Постанова
Іменем України
20 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 351/1117/16-к

провадження № 51-3223км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000294, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості в силу вимог ст. 89 КК України.
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1, ст. 263 КК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2017 року ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
за ч. 3 ст. 185 КК України строком на 4 роки;
за ч. 2 ст. 289 КК України строком на 5 років без конфіскації майна;
за ч. 1 ст. 263 КК України строком на 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він у ніч на

02 вересня 2015 року діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер та суспільну небезпеку своїх дій, з метою таємного викрадення чужого майна, проник до будинку потерпілого ОСОБА_7 , що знаходиться по

АДРЕСА_2 та викрав майно належне потерпілому. Своїми діями завдав останньому матеріальну шкоду на загальну суму 56 432,5 грн.
Продовжуючи свої злочинні дії, 01 квітня 2016 року близько о 22:00 ОСОБА_6 , повторно, за попередньою змовою групою осіб, спільно з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, проникли в гараж потерпілого ОСОБА_8 , що знаходиться на території господарства по

АДРЕСА_2 і викрали мопед марки «Honda SH 150» вартістю 5 500 грн, яким розпорядились на власний розсуд.

Крім цього, в ніч на 04 квітня 2016 року ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер та суспільну небезпеку своїх дій, з метою таємного викрадення чужого майна, спільно з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, проникли до будинку потерпілого ОСОБА_9 , що знаходиться по АДРЕСА_2 та викрали майно належне потерпілому на загальну суму 8 500 грн.
Також в ніч на 14 квітня 2016 року ОСОБА_6 діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер та суспільну небезпеку своїх дій, з метою таємного викрадення чужого майна, спільно з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, проникли до будинку потерпілої ОСОБА_10 , що знаходиться по АДРЕСА_3 звідки викрали майно на загальну суму 344 050 грн.
Окрім цього, ОСОБА_6 у 2014 році в м. Чернівці без дозвільних документів незаконно придбав вогнепальну зброю (гладкоствольний пістолет калібру 9 мм.) та боєприпаси, які зберігав за місцем свого проживання по

АДРЕСА_1 , які було вилучено під час проведення обшуку зазначеного господарства.
Вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2017 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано та призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі:
за ч. 1 ст. 263 КК України строком на 3 роки;
за ч. 3 ст. 185 КК України строком на 3 роки 3 місяці;
за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України строком

на 3 роки 6 місяців з конфіскацією належного йому майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців з конфіскацією належного йому майна.

В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого, порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого через м`якість.

Стверджує, що в рішенні апеляційного суду, відсутні переконливі доводи щодо обґрунтованості застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України.
Також зазначає, що апеляційний суд розглянув кримінальне провадження з порушенням статей 374, 420 КПК України, на доводи, викладені в його апеляційній скарзі, вичерпної відповіді не дав.

Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечення на касаційну скаргу не подавалися.
У судовому засіданні прокурор виступив на підтримку касаційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно зі ст. 434 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновки суду про винність ОСОБА_6 та кваліфікація його дій у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень в касаційній скарзі не оспорюються, судовий розгляд кримінального провадження проведений у порядку

ч. 3 ст. 349 КПК України.
Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якість покарання призначеного ОСОБА_6 , колегія суддів вважає обґрунтованими.
Відповідно до положень ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Згідно із вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При перегляді вироку щодо ОСОБА_6 судом апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано не було з огляду на наступне.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд апеляційної інстанції, переглядаючи провадження дійшов висновку про необхідність скасування вироку місцевого суду та постановлення свого вироку в частині призначеного ОСОБА_6 покарання й ухвалив свій вирок та призначив останньому покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально за злочин передбачений ч. 2

ст. 289 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України при визначенні покарання.
При цьому, постановляючи свій вирок, суд належним чином не оцінив

і не врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч. 2

ст. 289 КК України, який віднесено до категорії тяжких та вчинений з корисливих мотивів, спосіб його вчинення. Також апеляційний суд належним чином не мотивував, які саме дані про особу засудженого дають підстави для висновку про можливість призначення покарання із застосування вимог ст. 69 КК України.
Крім того, урахувавши усі пом`якшуючі обставини, а саме: щире каяття, сприяння розкриттю злочину, особу засудженого та те, що ним відшкодовано завдану шкоду потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та частково відшкодовано шкоду потерпілому ОСОБА_7 та прохання потерпілих суворо не карати ОСОБА_6 , не дають підстав для висновку про можливість призначення покарання із застосовуванням ст. 69 КК України, тобто нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 289 КК України.
За змістом кримінального закону ступінь тяжкості вчиненого злочину передбачає не тільки врахування самої категорії тяжкості, визначеної ст. 12 КК, а й індивідуальних особливостей злочинного діяння.
Виходячи з положень ст. 50 КК рішення суду про призначення покарання, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Як ґрунтовно зазначає прокурор, апеляційний суд при розгляді провадження щодо ОСОБА_6 не дотримався вказаних вимог Закону, а тому доводи касаційної скарги, про неправильне застосування ст. 69 КК України, є обґрунтованими.
На думку колегії суддів, ці обставини у сукупності свідчать про те, що призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України є явно м`яким і не буде сприяти виправленню засудженого.
За таких обставин рішення апеляційного суду постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, а тому відповідно до ст. 438 КПК України підлягає скасуванню, а провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Питання про призначення покарання вирішує суд при постановленні вироку в залежності від доведеності винуватості особи у вчиненні злочинних дій за обставин, пред`явлених в обвинуваченні, з урахуванням вимог статей 50, 65 КК України.

Під час нового розгляду у суді апеляційної інстанції, суду необхідно повно, всебічно розглянути кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 перевірити обґрунтованість доводів касаційної скарги прокурора та постановити законне, обґрунтоване і умотивоване рішення.
Якщо під час нового розгляду кримінального провадження не будуть встановлені інші обставини, які можуть вплинути на висновки суду щодо виду та розміру покарання ОСОБА_6 , то призначене йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України слід вважати м`яким.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3