Справа №490/2292/17 13.06.2018

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження № 0004577 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2017р., стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, офіційно не одруженого, офіційно не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 185 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Чернігова, громадянки України, не одруженої, не працюючої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої

- обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок змінити, в частині призначеного покарання у виді 5 років позбавлення волі та призначити йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить оскаржуваний вирок скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання у виді 3років позбавлення волі із застосуванням вимог ст. 75 КК України та призначити йому трирічний іспитовий строк.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України; ч.3 ст. 27 ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання:

- за ч.3 ст. 185 КК України - у виді 4 років позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 185 КК України - у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту набрання вироком чинності.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_5 у строк відбуття покарання період його попереднього ув`язнення:

- з 21 січня 2017 року до 20 червня 2017 року - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі;
- з 21 червня 2017 року до моменту набрання вироком чинності - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.
До набрання вироком чинності запобіжний захід ОСОБА_5 залишено попередній - тримання під вартою.

Цим же вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді громадських робіт строком на 240 годин.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю цього злочину та злочину, за який ОСОБА_9 засуджена вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17 травня 2017 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено їй покарання у виді громадських робіт строком на 240 (двісті сорок годин).

Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі обвинувачений не згоден із призначеним покаранням та вважає його занадто суворим. Зазначає, що визнав свою вину повністю, сприяв розкриттю злочинів. Зауважує, що прокурор в судовому засіданні просив призначити йому 4 роки позбавлення волі, а його захисник просила призначити 3 роки із застосуванням вимог ст. 75 КК України, проте суд прийняв рішення, не взявши до уваги думку сторони захисту та прокурора.
В доповненнях до апеляційної скарги, обвинувачений, посилаючись на вимоги ч.5 ст. 72 та ч.2 ст.5 КК України, просить зарахувати йому в строк покарання, попереднє ув`язнення з 21 січня 2017 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вказує, що покарання хоч і не виходить за межі, встановленого санкцією ч.3 ст. 185 КК України, проте вважає вирок суду явно несправедливим внаслідок суворості та таким, що не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Зауважує, що обвинувачений визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, а тому захисник просить призначити покарання ОСОБА_5 із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки, що на думку захисника буде достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово засудженим за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, але розробив злочинний план, відповідно до якого необхідно було приїжджати до іншого міста, орендувати подобово квартиру, у якій міститься цінне майно, викрадати майно, що було наявне у відповідній квартирі та реалізовувати його до ломбарду, а вилученими у такий спосіб грошима розпоряджатися на власний розсуд.
З метою реалізації цього плану він залучив до злочинної діяльності ОСОБА_7 , з якою погодив її участь у вчиненні злочину.
Реалізуючи зазначений план, 27 вересня 2016 року о 15:00 годині ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів та за попередньою змовою між собою, прибули у місто Миколаїв, де з метою заволодіння чужим майном орендували квартиру АДРЕСА_3 , проникнувши у такий спосіб до вказаної квартири.
Перебуваючи у вказаній квартирі, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , діючи спільно, заволоділи належними потерпілій ОСОБА_10 : телевізором торгової марки "Bravis Led" вартістю 5000 грн.; феном для волосся моделі "Roventa cv3502" вартістю 350 грн.; праскою "Philips" моделі "GC 1029"вартістю 850 грн.
Після цього ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, здали майно до ломбарду, отримавши за це грошові кошти, якими розпорядились на власний розсуд.
Своїми діями вони завдали потерпілій ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 6200 грн.

Реалізуючи далі вказаний план, ОСОБА_11 за домовленістю з ОСОБА_7 17 січня 2017 року направив її до міста Миколаєва для протиправного отримання коштів.
ОСОБА_7 ж в свою чергу, реалізуючи вказаний вище злочинний план та виконуючи свою роль, 17 січня 2015 року прибула до міста Миколаєва, де з метою заволодіння чужим майном орендувала квартиру АДРЕСА_4 , проникнувши у такий спосіб до вказаної квартири.
Перебуваючи у вказаній квартирі, ОСОБА_7 , реалізуючи вказаний вище злочинний план та виконуючи свою роль, заволоділа належним ОСОБА_12 телевізором торгової марки "LG Full HD TV M" моделі "М2794DJ", серійний номер "001MADNGE288" вартістю 3.500 грн.
Після цього приблизно о 18:45 годині вона винесла вказаний телевізор з квартири, отримавши можливість розпорядитися ним, але була затримана потерпілим ОСОБА_12 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікував за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло та за
ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст.185 КК України, як організація таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд врахував, що обвинуваченим вчинено тяжкі злочини, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання немає негативної характеристики, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд врахував визнання ним своєї винуватості та сприяння у розкритті злочину та його судовому розгляді, обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено і з метою виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів, вважав необхідним призначити покарання у вигляді позбавлення волі.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку вимог апеляційних скарг, заперечення прокурора ОСОБА_8 , який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені інкримінованих йому злочинів.

Всі фактичні обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочинів обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 27, ч.3 ст.185 КК України є вірною і апелянтами не оспорюється, а тому в цій частині вирок суду відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядається.

Вирок в частині засуджегння ОСОБА_7 учасниками кримінального провадження не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Що стосується призначеного ОСОБА_5 покарання, то воно судом першої інстанції призначено у відповідності до вимог ст. 65, 66, 67 КК України. Так, судом враховано тяжкість, вчинених обвинуваченим злочинів, які згідно положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відповідно до досудової доповіді органу пробації існує високий ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення. Судом також враховані обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі й ті, на які посилаються обвинувачений та його захисник в своїх апеляційних скаргах, відсутність обтяжуючих покарання обставин. Врахувавши зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 міри покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. При цьому, судом у вироку наведені належні мотиви прийняття такого рішення.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчинених ОСОБА_5 злочинів, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства та є занадто суворим, апеляційний суд не вбачає.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Посилання апелянтів на повне визнання обвинуваченим вини та щире каяття у вчиненні злочинів, відсутність обтяжуючих покарання обставин, відсутність негативної характеристики, як на підставу для звільнення обвинуваченого від відбування покарання, є неприйнятними, оскільки зазначені обставини не знижують істотно ступінь тяжкості, вчинених ОСОБА_5 злочинів, та не свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, з урахуванням того, що до нього раніше застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням. Проте, ОСОБА_5 в подальшому вчинив нові злочини в період іспитового строку.

Судом першої інстанції обґрунтовано прийнято до уваги висновок органу пробації, в якому зазначено, що спосіб життя, історія правопорушень обвинуваченого, вказують на високий ризик вчинення ним повторного правопорушення. Орган пробації в своєму висновку зазначив, що виправлення ОСОБА_5 не можливе без позбавлення волі. Разом з тим, на думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку ОСОБА_5 з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, необхідно здійснювати за допомогою цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо виду та розміру, призначеного обвинуваченому покарання. Крім того, слід зауважити, що ОСОБА_5 раніше вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних корисливих злочинів, відбував реальний строк покарання, однак на шлях виправлення не став, продовжив свою злочинну діяльність.

Також, слід зазначити, що ОСОБА_5 у молодому віці ніде не працює, а натомість шляхом вчинення корисливих злочинів задовольняє свої матеріальні потреби. Зазначене свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого, який не бажає стати на шлях виправлення.

Покарання у вигляді реального позбавлення волі та ізоляції ОСОБА_5 від суспільства - є необхідне і достатнє для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на наведене та за відсутності підстав для зміни вироку, передбачених ст. 409 КПК України, з наведених апелянтами мотивів, апеляційний суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, у зв`язку з чим апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника слід залишити без задоволення.

Також не заслуговують на увагу доводи обвинуваченого про необхідність зарахування йому у строк покарання попереднього ув`язнення із розрахунку день за день за період з 21.06.2017 року по набрання вироком законної сили.

Так, судом першої інстанції вірно враховано при призначенні покарання ОСОБА_5 , вимоги ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 р) та зараховано йому в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 21.01.2017 року по 20.06.2017р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Законом № 2046-УІІІ від 18.05.2017р., який набрав чинності з 21.06.2017 року внесені зміни до ч.5 ст. 72 КК України щодо порядку зарахування попереднього ув`язнення в строк покарання та зазначено, що у разі засудження особи до покарання у виді позбавлення волі попереднє ув`язнення зараховується день за день. Порядок зарахування попереднього ув`язнення не є Законом про кримінальну відповідальність, а тому не має зворотну дію у часі. За такого положення ст.5 КК України щодо порядку зарахування попереднього ув`язнення не застосовуються.

Тому судом першої інстанції вірно, відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 18.05.2017 р. р) зараховано ОСОБА_5 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2017р., стосовно ОСОБА_5 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той саме строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий
Судді: