Справа №576/2184/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/514/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 576/2184/17 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2018 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Сумської області Глухівського району с. Семенівка, мешканець АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимий

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.309 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить змінити вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі через суворість та призначити більш м`яке покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі, оскільки він має незадовільний стан здоров`я і тяжке захворювання, проживає разом із бабусею похилого віку, за якою здійснює догляд.

За вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12.02.2018 ОСОБА_9 визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.309 КК України, та йому призначене із застосуванням ст.69 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 6590,84 грн. процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду, в 20-х числах серпня 2017 року ОСОБА_9 неподалік с. Семенівка Глухівського району знайшов декілька рослин дикоростучої коноплі, які незаконно придбав та зберігав по АДРЕСА_2 в цьому селі. 11.10.2017 був затриманий працівниками поліції на міському ринку м. Глухова за перебування в громадському місці в стані наркотичного сп`яніння і під час особистого огляду у нього було вилучено 11,028 г особливо-небезпечного наркотичного засобу «канабісу», а 12.10.2017 під час проведення обшуку помешкання у останнього було вилучено особливо-небезпечний наркотичний засіб «канабіс» загальною вагою 7379,447 г в перерахунку на суху речовину та 3,382 г екстракту канабісу, які ОСОБА_9 зберігав без мети збуту.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу і просили пом`якшити призначене покарання, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.309 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_9 про пом`якшення йому покарання, то вони є необґрунтованими та не заслуговують на увагу, оскільки у відповідності до вимог ст.ст.50 і 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, і при його призначенні суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, так і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З вироку вбачається, що призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме, визнання останнім своєї вини і його щире каяття, наявність тяжкого захворювання, а також відсутність у нього непогашених судимостей. Обтяжуючих покарання обставин судом першої інстанції встановлено не було.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він проживає разом із бабусею, яка потребує його постійного догляду, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей з цього приводу, а з довідки виконкому Семенівської сільської ради вбачається лише те, що ОСОБА_9 проживає на території домоволодіння своєї бабусі ОСОБА_12 , ніде не працює та існує за рахунок тимчасових заробітків (а.к.п.73).

Таким чином, визначивши ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавленні волі на строк 2 роки 6 місяців, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував положення ст.ст.65, 66 і 69 КК, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

На переконання колегії суддів при визначенні виду і розміру кримінального покарання, крім вимог національного законодавства, суд першої інстанції також дотримався і принципу «nulla poena sine lege» (ніякого покарання без закону), який є одним із європейських стандартів кримінального судочинства і закріплений у ч.1 ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та полягає у тому, що «не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення», а також принципу «пропорційності», коли призначене обвинуваченому покарання є непропорційним втручанням держави у права людини (рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12).

Згідно прецедентної судової практики ЄСПЛ «тяжкість вчиненого злочину не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання, а щодо ув`язнення та його строків акценти треба зміщувати в бік досягнення ресоціалізації», тобто незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства. При цьому, «суворість покарання сама по собі також не є вирішальною. Характер та ступінь суворості покарання визначається з урахуванням максимально можливого покарання, передбаченого законом. Покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), а тому при призначенні покарання суд першої інстанції цілком вірно врахував не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Враховуючи тяжкість злочину, розмір предмету злочину, особу обвинуваченого та інші обставини кримінального провадження, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_9 покарання, як про це поставлене питання у його апеляційній скарзі.

Призначене ОСОБА_9 покарання відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчиненого ним діяння, є справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, а тому колегія суддів не вбачає будь-яких підстав для його зміни.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2018 року відносно ОСОБА_13 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4