Справа №586/277/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/250/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 586/277/17 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Середино-Будського районного суду Сумської області від 13 листопада 2017 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та зареєстрований у АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , раніше не судимий

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.286 і ч.1 ст.135 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить пом`якшити призначене судом покарання, визначивши його у виді обмеження волі на строк чотири роки, оскільки він раніше не судимий, є інвалідом ІІІ групи, має малолітню доньку, хвору дружину, вину визнає і розкаюється.

Вироком Середино-Будського районного суду Сумської області від 13.11.2017 ОСОБА_9 визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.286 і ч.1 ст.135 КК, і йому призначене покарання: за ч.2 ст.286 КК у виді позбавлення волі на строк шість років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки; за ч.1 ст.135 КК у виді позбавлення волі на строк два роки. На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_12 матеріальну шкоду в сумі 9561,56 грн. та моральну шкоду в сумі 200 000 грн.; на користь потерпілого ОСОБА_12 завдану шкоду його неповнолітній донці, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 441 грн. щомісяця до досягнення вісімнадцяти років, починаючи з 03.12.2016; на користь потерпілого ОСОБА_12 завдану шкоду його малолітній донці ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в сумі 441 грн. щомісяця до досягнення вісімнадцяти років, починаючи з 03.12.2016; на користь держави 7792,26 грн. судових витрат.

Відповідно до вироку суду, 02.12.2016 близько 23:00 год. ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz 280», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю близько 80 км/год. по проїзній частині вул. Сумській м. Середина-Буда Сумської області з боку вул. Вокзальної, відволікся від керування автомобілем, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу між автомобілем та пішоходами, які рухались у попутному напрямку біля правого краю проїзної частини, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_15 , яка отримала тілесні ушкодження, від яких померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у лікарні. Після вчинення наїзду ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що ОСОБА_15 внаслідок ДТП отримала тілесні ушкодження, маючи реальну можливість надати потерпілій допомогу, не виконав свого обов`язку та залишив місце пригоди.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу і просили застосувати ст.69 КК та звільнити обвинуваченого від покарання по амністії, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.286 і ч.1 ст.135 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі обвинуваченого не оскаржується.

Що стосується доводів обвинуваченого про застосування до нього положень ст.69 КК і пом`якшення покарання, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції в повній мірі дотримався всіх вимог кримінального закону щодо призначення покарання.

Зокрема, у відповідності до ст.ст.50 і 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, так і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з вироку суду, призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції не встановив обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Крім того, судом першої інстанції були враховані ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_9 злочинів та його позитивну характеристику за місцем проживання, наявність малолітньої дитини, не визнання вини обвинуваченим, а також думку потерпілого ОСОБА_12 , який наполягав на суворому покаранні.

Той факт, що обвинувачений у своїй апеляційній скарзі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, щиро покаявся, має інвалідність, сам по собі істотно не впливає на застосування положень ст.69 КК при визначенні виду та розміру покарання і повинен враховуватися у сукупності з усіма іншими обставинами кримінального провадження (даними про особу винного), з якими кримінальний закон пов`язує призначення покарання.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

З огляду на викладене, для застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК, крім наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, необхідно, щоб ці обставини з урахуванням особи винного ще й істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відсутнє у матеріалах кримінального провадження.

Таким чином, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для застосування до ОСОБА_9 положень ст.69 КК, яка дає можливість призначення йому відповідно основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкціях ч.2 ст.286 і ч.1 ст.135 КК, або ж перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкціях вказаних норм закону, оскільки незважаючи на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, все ж таки ці обставини істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів.

Визначивши ОСОБА_9 покарання в межах санкцій ч.2 ст.286 і ч.1 ст.135 КК, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував положення ст.ст.65-66 КК, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Призначене обвинуваченому покарання, на переконання колегії суддів, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчинених ним діянь, є справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення покарання, оскільки судом першої інстанції в повному обсязі були дотримані положення кримінального та кримінального процесуального законів, вирок суду є законним, обґрунтованим і належним чином вмотивованим, тому він підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга обвинуваченого без задоволення.

Разом з тим, від обвинуваченого ОСОБА_9 надійшла письмова заява про застосування до нього ЗУ «Про амністію у 2016 році» та звільнення від покарання.

У відповідності до п.«в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році», звільняється від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особа, визнана винною у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК, особа, визнана винною у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК не позбавлена батьківських прав, яка на день набрання чинності цим Законом має дітей, яким не виповнилося 18 років.

Колегія суддів вважає за необхідне задовольнити вказане вище клопотання, оскільки обвинувачений ОСОБА_9 вчинив відповідно до ст.12 КК один необережний злочин, який є тяжким (ч.2 ст286 КК), а інший умисний злочин середньої тяжкості (ч.1 ст.135 КК), і на день набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році» має малолітню дитину ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1 а.к.п.56).

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Середино-Будського районного суду Сумської області від 13 листопада 2017 року відносно ОСОБА_17 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цей вирок без задоволення.

На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_17 від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Звільнити ОСОБА_17 з-під варти із залу судового засідання негайно.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4