Постанова
Іменем України

3 липня 2018 року

м. Київ
справа №755/5880/15-к
провадження №51-3378км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0018230, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Києва, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК),
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Апеляційний суд міста Києва ухвалою від 28 березня 2017 року залишив вирок щодо ОСОБА_6 без зміни.
ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 28 грудня 2014 року приблизно о 22:20, перебуваючи на пр. Ю. Гагаріна, 12/1 у м. Києві, за попередньою домовленістю зустрівся із ОСОБА_8 . В ході спілкування між ними виник словесний конфлікт, який переріс у бійку, в результаті чого, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 . Реалізуючи свої злочинні наміри, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння та свідомо допускаючи настання смерті ОСОБА_8 , ОСОБА_6 дістав із кишені невстановлений досудовим розслідуванням предмет, що має колючо-ріжучі властивості, та умисно з метою заподіяння смерті завдав ОСОБА_8 двох цілеспрямованих ударів у життєво важливі органи, а саме у грудну клітку та черевну порожнину, внаслідок чого спричинив останньому проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва з пошкодженням лівого шлуночка серця, крововиливи в порожнину перикарда та в ліву плевральну порожнину, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, та непроникаючу колото-різану рану по бічній стінці живота зліва, що відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Після цього ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник, а ОСОБА_8 доставлено до лікарні, де надано кваліфіковану медичну допомогу, що врятувало життя останньому.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд апеляційної інстанції:
- в ухвалі своїх висновків належним чином не мотивував, не навів вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційних скарг;
- постановив ухвалу без проведення судового слідства та безпосереднього дослідження доказів, відмовивши стороні захисту в задоволенні відповідного клопотання;
- не звернув увагу на доводи в апеляційних скаргах про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_6 , які слід було кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК;
- не врахував, що дослідженими у суді доказами не підтверджується те, що ОСОБА_6 бажав настання смерті потерпілого та виконав усі дії для доведення злочину до кінця і зробив усе для того, щоб позбавити життя потерпілого, оскільки судом встановлено, що на момент залишення ОСОБА_6 місця події він бачив і розумів, що ОСОБА_8 знаходився при свідомості, активно рухався та негативно висловлювався у бік обвинуваченого;
- порушив принципи неупередженості суду, законності кримінального провадження, обґрунтованості рішення, змагальності сторін.

Позиції учасників судового провадження
Від учасників процесу заперечень на касаційну скаргу не надійшло.
У судовому засіданні:
- засуджений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу;
- прокурор вважав судове рішення апеляційної інстанції законним та обґрунтованим і просив залишити його без зміни.

Мотиви Суду

Відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 374 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у мотивувальній частині вироку зазначається, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
З матеріалів провадження убачається, що суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні закінченого замаху на убивство, при цьому такий висновок не повною мірою узгоджується із установленими судом фактичними обставинами провадження, визнаними ним доведеними.
Так, суд у вироку зазначив, що ОСОБА_6 , реалізуючи свої злочинні наміри, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння та свідомо допускаючи настання смерті ОСОБА_8 , дістав із кишені невстановлений досудовим розслідуванням предмет, що має колючо-ріжучі властивості, та умисно з метою заподіяння смерті завдав ОСОБА_8 двох цілеспрямованих ударів в життєво важливі органи.
Статтею 24 КК передбачено, що умисел поділяється на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.
Враховуючи положення ст. 24 КК, умисне убивство може бути вчинено з прямим умислом, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини та бажає її настання, або з непрямим умислом коли особа хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання.
Відповідно до ч. 1 с. 15 КК замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
Отже, суд, встановивши, що ОСОБА_6 , реалізуючи свої злочинні наміри, свідомо допускав настання смерті ОСОБА_8 , що є ознакою непрямого умислу, дійшов висновку про вчинення ним замаху на умисне вбивство, яке може бути скоєно лише з прямим умислом.

Не погоджуючись із кваліфікацією дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 115 КК, обвинувачений та захисник звернулися до суду з апеляційними скаргами, у яких порушували питання про перекваліфікацію дій ОСОБА_6 , зокрема, враховуючи відсутність у нього прямого умислу на вбивство потерпілого.
Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 419 КПК у мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції, зокрема, зазначаються: встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Разом з тим зазначені вимоги закону при розгляді цього провадження апеляційним судом залишилися не виконаними.
Так, захисник в апеляційній скарзі, крім іншого, зазначив, що в матеріалах провадження відсутні будь-які докази та документально встановлені дані того, що у ОСОБА_6 був злочинний умисел, спрямований саме на вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 , та докази на підтвердження того факту, що, реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_6 усвідомлював та міг усвідомлювати суспільну небезпеку свого діяння та при цьому свідомо допускав і бажав настання смерті потерпілого.
Однак суд апеляційної інстанції не усунув наявних у вироку розбіжностей, не дослідив питання про вид умислу, з яким діяв ОСОБА_6 , ретельно не перевірив усіх зазначених в апеляційних скаргах доводів і належним чином не мотивував свого рішення про залишення без зміни вироку суду першої інстанції.
Таким чином, апеляційний суд порушив вимоги ст. 419 КПК при розгляді апеляційної скарги, що ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення та відповідно до ч. 1 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для його скасування.
З урахуванням зазначених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону Суд не вбачає підстав для надання оцінки доводам касаційної скарги в іншій частині, у зв`язку з чим касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.

При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК, надати оцінку всім доводам апеляційної скарги прокурора та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 369, 412, 419, 433, 434, 436, 438, 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, п. 15 Перехідних положень цього Кодексу, пунктами 4, 6 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII, Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати.
Призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2