Постанова
Іменем України

31 липня 2018 року

м. Київ
справа № 686/8522/16-к
провадження № 51-5720 км 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 листопада 2016 року та вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 19 лютого 2018 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000162, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харкова, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 14 квітня 2016 року вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі КК) із застосуванням ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 листопада 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 357 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення призначеного покарання за даним вироком покаранням призначеним за вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14 квітня 2016 року, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано у строк відбуття покарання частково відбуте покарання за вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14 квітня 2016 року з 29 січня 2016 року по 10 листопада 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Постановлено виправдати ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ) у зв`язку з недоведенням, що ці кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 7 500 грн та на користь ОСОБА_11 матеріальну та моральну шкоду у розмірі 3 500 грн та 500 грн, відповідно.
Вирішено питання речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.
Апеляційний суд Хмельницької області ухвалою від 24 січня 2017 року вирок місцевого суду залишив без зміни. Постановив на підставі ч. 5 ст. 72 КК зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 11 листопада 2016 року по 24 січня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2017 року скасовано ухвалу апеляційного суду від 24 січня 2017 року та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Апеляційний суд Хмельницької області вироком від 19 лютого 2018 року скасував вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та ухвалив свій, яким призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 357 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та покарання призначеного за вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14 квітня 2016 року, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_6 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 29 січня 2016 року до 24 січня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 28 листопада 2017 року по 19 лютого 2018 року один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він у період з 11 листопада 2015 року по 27 січня 2016 року у м. Хмельницькому, діючи повторно, шляхом проникнення до салонів автомобілів, вчинив 24 епізоди таємного викрадення чужого майна (крадіжка), заподіявши матеріальної шкоди наступним особам на загальні суми: ОСОБА_11 520 грн; ОСОБА_12 1 950 грн; ОСОБА_13 1 450 грн; ОСОБА_14 9 200 грн; ОСОБА_15 14 300 грн; ОСОБА_16 120 грн; ОСОБА_10 7 500 грн; ОСОБА_17 200 грн; ОСОБА_18 361,90 грн; ОСОБА_19 1 500 грн; ОСОБА_20 2 700 грн; ОСОБА_21 3 105,82 грн; ОСОБА_22 5 000 грн; ОСОБА_23 4 000 грн; ОСОБА_24 2 700 грн; ОСОБА_25 1 500 грн; ОСОБА_26 1 100 грн; ОСОБА_27 950 грн; ОСОБА_28 400 грн; ОСОБА_29 1 500 грн; ОСОБА_30 1 675 грн; ОСОБА_31 5 162,98 грн; ОСОБА_32 900 грн.
Крім того, 27 січня 2016 року 00:30 год, ОСОБА_6 , перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , з метою заволодіння чужим майном, проник до салону автомобіля «Chevrolet Lacetti» д.н.з. « НОМЕР_1 », звідки таємно викрав паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Він же, 29 січня 2016 року о 05:00 год, перебуваючи по проспекту Миру, 75 в м. Хмельницькому з метою заволодіння чужим майном, проник до салону автомобіля «Део Сенс» д.н.з. « НОМЕР_2 », звідки таємно викрав належне ОСОБА_34 майно на суму 200 грн, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий працівниками поліції на місці вчинення кримінального правопорушення.
Також ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він 28 та 29 січня 2016 року у м. Хмельницькому, діючи повторно, шляхом проникнення до салонів автомобілів, вчинив 2 епізоди таємного викрадення чужого майна (крадіжка), чим заподіяв матеріальної шкоди потерпілим ОСОБА_8 на суму 920 грн та ОСОБА_9 200 грн.
За вказаними епізодами кримінальних правопорушень ОСОБА_6 був виправданий на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК через недоведення, що саме ним вчинені ці кримінальні правопорушення.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення щодо нього з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судове провадження в суді першої інстанції проведено за відсутності потерпілого ОСОБА_13 , належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання. Вважає, що вирок апеляційного суду не відповідає Конституції України та Закону України «Про судоустрій та статус суддів», оскільки не містить обов`язкової державної символіки гербу України. Зазначає, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги його заяви про здійснення тиску на нього з боку працівників правоохоронних органів внаслідок чого він був змушений оговорити себе та взяти на себе вину за злочини, які не вчиняв. Вважає неправильним розрахунок строків відбуття покарання.
Позиції інших учасників судового провадження
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу та просили скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, прокурор просив касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду щодо останнього без зміни.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Отже, колегія суддів при касаційному розгляді виходить із обставин кримінального провадження, встановлених судами.
Так, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК та кваліфікацію його дій за даними нормами кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку наведено докладні мотиви.
Як убачається з оскаржуваних судових рішень, згідно з положеннями ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достатності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.
Доводи касаційної скарги засудженого про недоведеність його винуватості у скоєнні таємного викрадення чужого майна, вчиненного повторно; замаху на крадіжку, вчиненного повторно та незаконному заволодінні паспортом спростовуються сукупністю доказів у кримінальному провадженні, зокрема показаннями самого засудженого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні підтвердив за яких обставин та у який спосіб вчинив у м. Хмельницькому ряд крадіжок з салонів автомобілів, а також аналогічні відомості він повідомив під час проведення з ним слідчих експериментів, що зафіксовано у протоколах цих слідчих дій; показаннями потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_25 , ОСОБА_12 , ОСОБА_26 , ОСОБА_16 , ОСОБА_27 та ОСОБА_23 , а також даними протоколів огляду місця подій; даними висновку товарознавчої експертизи; товарними чеками; видатковими накладними щодо вартості викраденого майна та речовими доказами: знаряддям вчинення злочину викруткою та каменем й предметом крадіжки викраденою в ОСОБА_18 автомагнітолою «Pioneeir».

Вказані докази відповідають вимогам КПК на предмет їх належності й допустимості та у своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
Отже, сукупність наведених у вироку доказів, переконливо свідчить про те, що саме ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК, тобто закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно.
Також, на думку колегії суддів, безпідставними є твердження засудженого ОСОБА_6 про те, що він змушений був оговорити себе внаслідок здійснення на нього тиску з боку співробітників міліції, оскільки засуджений на досудовому слідстві та в суді подібних заяв не заявляв, а в матеріалах провадження будь-які відомості з цього приводу відсутні.
Крім того, доводи засудженого про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону внаслідок здійснення судового провадження в суді першої інстанції за відсутності потерпілого ОСОБА_13 , належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження телефонограмами, в яких зазначено, що він просив розгляд справи провести за його відсутності.
Також безпідставними є доводи засудженого ОСОБА_6 про невідповідність вироку апеляційного суду Конституції України та Закону України «Про судоустрій та статус суддів» внаслідок відсутності державної символіки гербу України, оскільки оригінал цього рішення, який зберігається при матеріалах кримінального провадження містить вказаний обов`язковий реквізит.
Покарання засудженому ОСОБА_6 судом призначено відповідно до вимог ст. 65 КК з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, даних про його особу та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Також засуджений не навів переконливих доводів, з чітким дотриманням положень ст. 413 КПК, для скасування вироку апеляційного суду через неправильне, на його думку, застосування положень ч. 5 ст. 72 КК. Крім того, засуджений не позбавлений права звернутися за вирішенням цього питання до місцевого суду в порядку виконання вироку.
Оскільки закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону органами досудового розслідування, судами першої та апеляційної інстанції у кримінальному провадженні не виявлено, тому законних підстав для скасування постановлених щодо засудженого ОСОБА_6 судових рішень за доводами його касаційної скарги, колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Верховний Суд

ухвалив:
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 листопада 2016 року та вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 19 лютого 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3