Номер провадження: 11-сс/785/820/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА1
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2018 року по кримінальному провадженню №0000101 від 12.03.2014 року,-

встановив:

оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого слідчого СВ Київського ВП в місті Одеса ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 в кримінальному провадженні №0000101 від 12.03.2014 року та накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , у тому числі:
- 1/6 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 (із забороною розпорядження вказаним майном);
- транспортний засіб «Toyota Landcruiser», 1995 року випуску, д/н НОМЕР_2 (із забороною розпорядження та користування вказаним майном);
- транспортний засіб «ВАЗ 2105» 1984 року випуску, д/н НОМЕР_3 (із забороною розпорядження та користування вказаним майном)
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що санкція інкримінованого підозрюваному злочину передбачає конфіскацію майна, а матеріалами справи встановлена наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, що обґрунтовується метою забезпечення виконання конфіскації майна як додаткового покарання. Крім того, слідчий суддя зазначив, що з матеріалів клопотання слідчого про накладення арешту на майно вбачається, що за період з грудня 2010 року по кінець 2015 року організована група незаконно заволоділа грошовими коштами у розмірі 213 млн. грн. та здійснила замах на заволодіння грошовими коштами у розмірі 320,9 млн. грн., у зв`язку з чим, беручи до уваги суму збитків, завданих державі внаслідок можливого вчинення кримінальних правопорушень, про які йдеться в клопотанні, враховуючи, що прокурором в судовому засіданні було повідомлено, що на даний час підготовлено проект цивільного позову, що свідчить про те, що в подальшому буде заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок можливого вчинення кримінальних правопорушень, слідчий суддя прийшов до переконання, що підтверджена наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, та в цілому обґрунтованість клопотання слідчого.
Крім того, слідчий суддя окремо зазначив, що в частині накладення заборони на розпорядження та користування зазначеним у клопотанні майном, при вирішенні вказаного питання слідчий суддя виходив з необхідності запобігання можливому зникненню, перетворенню або передачі зазначеного у клопотанні майна, а тому накладення арешту майна саме в такій формі в повній мірі обґрунтовує потреби досудового розслідування.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково на накласти арешт на вказане в ухвалі слідчого судді майно без позбавлення права власника користуватися ним. Захисник вказує, що слідчий суддя не врахував похилий вік підозрюваного, якому необхідно постійно користуватись транспортними засобами для пересування до закладів охорони здоров`я з метою лікування, а також те, що в матеріалах справи відсутній навіть проект цивільного позову, якій заявлено або буде заявлено у даному кримінальному провадженні, на який послався слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника та власника майна, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги в частині скасування арешту майна в частині заборони користування транспортним засобом; вивчивши матеріали судового провадження за клопотанням; обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно матеріалів судового провадження оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена без виклику ОСОБА_8 , або його захисника, та копія ухвали на адресу ОСОБА_8 надіслана 24.04.2018 року, але даних про її вручення адресату не має. Підозрюваному та його захиснику про арешт майна стало відомо вже після прийняття оскаржуваної ухвали - 04.05.2018 року, а апеляційна скарга подана 10.05.2018 року. За таких підстав, з урахуванням положень ч.3 ст.395 КПК України, строк на апеляційне оскарження пропущений не був.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді районного суду та невиконання слідчим та слідчим суддею положень ст.ст. 167, 168, 170, 171, 172, 173 КПК України, при зверненні з клопотанням, його судовому розгляді та прийнятті рішення за результатами розгляду клопотання, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Слідчим відділом Київського ВП в місті Одеса ГУНП в Одеській областіпроводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000101 від 12.03.2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України.

16.04.2018 року слідчий звертається з клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_8 , обґрунтовуючи клопотання необхідністю забезпечення виконання конфіскації майна та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Апеляційним судом встановлено, що клопотання слідчого та обставини на які посилається слідчий, як на обґрунтування необхідності накладення арешту на майно фактично відповідає вимогам ст.171 КПК України та узгоджується з положеннями ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При розгляді клопотання слідчого, слідчий суддя районного суду, пославшись на вимоги ст.ст.31, 170 КПК України, а також практику Європейського Суду, задовольнив клопотання, наклавши арешт на майно, яке належить ОСОБА_8 , як на таке, що забезпечить можливу конфіскацію при призначенні покарання та відшкодування завданої злочином шкоди, а також заборонив користуватись цим майном з метою недопущення його зникнення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками слідчого судді і вважає, що майно, яке належить підозрюваному слід арештувати з метою забезпечення майбутньої конфіскації майна та забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні.

Підстав сумніватися в розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для інших осіб, апеляційним судом не встановлено та апелянтом не доведено.

Таким чином, на думку колегії суддів, для ефективного розслідування даного кримінального провадження, орган досудового розслідування на даній стадії досудового слідства, з урахуванням конкретних обставин справи та ризику подальшої його втрати, має потребу у вжитті заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема накладення арешту на вказане майно, до встановлення всіх фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, що цілком відповідає вимогам ст. 2 КПК України.

Разом з цим, вирішуючи питання про накладення арешту на майно із тимчасовим позбавленням права на його відчуження, розпорядження та користування, яке належить ОСОБА_8 , слідчий суддя послався, але не врахував положення ч. 11 ст. 170 КПК України,згідно якої, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Підтвердження таких обставин в матеріалах справи відсутні, та сторона обвинувачення їх наявність не довела, а тому у слідчого судді не було підстав застосовувати такі обмеження як заборона користування належними підозрюваному ОСОБА_8 транспортними засобами. Більш того, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор фактично погодився з апеляційною скаргою частині безпідставності накладення арешту на автомобіль шляхом заборони користування ним, зазначивши, що достатнім є накладення арешту на транспортний засіб шляхом заборони розпорядження майном, без заборони користування.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.
Верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
За таких обставин, доводи сторони захисту, що викладені в апеляційній скарзі є слушними та заслуговують на увагу, а покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого в частині заборони підозрюваному користуватися належними йому транспортними засобами, слід визнати необґрунтованими.
Приймаючи до уваги положення п.2 ч.3 ст.407 КПК України, згідно з якими апеляційний суд, має право скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, апеляційний суд, за результатами розгляду клопотання слідчого, вважає за необхідне задовольнити вказане клопотання частково та накласти арешт на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_8 без заборони користування транспортним засобом.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2018 року по кримінальному провадженню №0000101 від 12.03.2014 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Київського ВП в місті Одеса ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 в кримінальному провадженні №0000101 від 12.03.2014 року та накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , у тому числі: 1/6 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 (із забороною розпорядження вказаним майном); транспортний засіб «Toyota Landcruiser», 1995 року випуску, д/н НОМЕР_2 (із забороною розпорядження та користування вказаним майном); транспортний засіб «ВАЗ 2105» 1984 року випуску, д/н НОМЕР_3 (із забороною розпорядження та користування вказаним майном) скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Київського ВП в місті Одеса ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 в кримінальному провадженні №0000101 від 12.03.2014 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000101 від 12.03.2014 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України, - задовольнити частково
Накласти арешт на все нерухоме та рухоме майно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , у тому числі:
- 1/6 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 (із забороною розпорядження вказаним майном);
- транспортний засіб «Toyota Landcruiser», 1995 року випуску, д/н НОМЕР_2 (із забороною розпорядження вказаним майном);
- транспортний засіб «ВАЗ 2105» 1984 року випуску, д/н НОМЕР_3 (із забороною розпорядження вказаним майном).
В іншій частині клопотання слідчого залишити без задоволення.

Виконання ухвали про арешт майна покласти на прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 .
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4