Справа № 461/968/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/648/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 461/968/18, за участю

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

за апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 06 серпня 2018 року,

встановила:
цією ухвалою, задоволено клопотання прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_9 та продовжено

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 ,

строк запобіжного заходу у виді домашнього арешту, який полягає у цілодобовій забороні залишати без дозволу слідчого, прокурора або суду його місце проживання у АДРЕСА_1 до 04.10.2018 року.

Продовжено строк дії обов`язків покладених на підозрюваного ОСОБА_8 , а саме: прибувати до слідчого в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом; утримуватися від спілкування із свідками у кримінальному провадженні, іншими підозрюваними та працівниками управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (у разі наявності).

Строк дії ухвали становить два місяці до 04.10.2018 року.

Продовжуючи строк запобіжного заходу, слідчий суддя взяв до уваги те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років без альтернативи застосування іншого, одружений, займає відповідальне становище представника органу влади.

Суд також врахував підвищений суспільний інтерес та резонанс справи. Наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме що підозрюваний, перебуваючи на волі, може незаконними засобами впливати на потерпілого та свідків, протиправно перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема може негативно впливати на хід досудового розслідування, перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з врахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі алібі щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженню та вчиняючи інші кримінальні правопорушення.

Тому враховуючи обставини та наслідки скоєного те, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого та свідків, що свідчить про наявність заявлених раніше ризиків, які на даний час не зменшились, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання.

На дану ухвалу захисник ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Львівської області ОСОБА_9 про продовження строку запобіжного заходу домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_8 відмовити.
Вважає, що вказана ухвала є незаконною та необґрунтованою і підлягає скасуванню з врахуванням наступного.
Зокрема, судом не перевірено чи дотримано правил підслідності, чи уповноважений орган проводить досудове розслідування та чи уповноважений прокурор звертатися із клопотанням про продовження строку запобіжного заходу.

Чинний КПК у ст.38 закріпив систему органів досудового розслідування, серед яких у пп.«г» п.1 ч.1 визначив ограни ДБР. Перелік суб`єктів скоєння злочинів, підслідних органам ДБР конкретизований у ч.4 ст.216 КПК. Зокрема органи державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронного органу.
Законодавець передбачив у п.2 розділу Х «Прикінцеві положення», що ч.4 ст.216 вводяться в дію з дня початку діяльності ДБР, але не пізніше 5 років з дня набрання чинності кодексом. При цьому в п.1 розділу ХІ «Перехідні положення» визначено: до того часу слідчі органів прокуратури користуються повноваженнями слідчих, визначеними КПК, щодо злочинів, передбачених ч.4 ст.216 кодексу.
20.11.2017 року закінчився 5-річний строк повноважень органів прокуратури щодо розслідування злочинів, підслідних органам ДБР, і положення ч.4 ст.216 КПК набули чинності.
Тобто з 20 листопада 2017 року слідчі органів прокуратури втратили повноваження по розслідуванню злочинів, крім випадків внесення відомостей до ЄРДР до вказаної дати.
У відповідності до пред`явленої підозри від 07 травня 2018 року ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 28 - ч.3 ст. 365 та ч. 1 ст. 119 КК України. Із змісту підозри вбачається, що він є працівником правоохоронного органу.
У відповідності до матеріалів даного кримінального провадження, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000050 були внесені 09 лютого 2018 року, тобто на вказаний час слідчі слідчого відділу прокуратури Львівської області не мали повноважень на розслідування злочинів такої категорії, так як це не є їх підслідністю. Те ж саме стосується і слідчих слідчого відділу прокуратури Тернопільської області.
Проте слідчим суддею було проігноровано даний факт, що досудове розслідування проводиться не уповноваженим органом досудового розслідування в порушення вимог ст. 216 КПК України.
У клопотанні про продовження строку запобіжного заходу - домашнього арешту від 03 серпня 2018 року, на підставі якого винесено оскаржувану ухвалу, зазначається, що «досудовим розслідуванням встановлено...», проте, суд не вправі був брати до уваги будь яке твердження із вказаного клопотання при постановленні рішення, так як слідчі слідчого відділу прокуратури Львівської області позбавлені прав встановлювати будь-які обставини в межах даного кримінального провадження.
25 травня 2018 року заступником Генерального прокурора державним радником юстиції 3 класу ОСОБА_10 винесено постанову про доручення досудового розслідування кримінального провадження іншому органу досудового розслідування.
У відповідності до вказаної постанови з метою забезпечення об`єктивності та ефективності слідства, досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000050 від 09.02.2018 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 - ч. З ст. 365 та ч. 1 ст. 119 КК України, доручено здійснювати слідчому відділу прокуратури Тернопільської області. Вказана постанова оскарженню не підлягає.
У відповідності до ч. 5 ст. 218 КПК України спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня, тобто, прийняти рішення про зміну підслідності та доручити досудове розслідування слідчим слідчого відділу органів прокуратури Львівської області може лише Генеральний прокурор, шляхом скасування постанови від 25 травня 2018 року та винесенням нової постанови.
Проте, в супереч постанови заступника Генерального прокурора державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_10 від 25 травня 2018 року, прокурор відділу процесуального керівництва прокуратури Тернопільської області юрист 1 класу ОСОБА_11 18 липня 2018 року виніс постанову про визначення територіальної підслідності, у відповідності до якої визначив підслідність у даному кримінальному провадженні за слідчим управлінням прокуратури Львівської області.
На підставі вказаної постанови про визначення територіальної підслідності від 18 липня 2018 року слідчі слідчого відділу органів прокуратури Львівської області розпочали досудове розслідування та визначено групу процесуальних прокурорів у кримінальному провадженні.
Проте слідчий суддя при винесенні оскаржуваної ухвали не врахував того факту, що на підставі вказаної постанови від 18 липня 2018 року прокуратурою Львівської області взагалі не може проводитись досудове розслідування та здійснюватись процесуальне керівництво.
Наведене свідчить, що прокурор першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Львівської області ОСОБА_9 не мав повноважень на складання та внесення клопотання на розгляд слідчого судді Галицького районного суду м. Львів.
Вище викладене, свідчить, що слідчим суддею було розглянуто клопотання про продовження строку запобіжного заходу домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_8 , яке складено та подано не уповноваженим прокурором в межах кримінального провадження, що розслідується не уповноваженим органом.
Розгляд клопотання відбувся з порушенням підсудності. Так у відповідності до постанови про доручення досудового розслідування кримінального провадження іншому органу досудового розслідування від 25 травня 2018 року винесену заступником Генерального прокурора ОСОБА_10 досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 3 ст. 365 та ч. 1 ст. 119 КК України, доручено здійснювати слідчому відділу прокуратури Тернопільської області. Тобто, вказане клопотання слід було подавати до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.
Проте суд залишив поза увагою даний факт та в супереч положень ст.ст. 9, 184 та 199 КПК України розглянув клопотання про продовження строку запобіжного заходу домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_8 , що у відповідності до вимог п.2 ч. 2 ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону і безумовною підставою скасування ухвали.
Судом продовжено дію запобіжного заходу по за межами строків досудового розслідування. Так, у відповідності до супровідного листа за підписом начальника Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях підслідних Державному бюро розслідувань державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_12 від 31.07.2018 року першому заступнику прокурора Львівської області старшому раднику юстиції ОСОБА_13 було направлено матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000050 від 09.02.2018 року в кількості 6 томів та інші процесуальні документи. Згідно із відміткою канцелярії, вказані матеріали кримінального провадження були отримані прокуратурою Львівської області 03.08.2018 року.
Таким чином, 02.08.2018 року старший слідчий слідчого відділу прокуратури Львівської області радник юстиції ОСОБА_14 не міг розглянути матеріали досудового розслідування та винести клопотання про продовження строку досудового розслідування до 6 місяців від 02 серпня 2018 року, в зв`язку із відсутністю у нього таких матеріалів.
Дані факти були наведені в судовому засіданні, проте суд їх не спростував та в супереч положень ч. 2 ст. 9 та ч. 1 ст. 94 КПК України не зробив їм оцінку, про що свідчить відсутність будь якого мотивування у оскаржуваній Ухвалі.
Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львів від 06 серпня 2018 року винесена з порушенням вимог ст.ст. 9, 184, 194, 199 та 369 КПК України.
У оскаржуваній ухвалі взагалі не обґрунтовано та не вмотивовано обґрунтованість підозри.
Як у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу - домашнього арешту так і оскаржуваній ухвалі, взагалі відсутнє обґрунтування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а також відсутнє посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Звертає увагу, що слідчий суддя взагалі у оскаржуваній ухвалі не робить оцінки будь яким ризикам, так як по тексту самої ухвали він зазначає, що «у органу досудового розслідування є підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі може незаконними засобами впливати на потерпілого та свідків, протиправно перешкоджати кримінальному провадженню та ін.», тобто до такого висновку приходить не суд, а орган досудового розслідування.
Судом у оскаржуваній ухвалі взагалі не обґрунтовано та невмотивовано неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Також суд взагалі не обґрунтовує та не робить виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Необхідність задоволення клопотання, суд обґрунтував лише тяжкістю злочину, що суперечить Рішенню ЄСПЛ від 25.03. 1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії», у відповідності до якого тяжкість злочину не може бути безумовною підставою для обрання запобіжного заходу.
Також суд, обґрунтовуючи необхідність задоволення клопотання послався на обставини (ризики) які не передбачені КПК України, зокрема на підвищений суспільний інтерес та резонанс справи.
Судом не взято до уваги дані, які характеризують підозрюваного та не враховано тривалість досудового розслідування.
Також просить суд звернути увагу на те, що клопотання про продовження строку запобіжного заходу - домашнього арешту, на підставі якого винесено оскаржувану ухвалу подано в межах іншого кримінального провадження, а саме кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000050 від 09.02.2017 року.
Клопотання про продовження строку запобіжного заходу - домашнього арешту подано до суду з порушенням вимог ч. 1 ст. 199 КПК України, а саме з порушенням 5 денного строку.
Наведене свідчить, що ухвала підлягає до скасування, так як відсутні необхідні умови та підстави продовження застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного ОСОБА_8 та виступ захисника ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який просив залишити ухвалу слідчого судді без зміни, вивчивши матеріали клопотання, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Підставою для скасування судового рішення, відповідно до п.3 ч.1 ст. 409, ч.1 ст. 412 КПК України є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя суду першої інстанції при прийнятті рішення щодо ОСОБА_8 по даному кримінальному провадженні, допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування судового рішення.
Так відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Однак зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані не були.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції встановлено, що 09 лютого 2018 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000050 внесені відомості про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 28, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 119 КК України, та визначено, що проведення досудового розслідування доручено слідчому відділу прокуратури Львівської області.
07 травня 2018 року ОСОБА_8 інспектору взводу №1 роти №1 батальйону №2 управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 119 КК України.
Ухвалю слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 08 травня 2018 року щодо ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
25 травня 2018 року постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_10 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000050 від 09.02.2018 за ч.1 ст. 28, ч.3 ст. 365, ч.1 ст. 119 КК України, доручено здійснювати слідчому відділу прокуратури Тернопільської області.

Необхідність доручення проведення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування заступник Генерального прокурора мотивував необхідністю забезпечення об`єктивності та ефективності слідства. Тобто, процесуальним рішенням вищестоящого прокурора - заступника Генерального прокурора було змінено територіальну підслідність кримінального провадження № 0000050, й визначено підслідність у цьому провадженні за слідчим відділом прокуратури Тернопільської області.

06 липня 2018 року ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, який діяв у межах своєї територіальної юрисдикції, продовжено підозрюваному ОСОБА_8 застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце свого проживання.

18 липня 2018 року прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу процесуального керівництва прокуратури Тернопільської області ОСОБА_11 прийнято постанову про визначення територіальної підслідності у кримінальному провадженні № 0000050 за слідчим управлінням прокуратури Львівської області та прийнято рішення про скерування матеріалів кримінального провадження № 0000050 до прокуратури Львівської області.

Супровідним листом начальника Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань ОСОБА_12 від 31.07.2018 за № 15/3-30656-18 кримінальне провадження № 0000050 у 6 томах надіслано першому заступнику прокурора Львівської області ОСОБА_13 для організації подальшого розслідування.

03 серпня 2018 року прокурор першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Львівської області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Галицького районного суду м. Львова з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_8 .

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06 серпня 2018 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 та продовжено підозрюваному ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 04 жовтня 2018 року.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також, зокрема, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно з ч.2 ст. 218 КПК України, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення (територіальна підслідність).
Підслідність це врегульована законом сукупність ознак кримінального провадження, на підставі яких конкретне кримінальне провадження підлягає розслідуванню тим чи іншим органом досудового розслідування. Саме правила про підслідність обумовлюють правильний розподіл кримінальних проваджень як між окремими органами досудового розслідування, так і між окремими підрозділам в одному органі досудового розслідування.
Отже, згідно з територіальною підслідністю визначається питання про те, слідчий якого саме адміністративного району (області) повинен розслідувати кримінальне правопорушення. Тобто провадження розподіляються між однойменними ланками органів досудового розслідування з урахуванням їхньої територіальної юрисдикції.
Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений доручати органу досудового розслідування проведення досудового розслідування. Дана норма закону визначає повноваження процесуального прокурора щодо визначення (зміни) підслідності у кримінальному провадженні, однак такими повноваженнями він наділений лише в межах своєї територіальної юрисдикції.
Згідно з ч.5 ст. 36 КПК України Генеральний прокурор, керівник регіональної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування.
Відповідно до ч.5 ст. 218 КПК України спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0000050 процесуальним рішенням заступника Генерального прокурора було доручено проведення досудового розслідування слідчому відділу прокуратури Тернопільської області, а тому змінити рішення заступника Генерального прокурора щодо підслідності конкретного кримінального провадження може Генеральний прокурор (в.о. Генерального прокурора).

Отже прокурор у кримінальному провадженні №0000050 прокурор відділу процесуального керівництва прокуратури Тернопільської області ОСОБА_11 не був наділений процесуальними правами щодо змінити територіальної підслідності даного кримінального провадження, яка була визначена вищестоящим прокурором, а тому процесуальне рішення прокурора ОСОБА_11 від 18 липня 2018 року не узгоджується з вимогами закону та суперечить змісту ст.ст. 36, 218 КПК України.

Згідно з ч.1 ст. 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.

Частиною третьою статті 110 КПК України визначено, що рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

У зв`язку з цим апеляційний суд звертає увагу на те, що начальник департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань ОСОБА_12 , приймаючи 31 липня 2018 року, рішення про надіслання матеріалів кримінального провадження № 0000050 першому заступнику прокурора Львівської області ОСОБА_13 для організації подальшого розслідування вказаного кримінального провадження, не дотримався вимог ч.3 ст. 110 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 132 КПК України клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема й щодо запобіжного заходу, на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Отже, виходячи із змісту вимог ст.ст. 132, 218 КПК України, прокурор першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Львівської області ОСОБА_9 не наділений повноваженнями у кримінальному провадженні № 0000050 звертатись до слідчого судді Галицького районного суду м. Львова з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_8 .

Розглядаючи клопотання прокурора ОСОБА_9 слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова на ці обставини увагу не звернув і розглянув дане клопотання з порушенням правил територіальної підсудності.

Відповідно до ст. 412 КПК, порушення правил підсудності при розгляді справи є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке у будь-якому разі тягне за собою скасування судового рішення.
Згідно ст. 409 КПК, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Так як ухвала слідчого судді підлягає скасуванню через порушення правил підсудності, то питання про наявність чи відсутність підстав для продовження підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, колегія суддів не досліджує, в зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ч. 2 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Львівської області ОСОБА_9 про продовження строку запобіжного заходу домашнього арешту слід повернути прокурору ОСОБА_9 .
Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задоволити частково.
Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06 серпня 2018 року про продовження строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту до 04 жовтня 2018 року підозрюваному ОСОБА_8 , який полягає у цілодобовій забороні залишати місце проживання - скасувати.
Клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Львівської області ОСОБА_9 про продовження строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту до 04 жовтня 2018 року підозрюваному ОСОБА_8 , який полягає у цілодобовій забороні залишати місце проживання повернути прокурору ОСОБА_9 .
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4