Справа № 573/1009/18
Номер провадження 1-кп/573/116/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопілля кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 11 травня 2018 року за № 0000207 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Москаленки Білопільського району Сумської області, освіта професійно-технічна, неодруженого, не працюючого, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 18 серпня 1993 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ст. 42 КК України ( 1960 року) до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, ухвалою Сумського обласного суду від 21 вересня 1993 року вирок змінений, встановлений іспитовий строк 2 роки;
2) 14 грудня 1993 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч. 2 ст. 140, ст. 17, ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ст. 42 КК України ( 1960 року) до покарання у виді 4 років позбавлення волі;
3) 05 червня 1998 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч. 2 ст. 196-1, ч. 3 ст. 81 , ст. 42 КК України (1960 року) до покарання у виді 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
4) 24 травня 2002 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч. 3 ст. 185 КК України (2001 року) до покарання у виді 3 років позбавлення волі;
5) 21 серпня 2002 року вироком Краснопільського районного суду Сумської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі;
6) 22 червня 2007 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч. 3 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі;
7) 27 листопада 2009 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України, ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі;
8) 11 жовтня 2013 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 297, ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі;
9) 16 грудня 2015 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч. 2 ст. 185 КК України, ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років 5 місяців позбавлення волі,
10) 21 лютого 2018 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, судимості не зняті та не погашені

за ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

10 травня 2018 року близько 23.00 год. ОСОБА_4 проходив повз Москаленківську дільничну лікарню Державної ветеринарної медицини, що розташована за адресою: с. Москаленки, вул. Виселок, 1 Білопільського району Сумської області, де у нього виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення майна із лікарні, територія якої не огороджена забором чи іншими засобами охорони.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення майна із дільничної лікарні, ОСОБА_4 того ж дня близько 23 год. 15 хв., переконавшись, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, за допомогою знайденого біля східців до лікарні металевого кутника, зірвав навісний замок на дверях, відчинив їх, проникнувши таким чином в середину приміщення.

Перебуваючи у приміщенні Москаленківської дільничної лікарні Державної ветеринарної медицини, розташованої в с. Москаленки, вул. Виселок, 1 Білопільського району Сумської області, діючи з корисливих мотивів, повторно, усвідомлюючи таємність та протиправність своїх дій, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді завдання матеріальної шкоди, викрав велосипед марки «Laguna» блакитного кольору, вартістю 907 грн., який знаходився у коридорі ветеринарної лікарні та належав ветеринарному фельдшеру ОСОБА_5 , яка мешкає у АДРЕСА_2 .

Далі ОСОБА_4 через відкриті ним раніше вхідні двері, вивів вказаний велосипед за межі дільничної лікарні та сховав його у чагарниках неподалік від домогосподарства за адресою: АДРЕСА_3 , розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Виконуючи вказані дії ОСОБА_4 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків від цих дій у вигляді завдання матеріальної шкоди власнику майна та бажав їх настання, тобто вчинив злочин з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, дав покази, які відповідають фактичним обставинам, викладеним в обвинувальному акті та описовій частині вироку. Так, обвинувачений пояснив, що 10 травня 2018 року близько 23.00 год. він проходив повз дільничну лікарню, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , територія якої не огороджена забором чи іншими засобами охорони. Того ж дня близько 23 год. 15 хв., переконавшись, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, за допомогою знайденого біля східців до лікарні металевого кутника, він зірвав навісний замок на дверях, відчинив їх, проникнув у середину приміщення. Перебуваючи у приміщенні дільничної лікарні, а саме у коридорі, він побачив велосипед блакитного кольору, який вирішив викрасти. Через відкриті ним раніше вхідні двері вивів вказаний велосипед за межі дільничної лікарні та сховав його у чагарниках неподалік від домогосподарства за адресою: АДРЕСА_3 . У вчиненому розкаюється та просить суд суворо не карати.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку суду, доведена повністю.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена повторно.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї, його матеріальний стан, тощо.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно із ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин, своєю поведінкою під час досудового розслідування та судового провадження прагнув зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки, активне сприяння розкриттю злочину, оскільки він правдиво повідомив про обставини вчинення злочину, добровільне відшкодування завданих злочином збитків.

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не інвалід, не працюючий, за місцем проживання характеризується як особа, відносно якої компрометуючих матеріалів не надходило (а. с. 33-59).

Також суд враховує і думку потерпілої ОСОБА_5 , яка претензій матеріального чи морального характеру до ОСОБА_4 не має, просила суворо не карати, про що надала до суду письмову заяву (а. с. 18).

Обставиною, що згідно ст. 67 КК України обтяжували б покарання ОСОБА_4 у судовому засіданні є рецидив злочинів, оскільки останній вчинив новий умисний злочин маючи при цьому не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за злочин, який теж ним вчинено умисно.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, з урахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого.

Таким чином, враховуючи сукупність зазначених вище обставини, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_4 , з урахуванням особи винного, його відношення до скоєного, суд прийшов до висновку, що за вчинення останнім злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання, призначене в межах санкції статті у виді позбавлення волі.

На переконання суду, призначене покарання достатнє для виправлення та перевиховання ОСОБА_4 , відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання.

Крім того суд вважає за необхідне згідно зі ст. 71 КК України до даної міри покарання приєднати частково не відбуте покарання за вироком Білопільського районного суду від 21 лютого 2018 року, яким його було засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, та остаточно призначити покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі.

Зарахувати в строк відбування покарання час перебування ОСОБА_6 під вартою, враховуючи час затримання ОСОБА_4 та поміщення його до ДУ "Сумський слідяий ізолятор" 21 травня 2018 року для відбуття покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ст. 100 КПК України речовий доказ: велосипед марки «Laguna», блакитного кольору, який переданий на зберігання ОСОБА_5 - залишити останній як власнику (а. с. 68 ).

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлений.

Під час проведення досудового розслідування проводилась судова товарознавча експертиза № 19/119/11-1/1949е від 31 травня 2018 року, витрати за проведення якої становлять 429 грн. На підставі ст. 124 КПК України вказана сума підлягає стягненню із ОСОБА_4 на користь держави (а. с.66 ).

Під час досудового розслідування та судового провадження запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

На підставі ухвали Білопільського районного суду Сумської області від 11 червня 2018 року надано дозвіл на тимчасове залишення ОСОБА_4 в умовах СІЗО на 60 діб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 3 ( три) роки.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Білопільського районного суду від 21 лютого 2018 року і за сукупністю вироків призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 (два) місяці .

Обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відрахувати з моменту взяття його під варту з 12 липня 2018 року.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_4 строк перебування під вартою з 21 травня 2018 року по 11 липня 2018 року включно.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави 429 (чотириста двадцять дев`ять) гривень за проведення судової товарознавчої експертизи.

Речовий доказ: велосипед марки «Laguna», блакитного кольору, який переданий на зберігання ОСОБА_5 - залишити останній як власнику.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя