УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 638/1229/18

Провадження № 1-кс/638/2222/18

08.06.2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
з участю старшого слідчого військової прокуратури
Харківського гарнізону ОСОБА_3
з участю захисника ОСОБА_4
з участю підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 , погодженого прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_6 про арешт майна за матеріалами кримінального провадження №0000361 від 02 жовтня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:
06.06.2018 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання старшого слідчого військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 , погодженого прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_6 про арешт майна за матеріалами кримінального провадження №0000361 від 02 жовтня 2017 року.
Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи заступником начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області, державним службовцем 6 рангу в межах категорії «Б», займаючи відповідальне становище, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, діючи умисно, 05.10.2017 року отримав від ОСОБА_7 , неправомірну вигоду у виді грошових коштів в сумі одна тисяча дол. США, яку вимагав від останнього за закінчення виконавчого провадження на підставі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ та, відповідно, зняття арешту, накладеного на майно - квартиру АДРЕСА_1 боржника ОСОБА_8 , а також виключення відповідних відомостей з Єдиного реєстру боржників, та продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу 02.02.2018 року отримав від ОСОБА_7 , неправомірну вигоду у виді грошових коштів грошових коштів в сумі двадцять сім тисяч гривень України за вчинення дій в інтересах ОСОБА_8 , а саме за прийняття рішення про закінчення вищевказаного виконавчого провадження на підставі письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена, та, відповідно, зняття арешту, накладеного на майно - квартиру АДРЕСА_1 боржника ОСОБА_8 , а також виключення відповідних відомостей з Єдиного реєстру боржників, за зняття арешту з майна, яке належить ОСОБА_8 .
За вказаних обставин, 02 лютого 2018 року старшим слідчим військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 . ОСОБА_5 затримано, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України.
Під час досудового розслідування у ході проведення обшуку приміщення з табличкою «Службове приміщення», що на 7 поверсі буд. 7/8 на Майдані Захисників України у м. Харкові, де розташовуються службові приміщення Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області, виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 27 тис. грн., з них: 100 банкнот номіналом 200 гривень України та 14 банкнот номіналом 500 гривень України, з відповідними серіями та номерами, які відповідно до протоколу помітки, огляду та вручення грошових коштів, були предметом неправомірної вигоди, яку ОСОБА_5 вимагав від ОСОБА_7 за вчинення дій в інтересах ОСОБА_8 .
Тобто, ОСОБА_5 , будучи заступником начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області службовою особою, яка займає відповідальне становище, одержавши для себе неправомірну вигоди у виді грошових коштів за вчинення ним, як службовою особою, в інтересах третіх осіб, дій з використанням наданої йому влади та службового становища, що поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, вчинив злочин, передбачений частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України, який відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України є тяжким злочином.

За вказаних обставин, 03 лютого 2018 року старшим слідчим військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 за погодженням з прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_9 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України.

Також, 04 лютого 2018 року старшим слідчим військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 за погодженням з прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_9 ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер: 37270180).

Окрім того, згідно інформації отриманої з Управління виявленні та розшуку активів Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами одержаними від корупційних та інших злочинів та щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_5 за 2017 рік останній є власником легкового автомобіля марки «HYUNDAI» модель «TUCSON» 2009 року випуску з ідентифікаційним номером: НОМЕР_1 , вартістю 49000 гривень України.

У частині 5 статті 170 КПК України зазначається, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майнаабо застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Разом з тим, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України, санкцією якої передбачена конфіскація майна як вид покарання.

Старший слідчий військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 у судовому засіданні частково підтримав внесене клопотання, а саме в частині накладення арешту на квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер: 37270180), просив суд його задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_5 , а також його захисник ОСОБА_4 заперечували проти задоволення клопотання про накладення арешту на майно, оскільки підозрваний володіє лише квартири, інша ж частина належить не йому, окрім того у квартирі проживають діти та його матір, просили суд відмовити у його задоволенні.
Вислухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши надані докази, слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим кодексом порядку.
Завданням арешту майна у розумінні частини 2 статті 170 КПК України є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Зокрема, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає щоб вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, але вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно з пунктом 7 частини 2 статті 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
У відповідності до пункту 1 частини 3 статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Однак, зазначених вимог закону слідчий та прокурор, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.
Так, слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання, в розумінні вимог статті 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, зокрема щодо можливості відчуження майна, а прокурор, що затверджував клопотання, у відповідності до статті 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.
Як встановлено у судовому засіданні, об`єкт нерухомого майна, про накладення арешту на який йде мова, а саме квартира АДРЕСА_2 перебуває у власності як підозрюваного, так і його близьких родичів, при цьому іншого житла, окрім вказаного у декларації, у підозрюваного немає, а тому у суду наявні сумніви щодо навмисного відчуження ОСОБА_5 майна, яке є його власністю з метою уникнення, у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України, додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року.

Окрім того, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України, ще у лютому поточного року, звернення ж до суду із клопотанням про арешт майна ОСОБА_5 відбулося після спливу трьох місяців після цього, а тому ризики, на які посилається сторона обвинувачення «… приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна…» з огляду на сплив тривалого терміну, наразі є невиправданими та надуманими.

На підставі вказаного, клопотання слідчого підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись ст. 110, 131, 132, 154, 155 КПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 , погодженого прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_6 про арешт майна за матеріалами кримінального провадження №0000361 від 02 жовтня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: