ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 р.
м. Київ

Справа № 391/407/16-к

Провадження № 51-2142 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_6 та засудженого на вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2017 року щодо
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Брянка Ворошиловоградської
області, який проживає:

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2017 року, ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 15 квітня 2016 року, знаходячись на території складського приміщення по АДРЕСА_2 , під час бійки з ОСОБА_8 , що виникла після розпивання спиртних напоїв, діючи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс потерпілому руками та ногами численних ударів, спричинивши тим самим останньому тяжкі тілесні ушкодження, від яких потерпілий помер.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями щодо ОСОБА_7 через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції належно не провів підготовчого судового засідання, допустив порушення порядку розгляду питання про продовження запобіжного заходу та призначив покарання, яке є надмірно суворим. Посилається на те, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні журнали судового засідання за деякі судові засідання. Зазначає також про те, що судовими інстанціями не надано оцінки заявам ОСОБА_7 щодо застосування до нього недозволених методів проведення досудового слідства. Крім того, захисник посилається на те, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
У касаційній скарзі засуджений, не погоджуючись із судовими рішеннями через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд першої інстанції провів підготовче судове засідання без участі його захисника та допустив порушення закону під час продовження дії запобіжного заходу. Посилається на те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів його винуватості. Зазначає також, що судовими інстанціями не вірно розв`язано цивільний позов потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди. Крім того, посилається на відсутність журналу судового засідання за деякі дні.
На касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого потерпілим подано письмове заперечення, в якому він просить касаційні скарги залишити без задоволення, а судові рішення без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 підтримала касаційні скарги, просила їх задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення касаційних скарг, просив судові рішення змінити в порядку ст. 433 КПК України, виключивши з них, як зайву обтяжуючу обставину тяжкі наслідки, завдані злочином.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України неповнота судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання засуджений, перегляду в касаційному порядку не підлягають, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження Суд виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
Разом із цим, згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.
При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та кваліфікацію його дій за даною нормою кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судових рішеннях наведено докладні мотиви.
Той факт, що ОСОБА_7 умисно спричинив тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , від яких останній помер, підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також даними, що містяться у протоколах огляду місця події, проведення слідчих експериментів, висновках експерта.
На думку Суду, висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину належним чином обґрунтовані та вмотивовані.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.
З огляду на викладене, доводи касаційної скарги засудженого про відсутність доказів його винуватості у вчиненому ним злочину, Суд уважає безпідставними.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, наявність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, а також дані про його особу.
Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, наближеному до мінімального, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, дотримався вимог статей 65-67 КК України.
Доводи касаційних скарг захисника та засудженого щодо відсутності в матеріалах кримінального провадження журналу судового засідання за деякі дати, Суд уважає безпідставними, оскільки в матеріалах кримінального провадження наявний журнал судового засідання за всі судові засідання.
Не заслуговують на увагу посилання захисника, зазначені в її касаційній скарзі, на те, що суди не перевірили заяви ОСОБА_7 про застосування до нього недозволених методів проведення досудового слідства, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Крім того, доводи касаційних скарг засудженого та захисника, аналогічні доводам їх апеляційних скарг, були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Проте Суд уважає слушними доводи касаційної скарги засудженого щодо неправильного вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 в частині відшкодування моральної шкоди.
Виходячи зі змісту статей 127-129 КПК України, потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов.
Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_12 про стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілого 70 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, у порушення ст. 370 КПК України свого рішення належним чином не мотивував та не зазначив, з наведенням відповідних доказів, обґрунтованих підстав для визначення саме такого розміру відшкодування, а також належним чином не перевірив наявність підстав, передбачених законом, для стягнення такої шкоди.
Суд апеляційної інстанції з приводу правильності вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 взагалі свого висновку не зробив.
Тому вирок суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 про відшкодування ОСОБА_7 моральної шкоди підлягають скасуванню з направленням провадження в цій частині до суду першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VII від 03 жовтня 2017 року, Суд
постановив:
Касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2017 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 щодо відшкодування моральної шкоди скасувати і призначити новий розгляд провадження в цій частині у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3