Постанова

Іменем України
10 липня 2018 року

м. Київ
справа № 137/1433/16-к

провадження № 51-4511км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 19 серпня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 19 грудня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000138, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Літинського районного суду Вінницької області від 19 серпня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
За вироком суду ОСОБА_6 16 квітня 2016 року за домовленістю із ОСОБА_7 , який відбував покарання в Літинській виправній колонії №123, з метою збуту в місця позбавлення волі засудженому ОСОБА_8 незаконно перевіз рейсовим автобусом у смт Літин Вінницької області особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс масою в перерахунку на висушену речовину 14,30 г, який до того часу незаконно зберігав за місцем проживання на АДРЕСА_1 .
Апеляційний суд Вінницької області ухвалою від 19 грудня 2017 року вирок щодо ОСОБА_6 змінив, виключив із резолютивної частини вироку вказівку про застосування додаткової міри покарання конфіскації майна ОСОБА_6 . У решті вирок апеляційний суд залишив без змін.

Вимоги касаційних скарг і узгоджені доводи осіб, які їх подали

Засуджений ОСОБА_6 у своїй касаційній скарзі просить скасувати вирок Літинського районного суду Вінницької області від 19 серпня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 19 грудня 2017 року щодо нього і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.Стверджує, що досудове розслідування і судове слідство було проведено однобічно, неповно, з істотними порушеннями норм Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), у тому числі з порушенням його права на захист, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що в порушення вимог статей 86, 87 КПК в основу обвинувального вироку суд поклав недопустимі докази, а саме: протоколи пред`явлення особи для впізнання за участю свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 від 16 квітня 2016 року, які, на його думку, проведено з порушенням вимог ч. 1 ст. 228 і ч. 1 ст. 231 КПК; протокол огляду місця події від 16 квітня 2016 року, який, на його думку, проведено всупереч вимогам ст. 233 КПК без згоди власника приміщення та без дозволу суду; дані висновку дактилоскопічної експертизи №420-Д, зразки для проведення якої, на його думку, було відібрано з порушенням вимог ст. 245 КПК. Звертає увагу, що суд першої інстанції, порушуючи принцип безпосередності, закріплений в ст. 23 КПК, у судовому засіданні не дослідив вищевказаних доказів, які зафіксовано на дисках із відеозаписом. Зазначає, що під час досудового розслідування було порушено його право на захист, а саме з моменту його затримання 16 квітня 2016 року слідчий вчасно не склав відповідного протоколу і не повідомив про його затримання уповноважений законом орган на надання безоплатної правової допомоги, проте того ж дня провів ряд слідчих дій із ним. Зокрема, під час огляду місця події слідчий фактично провів з ним допит, огляд і вилучення його речей без роз`яснення його прав та обов`язків. Крім того, вказує, що призначене йому покарання є явно несправедливим унаслідок його суворості. Суд не взяв до уваги ряду обставин, які пом`якшували покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину і з урахуванням даних про його особу давали підстави для застосування до нього правил ст. 69 КК. Звертає увагу, що суд апеляційної інстанції не дослідив обставин, які мають значення для вирішення питання про допустимість доказів, покладених в основу вироку, та всупереч вимогам ст. 419 КПК, залишаючи апеляційну скаргу захисника з його доповненнями про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення норм КПК під час досудового розслідування, недоведеність винуватості у вчиненні інкримінованого злочину й суворість призначеного покарання без задоволення, не зазначив підстав, з яких апеляційну скаргу визнав необґрунтованою.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 вважав, що касаційна скарга засудженого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а ухвала Апеляційного суду Вінницької області від 19 грудня 2017 року щодо останнього скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Мотиви Суду

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 374 КПК формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу та наслідків вчинення кримінального правопорушення, його форми вини і мотивів, має відповідати статті (частині статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Верховний Суд звертає увагу, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Проте, переглядаючи вирок щодо ОСОБА_6 за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_10 з доповненнями до неї засудженого ОСОБА_6 , а також прокурора, апеляційний суд зазначених вимог кримінального процесуального закону не дотримався.

Так, в апеляційній скарзі сторони захисту йшлося про непричетність обвинуваченого до цього злочину, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також суворість призначеного засудженому покарання. Захисник із засудженим зазначали, що вирок не відповідає вимогам ст. 374 КПК, оскільки суд не навів у ньому формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із зазначенням місця, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, неправильно й неповно встановив фактичні обставини кримінального провадження, а також усупереч вимогам ст. 370 КПК належним чином своїх висновків не обґрунтував.
Відхиляючи доводи захисника й засудженого, апеляційний суд обмежився перерахуванням доказів, на які послався орган досудового розслідування та які були предметом дослідження у суді першої інстанції, і загальним формулюванням про правильність висновків суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_6 .
Водночас, як видно з обвинувального акта, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що вчинив дії з незаконного придбання, виготовлення, зберігання та перевезення з метою збуту в місця позбавлення волі особливо небезпечного наркотичного засобу. Ці його дії орган досудового розслідування кваліфікував за ч. 2 ст. 307 КК (а. с. 24, т. 1).

Суд першої інстанції вироком визнав установленим, що ОСОБА_6 незаконно зберігав і перевозив особливо небезпечний наркотичний засіб з метою збуту в місця позбавлення волі. Ці дії обвинуваченого отримали юридичну оцінку судом за ч. 2 ст. 307 КК за ознаками незаконного придбання, виготовлення, зберігання та перевезення з метою збуту в місця позбавлення волі особливо небезпечного наркотичного засобу.

Суд не сформулював належним чином і не встановив обставин, за яких ОСОБА_6 придбав і виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб з метою збуту в місця позбавлення волі, не навів жодного доказу на підтвердження цього висновку. Апеляційний суд з таким рішенням суду першої інстанції погодився.

Між тим апеляційному суду належало ретельно перевірити висновки суду першої інстанції щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, перш ніж погоджуватися з ними, і навести власні переконливі мотиви їх обґрунтованості або необґрунтованості.

Підсумовуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що порушення апеляційним судом вимог статей 370, 419 КПК перешкодило суду ухвалити законне та вмотивоване рішення, а тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду цієї справи в суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню.

При новому розгляді апеляційному суду необхідно врахувати зазначене, ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційних скаргах учасників кримінального провадження, та прийняти рішення, яке відповідатиме вимогам закону.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 19 грудня 2017 року щодо нього скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3