведені показання обвинуваченого, свідків й письмові докази та надав цим доказам правильну оцінку.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи провадження в межах висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, дослідивши та оцінивши сукупність зібраних у кримінальному провадженні доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд не вказав у вироку чому прийняв одні докази та відкинув інші, суперечать змісту самого вироку, у якому всі висновки суду належним чином вмотивовані.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не бачили, щоб працівники поліції клали шприц з наркотичною речовиною у автомобіль, є непереконливими та висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки як було встановлено судом, та не спростовано прокурором, поняті були залучені після фактичного затримання ОСОБА_6 , до останнього вже були застосовані спеціальні засоби - кайданки, та він повідомляв про те, що працівники поліції перебували в його автомобілі; свідок ОСОБА_11 вказав, що коли він підійшов до місця події, з салону автомобіля вийшли два працівники міліції.

Доводи прокурора про неповноту судового розгляду, оскільки суд відмовив у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про допит у якості свідка ОСОБА_13 , також є необґрунтованими, оскільки суд дослідив всі надані сторонами докази, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону вирішив всі клопотання, заявлені учасниками провадження.

Передбачених законом підстав для допиту вказаної особи при апеляційному розгляді колегія суддів не вбачає.

Крім того, згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_13 на момент вищевказаних подій був співробітником БНОН, брав участь в обшуку автомобіля, яким керував ОСОБА_6 та на нього прямо вказує обвинувачений як на особу, що перебувала у керованому їм автомобілі до його обшуку та, на його думку, підкинула у автомобіль шприц з рідиною, тобто безумовно є особою зацікавленою в результатах розгляду кримінального провадження.

Оскільки будь-яких порушень з боку суду першої інстанції при допиті свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та при дослідженні письмових доказів не вбачається, підстави для повторного дослідження вказаних доказів в ходе апеляційного розгляду відсутні.

Аналізуючи оскаржуваний вирок та матеріали кримінального провадження, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом були створені всі необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав, в тому числі стороною обвинувачення.

Згідно з п.10 ч.1, ст.7, ч.1, 2, 4 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом і встановлено обвинувальним вироком.

Це кореспондується і з положеннями ст.62 Конституції України, згідно з якими особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

Однією з основних засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка декларує, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Про що наголошено у рішенні ЄСПЛ у справі «Коробов проти України» від 21 липня 2011 року.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що провівши судовий розгляд кримінального провадження у відповідності до положень ст.337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, діючи в межах своїх повноважень, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд дійшов до вірного висновку, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, тому ОСОБА_6 по пред`явленому йому обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченому ч1 ст.309 КК України, підлягає виправданню, про що вірно зазначено як в мотивувальній, так і в резолютивній частині вироку.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим й мотивованим та підстав для його скасування немає.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, жодних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Крім того, не може бути скасоване правильне по суті судове рішення з одних лише формальних міркувань.

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурор Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Василівського районного суду Запорізької області від 22 березня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4