Справа № 333/522/17
Пр. № 1-кп/333/30/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

захисників адвокатів: ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, має середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштованого, одруженого, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреси реєстрації місця проживання не має, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22 лютого 2007 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 307, ст. 69, ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 18 червня 2007 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі;

- 10 лютого 2010 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 25 жовтня 2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком1 рік 6 місяців;

- 23 липня 2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Златоуст, Російської Федерації, росіянина, громадянина України, має середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

- 09.09.2011 року Алуштинським міським судом АР Крим за ч. 2 ст. 307, ст. 198 КК України до 5 років 5 місяців позбавлення волі. 25.06.2014 року звільнений на підставі Закону України «Про амністію в 2014 році»;

- 16.06.2016 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст.345 КК України;

Судовим слідством, суд -

ВСТАНОВИВ:
15 грудня 2016 року приблизно о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_7 за попередньою змовою з раніше знайомим йому ОСОБА_6 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля зупинки міського транспорту «Кінотеатр Космос» за адресою: вул. Космічна, буд. 98, м. Запоріжжя, шляхом вільного доступу із правої кишені куртки потерпілого ОСОБА_9 таємно викрали його майно, а саме: мобільний телефон «Nokia», модель «5310 Xpress Music» у корпусі червоно-чорного кольору, вартістю 200 гривень 00 копійок, в якому була встановлена сім-карта оператора мобільного зв`язку «Лайф» № НОМЕР_1 , яка для потерпілого матеріальної цінності не становить, та мобільний телефон «Nokia», модель «6303», у корпусі срібно-чорного кольору, вартістю 250 гривень 00 копійок, в якому була встановлена сім-карта оператора мобільного зв`язку «МТС» № НОМЕР_2 , яка для потерпілого матеріальної цінності не становить.

У цей час, таємні дії ОСОБА_7 та ОСОБА_6 були виявлені потерпілим ОСОБА_9 , який став вимагати повернення свого майна. Не зважаючи на те, що його дії були викриті потерпілим, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_6 продовжили свої злочинні дії, що переросли у відкрите викрадення майна, та отримавши реальну можливість розпорядитися ним, з метою уникнення затримання, застосували відносно потерпілого ОСОБА_9 , насильство, яке не є небезпечним для життя або здоров`я потерпілого, яке виразилося у нанесенні двох ударів кулаками обох рук в область обличчя потерпілого, а також двох ударів обома ногами по тулубу потерпілого, що спричинили останньому фізичний біль та майнову шкоду на загальну суму 450 гривень 00 копійок.

Після цього, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покинули місце вчиненого злочину разом з викраденим майном, яким в подальшому розпорядилися на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, розкаявся та пояснив, що 15 грудня 2016 року приблизно о 12 годині 00 хвилин він разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 йшли повз зупинки міського транспорту «Кінотеатр Космос» по вул. Космічна м. Запоріжжя. Були в стані сильного алкогольного сп`яніння. Між ними та потерпілим ОСОБА_9 стався конфлікт та бійка, на підставі чого не пам`ятає. Він наніс декілька ударів потерпілому в обличчя, після чого той впав. Як опинися телефони в руках у ОСОБА_6 не пам`ятає, оскільки був в стані сильного алкогольного сп`яніння. Потерпілий звертався до них, вимагаючи повернути телефони, але вони покинули місце події. В подальшому були затримані біля кафе працівниками поліції, які були разом з потерпілим, останній вказав на них, як на осіб, які викрали у нього мобільні телефони. Роздивитися мобільні телефони та розпорядитися ними вони не встигли, оскільки були затримані працівниками поліції.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, розкаявся та пояснив, що 15 грудня 2016 року приблизно о 12 годині 00 хвилин він разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 знаходились на зупинці міського транспорту «Кінотеатр Космос» по вул. Космічна м. Запоріжжя. Коли потерпілий ОСОБА_9 піднімався в салон тролейбусу, він потягнув його за куртку. Між ними сталася бійка, під час якої він витяг з правої кишені куртки потерпілого два мобільних телефони, які знаходились в чохлі. Куди і як він наносив удари потерпілому та що в цей час робив ОСОБА_7 не пам`ятає, оскільки був в стані алкогольного сп`яніння. Через нетривалий час вони були затримані в кафе працівниками поліції, які були разом з потерпілим та який вказав на них, як на осіб, які викрали у нього мобільні телефони.

Не дивлячись на те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнали свою вину, їх вина підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, що узгоджуються між собою, а саме:

- поясненнями допитаного в ході судового слідства потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що 15 грудня 2016 року приблизно о 12 годині 00 хвилин він знаходився на зупинці міського транспорту «Кінотеатр Космос» по вул. Космічна м. Запоріжжя. На зупинку приїхав тролейбус, який був повний з людьми. Він намагався через задні двері потрапити в тролейбус. Боковим зором побачив, як двоє хлопців ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з середньої двері тролейбусу перебігли до задньої двері і теж намагалися потрапити в салон тролейбуса. В цей час він відчув, як з правої кишені його куртки чиясь рука витягає телефони. У нього в кишені знаходились два мобільні телефони «Nokia», модель «5310 Xpress Music» у корпусі червоно-чорного кольору, та «Nokia», модель «6303», у корпусі срібно-чорного кольору. Побачив, що ОСОБА_6 витяг у нього телефони і поклав собі в кишеню. Він повернувся до хлопців, вийшов з тролейбусу і вимагав повернути телефони. Вони почали штовхатися. ОСОБА_7 наніс йому удари в обличчя, після чого він впав на землю. ОСОБА_6 почав бити його ногами. Дівчина за куртку відтягала ОСОБА_6 від нього. Він намагався блокувати удари в область грудної клітки, а в цей час хтось нишпорив по його кишеням. Коли ОСОБА_6 його бив, ОСОБА_7 намагався його тримати за ліву руку. Потім ОСОБА_6 з ножем в руках почав на нього кидатися, погрожував, дівчина повисла на його руці і намагалася блокувати дії ОСОБА_6 відносно нього. Потім хлопці з телефонами пішли від зупинки, а він попросив перехожих викликати поліцію. Коли приїхала поліції, він разом з поліцейськими поїхав по району шукати хлопців. Близько через 15 хвилин хлопців затримали в кафе, коли їх виводили з кафе, ОСОБА_6 намагався викинути телефони. Зазначив, що обвинувачені знаходились в стані алкогольного сп`яніння, оскільки від них був різкий запах алкоголю.

Від допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в судовому засіданні прокурор відмовився.

Крім показів потерпілого, судом досліджені письмові докази, що підтверджують вину обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, а саме:

-рапортом чергового Комунарського ВП Дніпровського відділу ГУНП в Запорізькій області від 15.12.2016 року, відповідно до якого, зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що у потерпілого ОСОБА_9 , в процесі бійки, 3 невідомих (2 чоловіка і дівчина) забрали мобільні телефони «Nokia», заявник очікує на місті пригоди (т.1, а.с.6) ;

- результатами тестування на алкоголь на alkoteste 6820 Drager, відповідно до якого ступінь алкоголю у ОСОБА_6 становить 0,83 %, у ОСОБА_7 1,73 % (т.1, а.с.7-8);

- рапортом інспектора ОСОБА_12 , від 15.12.2016 року, відповідно до якого, під час несення служби у складі екіпажу «303» до них звернувся ОСОБА_9 , який повідомив, що під час бійки троє невідомих йому осіб (2 чоловіка і дівчина), у нього забрали мобільні телефони «Nokia». Взявши заявника на борт та відпрацювавши прилеглу території, ними було виявлено трьох осіб за прикметами: ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 на яких вказав заявник. ОСОБА_6 скинув на асфальт мобільний телефон «Nokia» та намагався відштовхнути подалі, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 також намагались відштовхнути мобільний телефон. Особи були доставлені до Комунарського ВП для з`ясування обставин (т.1, а.с.9);

- протоколом огляду місця події від 15.12.2016 року та фототаблицею до нього ділянки місцевості, розташованої поблизу зупинки громадського транспорту «Кінотеатр Космос» по вул. Космічна м. Запоріжжя. Де на відстані 84 см від гр. ОСОБА_6 було виявлено мобільний телефон «Nokia» в корпусі чорно-сірого кольору (т.1, а.с.10-12);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, за яким ОСОБА_9 15.12.2016 року о 13.10 год. звернулася до Комунарського РВ з заявою, в якій просить органи поліції притягти до кримінальної відповідальності трьох невідомих осіб, які 15.12.2016 року близько о 12.05 год. на зупинці громадського транспорту «Кінотеатр Космос» по вул. Космічна м. Запоріжжя відкрито викрали у нього мобільний телефон «Nokia» (т.1, а.с.13);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 15.12.2016 року та фототаблицею до нього, за яким потерпілий ОСОБА_9 серед пред`явлених осіб, вказав на особу під № 1, а саме на ОСОБА_6 , як на особу, яка 15.12.2016 року на зупинці міського транспорту «Кінотеатр Космос» в м. Запоріжжя разом з чоловіком і жінкою нанесли йому тілесні ушкодження та відкрито викрали два мобільні телефони «Nokia» (т.1, а.с.21-24);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 15.12.2016 року та фототаблицею до нього, за яким потерпілий ОСОБА_9 серед пред`явлених осіб, вказав на особу під № 4, а саме на ОСОБА_7 , як на особу, яка 15.12.2016 року на зупинці міського транспорту «Кінотеатр Космос» в м. Запоріжжя разом з чоловіком і жінкою нанесли йому тілесні ушкодження та відкрито викрали два мобільні телефони «Nokia» (т.1, а.с.25-28);

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд приходить до висновку, що вина обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення встановлена повністю та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку дають підстави суду для ухвалення по даному кримінальному провадженню відносноОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувального вироку.
Суд кваліфікує дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Окрім того, органом досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_7 , обвинувачується в тому,15.12.2016 року приблизно о 13 годині 40 хвилин,

маючи прямий умисел на умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесного ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на першому поверсі адміністративної будівлі, а саме Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, що розташована за адресою: вул. Космічна, 40, м. Запоріжжя, побачив співробітника поліції, а саме інспектора-криміналіста СВ Комунарського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_13 , який знаходився у форменому одязі та виконував покладені на нього службові обов`язки, висловлюючись в його сторону нецензурною лексикою, достовірно знаючи, що останній являється співробітником поліції, ОСОБА_7 , діючи умисно, безпричинно наніс ОСОБА_13 удар кулаком правої руки в область обличчя, спричинивши при цьому останньому тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, забою м`яких тканин правої скулової області.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковані органом досудового розслідуванняза ч. 2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу побоїв у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Однак, суд приходить до висновку, що обвинувачення за даним епізодом не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, а тому обвинуваченогоОСОБА_7 слід виправдати за цим епізодом обвинувачення за ч. 2 ст. 345 КК України, виходячи з наступних міркувань.
Так, допитаний в ході судового слідства обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що 15.12.2016 року він в стані алкогольного сп`яніння був доставлений працівниками поліції до будівлі Комунарського ВП. Він намагався ходити по відділенню поліції, хотів вийти з приміщення, йому не подобалось, що його дії припиняли. Його ззаду хтось потягнув за одежу, він не бачив, хто це зробив, не бачив ні обличчя цієї особи, не бачив, що особа є співробітником поліції, тим паче в формі. Зазначив, що в адресу потерпілого ОСОБА_13 не висловлювався нецензурною лайкою, умисно не наносив йому тілесні ушкодження, особистої неприязні до нього не має.

Допитаний в ході судового слідства потерпілий ОСОБА_13 пояснив, що займає посаду інспектора криміналіста СВ Комунарського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області. 15.12.2016 року він знаходився на добовому чергування в будівлі Комунарського ВП, куди нарядом поліції було доставлено ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та дівчину. Він знаходився в своєму кабінеті і чув, що біля чергової частини проходить розмова на підвищених тонах. Він вийшов до чергової частини, побачив, що ОСОБА_7 веде себе неадекватно, ходить туди-сюди біля чергової частини та намагався нанести собі ушкодження блістеролем, вів себе зухвало, перебував у стані алкогольного сп`яніння. Він забрав у ОСОБА_7 блістероль і зробив йому зауваження. В черговий раз, коли він вийшов до чергової частини, побачив, що ОСОБА_7 близько підходить до працівника поліції дівчини автоматниці і намагається їй щось пояснити, остання намагалась його заспокоїти. Він ззаду підійшов до ОСОБА_7 та схопив його за «шкірку», не встиг нічого сказати, як ОСОБА_7 , розвернувся та рукою навідмаш вдарив його в око, від чого вони разом впали на підлогу, де їх розтягнув начальник розшуку. Свідомість він не втрачав. Пояснив, що в його адресу ОСОБА_7 не висловлювався нецензурною лайкою. Вважає, що обвинувачений не бачив, що до нього ззаду підійшов працівник поліції.

Допитана в ході судового слідства свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона на час події працювала інспектором Комунарського ВП. Під час її чергування, до Комунарського ВП нарядом поліції було доставлено ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та дівчину, які залишались біля чергової частини, чекали коли з ними почнуть працювати, сиділи біля неї, кричали, висловлювалися нецензурно, були в стані алкогольного сп`яніння, намагалися нанести їй ушкодження, вона неодноразово робила їм зауваження. ОСОБА_13 також виходячи зі свого кабінету неодноразово робив їм зауваження. ОСОБА_7 ходив біля чергової частини, махав руками, нецензурно лаявся, намагався близько до неї підійти. Бійка між ОСОБА_13 і ОСОБА_7 сталася за її спиною, деталей вона не бачила. ОСОБА_13 під час бійки був у форменому одязі.

Згідно рапорту старшого інспектора чергової частини Комунарського ВП ОСОБА_15 , ОСОБА_7 безпідставно 15.12.2016 року знаходячись на першому поверсі у коридорі Комунарського ВП безпідставно завдав тілесних ушкоджень інспектору-криміналісту ОСОБА_13 (т.1, а.с.88).

Згідно висновків експерта № 4926 та № 4927Д, яких-небудь видимих зовнішніх тілесних ушкоджень, а також слідів їх загоєння не виявлено. Діагноз: струс головного мозку, забій м`яких тканин правої скулової області. Визначити ступінь тяжкості тілесних ушкоджень не виявляється можливим (т.1, а.с.106-107).

Від допиту свідка ОСОБА_15 в судовому засіданні прокурор відмовився.

Слід відмітити, що основним безпосереднім об`єктом злочину передбаченого ст.345 КК України є нормальна діяльність правоохоронних органів, їх авторитет, а додатковим обов`язковим об`єктом - психічна недоторканність працівників правоохоронних органів або їх близьких родичів, їх здоров`я. Потерпілими від цього злочину можуть бути 1) працівник правоохоронного органу, 2) його близькі родичі. Об`єктивна сторона злочину може бути виражена у: 1) погрозі (ч 1 ст 345); 2) заподіянні побоїв, а також тілесних ушкоджень - легких, середньої тяжкості (ч. 2 ст. 345) або тяжких (ч. 3 ст. 345). Злочин вважається закінченим з моменту висловлення погрози (ч. 1 ст. 345), заподіяння побоїв чи тілесних ушкоджень (ч. 2 ст. 345). Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом.
Отже, підсумовуючи наведене, суд встановив, що обвинувачений, перед тим як він розвертався та випадково вдарив потерпілого, не бачив, що той був працівником правоохоронного органу та перебував у форменому одязі, що також підтвердив й сам потерпілий. Крім того, судом встановлено, що у обвинуваченого був відсутній умисел на заподіяння тілесного ушкодження потерпілому, в тому числі й як працівнику правоохоронного органу, оскільки він, як зазначено вище, випадково зачепив потерпілого повертаючись.
Вищевказані обставини дають підстави суду для виправдання обвинуваченого за ч.2 ст.345 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Крім того, судом також не вбачається підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого за ст.125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження), оскільки умислу на спричинення тілесного ушкодження, як однією з обов`язкових ознак складу даної категорії злочинів, а також ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого, судом за результатами судового розгляду, не встановлено.
Під час розгляду кримінального провадження суд забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд досліджує докази безпосередньо, оцінює їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом.
Статтею 17 КПК України закріплено презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Статтею 62 Конституції України та пунктом 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція) закріплено принцип презумпції невинуватості, як один із основних засадничих принципів кримінального судочинства, передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Європейський суд з прав людини (далі-Суд) в своєму рішенні «Мінеллі проти Швейцарії» (Minelli v. Switzerland) від 25 березня 1983 року зробив висновок, що принцип невинуватості є одним із елементів справедливого судового процесу у кримінальних справах у розумінні пункту 1 ст. 6 Конвенції.
На думку Суду, пункт 2 статті 6 Конвенції «вимагає …, inter allia, аби судді, виконуючи свої завдання, не ставились до них із переконанням, що підсудний учинив інкримінований йому злочин, Тягар доказування лежить на обвинуваченні, а кожний сумнів має тлумачитись на користь підсудного» (рішення у справі Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії (Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain) від 06 грудня 1988 року).
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині виправдувального вироку, крім іншого, зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визначене судом недоведеним, підстави для виправдання з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

За змістом ст. 373 КПК України суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок у разі, якщо стороною обвинувачення не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 по епізоду умисного заподіяння працівникові правоохоронного органу ОСОБА_13 побоїв у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків не доведена за вказаним обвинуваченням, тому суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 слід виправдати по епізоду з потерпілим ОСОБА_13 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, у зв`язку із недоведеністю наявності в діянні обвинуваченого складу даного кримінального правопорушення.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставинами, що обтяжують покаранняОСОБА_7 , згідно ст. 67 КК України є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставинами, що обтяжують покаранняОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Призначаючи покарання обвинуваченомуОСОБА_7 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховуєхарактер і ступінь тяжкості скоєного злочину, який закон відносить до тяжких злочинів, дані про обвинуваченогоОСОБА_7 , який скоїв злочин, перебуваючи на іспитовому строку, офіційно не працевлаштований, на обліку в КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» та в психіатричній лікарні на обліку не перебуває, формально характеризується за місцем проживання, думку потерпілого щодо призначення суворого покарання, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.186 КК України, оскільки вважає, що дане покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження скоєння ним нових злочинів. Підстав призначення покарання із застосуванням положень ст.ст.69,75 КК України суд не вбачає.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховуєхарактер і ступінь тяжкості скоєного злочину, який закон відносить до тяжких злочинів, дані про обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, скоїв злочин, перебуваючи на іспитовому строку, офіційно не працевлаштований, на обліку в КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» та в психіатричній лікарні на обліку не перебуває, формально характеризується за місцем проживання, одруженого, має на утриманні малолітнього сина, стан його здоров`я, думку потерпілого щодо призначення суворого покарання, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.186 КК України, оскільки вважає, що дане покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження скоєння ним нових злочинів. Підстав призначення покарання із застосуванням положень ст.ст.69,75 КК України суд не вбачає.
Також при призначенні покарання обвинуваченимОСОБА_7 та ОСОБА_6 суд врахував досудові доповіді органу з питань пробації від 18.04.2017 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , відповідно до яких, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

На час вчинення злочину ОСОБА_7 та ОСОБА_6 діяла редакція ч.5 ст.72 КК України, визначена Законом України від 26.11.2015 року № 838-УІІІ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання». За змістом цього закону строк попереднього ув`язнення зараховувався до строку покарання у виді позбавлення волі із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Законом України від 18.05.2017 року № 2046-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», який набрав чинності із 21.06.2017 року, редакція ч.5 ст.72 КК України була змінена в частині співвідношення попереднього ув`язнення та покарання у виді позбавлення волі у випадку зарахування попереднього ув`язнення до строку покарання, яке стало зараховуватись день за день.

Наведене вказує на те, що Законом України від 18.05.2017 року № 2046-УІІІ було погіршено становище обвинувачених (засуджених), щодо яких застосовувалось попереднє ув`язнення і яким призначене покарання у виді позбавлення волі, оскільки їм до строку відбутого покарання став зараховуватись менший проміжок часу, ніж під час дії Закону України від 26.11.2015 року № 838-УІІІ.

Оскільки, як Закон України від 18.05.2017 року № 2046-УІІІ, так і ч.5 ст.72 КК України є законом про кримінальну відповідальність і ними погіршується становище обвинуваченого (засудженого), то вони не поширюються на осіб, які вчинили злочин до 21.06.2017 року. Наведене вказує на те, що особам, які вчинили злочин до 21.06.2017 року увесь строк попереднього ув`язнення зараховується до строку призначеного покарання у виді позбавлення волі із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Приписи частини першої статті 5 Кодексу 2001 року розвивають положення частини першої статті 58 Конституції України, а саме: «Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію в часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість». Водночас, частиною другою статті 5 Кодексу 2001 року передбачено: «Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі».

Аналогічна позиція з цього питання викладена у постанові Верховного суду № 440/853/17 від 13.03.2018 р.

Згідно матеріалів кримінального провадження обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 знаходяться під вартою з 15.12.2016 року, тому строк попереднього ув`язнення має бути зарахований у строк відбуття покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції від 26.11.2015 року у період з 15.12.2016 року по день набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлений.

Керуючись ст. ст. 100, 368, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, до покарання за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.07.2015 рокута визначити остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його фактичного затримання з 15 грудня 2016 року.
У відповідності до ч. 5 ст.72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_6 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 15.12.2016 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносноОСОБА_6 залишити у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, до покарання за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2016 року та визначити остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його фактичного затримання з 15 грудня 2016 року.
У відповідності до ч. 5 ст.72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_7 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 15.12.2016 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2016 року у період з 03.03.2016 року по 16.06.2016 р. у співвідношенні 1 день утримання в слідчому ізоляторі за 2 днів покарання.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносноОСОБА_7 залишити у вигляді тримання під вартою.
Речові докази:
-мобільний телефон «Nokia», модель «6303», переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 , після набрання вироком законної сили залишити останньому за належністю;
-предмет зовні схожий на ніж, переданий на відповідальне зберігання до камери речових доказів Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНР в Запорізькій області, після набрання вироком законної сили знищити.
Обвинуваченого ОСОБА_7 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.345 КК України по епізоду умисного заподіяння працівникові правоохоронного органу ОСОБА_13 побоїв у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків вчиненого 15 грудня 2016 року та виправдати його в зв`язку з недоведеністю в його діях складу вказаного кримінального правопорушення.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Комунарского районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1