Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

27 листопада 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 , перевіривши апеляційні скарги захисника ОСОБА_2 і прокурора на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001910,

у с т а н о в и в :

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11.10.2017 року ОСОБА_3 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.146, ч.1 ст.309 КК України, і йому призначено покарання:
- за ч.5 ст.27, ч.2 ст.146 КК України 1 рік 6 місяців позбавлення волі;
- за ч.1 ст.309 КК України 1 рік 3 місяці позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_3 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців.
На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року, який діяв на час затримання та застосування запобіжного заходу, ОСОБА_3 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21.07.2016 року по 11.10.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, і звільнено від покарання у зв`язку з його відбуттям.
Цим же вироком частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 і стягнуто з ОСОБА_3 на його користь 5 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

09.11.2017 року захисник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.146 КК України, скасувати і закрити кримінальне провадження щодо нього в цій частині з тих підстав, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Також просить відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 .
Захисник не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_3 та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.309 КК України, однак зазначає про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження в частині визнання ОСОБА_3 винуватим за ч.5 ст.27, ч.2 ст.146 КК України, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, і суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

10.11.2017 року прокурор у кримінальному провадженні начальник відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.146, ч.2 ст.307 КК України, і призначити йому покарання за ч.5 ст.27, ч.2 ст.146 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.307 КК України 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, і на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, прокурор вказує на невідповідність окремих висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Як стверджує прокурор, істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону виразилося у визнанні недопустимими доказами протоколів проведення слідчого експерименту від 02.03.2015 року і 14.07.2015 року, протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.02.2015 року, 05.11.2015 року, 28.04.2017 року. Крім того, не погоджуючись з вироком суду в частині виключення з висунутого ОСОБА_3 обвинувачення за ч.5 ст.27, ч.2 ст.146 КК України у пособництві в незаконному позбавленні волі людини кваліфікуючої ознаки що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань, а також в частині зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 ст.307 КК України на ч.1 ст.309 КК України, вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Що ж стосується призначеного за ч.5 ст.27, ч.2 ст.146 КК України покарання, то, на переконання прокурора, воно хоч і не виходить за межі відповідної санкції, але за своїм розміром є явно несправедливим.
Вивчивши апеляційні скарги та матеріали кримінального провадження, вважаю, що вони підлягають прийняттю до розгляду апеляційним судом.
Апеляційні скарги відповідають вимогам ст.396 КПК України, подані у встановлений законом строк особами, які мають на це право. Підстави для повернення апеляційних скарг або відмови у відкритті апеляційного провадження відсутні.

А тому апеляційне провадження належить відкрити.
На підставі викладеного, керуючись ст.398 КПК України,

у х в а л и в :

Відкрити апеляційне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_2 і прокурора на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_3 .
Надіслати учасникам судового провадження копії ухвали з копіями апеляційних скарг та інформацією про їхні права та обов`язки.

Встановити строк, протягом якого учасники судового провадження можуть подати заперечення на апеляційні скарги, до 7 грудня 2017 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду
міста Києва ОСОБА_1