УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , представника заявника адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого СУ ГУНП в м.Києві ОСОБА_5 від 05 травня 2018 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000303 від 12.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України,

ВСТАНОВИЛА :

05 червня 2018 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого СУ ГУНП в м.Києві ОСОБА_5 від 05 травня 2018 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000303 від 12.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України. У свої скарзі заявник просить скасувати постанову старшого слідчого СУ ГУНП в м.Києві ОСОБА_5 від 05 травня 2018 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000303, зобов`язати старшого слідчого СУ ГУНП в м.Києві ОСОБА_5 визнати ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000303 та вручити останньому пам`ятку про права та обов`язки.

Свою скаргу адвокат ОСОБА_4 мотивує тим, що у зв`язку з ігноруванням уповноваженими особами ГСУ СБ України його заяви від 13 жовтня 2017 року про внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.111, 364 КК України, а також невиконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02.11.2017 року, якою зобов`язано слідчого ГСУ СБ України внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.111, 364 КК України, заявником було направлено заяву про вчинення кримінального правопорушення службовими особами ГСУ СБ України до органів прокуратури.

За результатами розгляду його заяви Генеральною прокуратурою України внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000303 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.382 КК України щодо невиконання рішення суду слідчими ГСУ СБ України.

12 березня 2018 року адвокат ОСОБА_4 звернувся з заявою про визнання його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Однак, постановою старшого слідчого СУ ГУНП в м.Києві ОСОБА_5 від 05 травня 2018 року йому було відмовлено у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000303.

Вказану постанову заявник вважає незаконною та необґрунтованою, з огляду на те, що вона не містить законних та обґрунтованих мотивів для прийняття такого рішення, підстав вважати заявника особою, якій в результаті вчиненого злочину не завдано шкоди, а містить лише посилання на перелік статей КПК України та їх зміст, що є недопустимим та суперечить чинному законодавству.

В судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_3 , скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити з підстав у ній наведених. Зазначив про те, що постанова старшого слідчого СУ ГУНП в м.Києві ОСОБА_5 від 05 травня 2018 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000303 від 12.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України, не відповідає ст.110 КПК України. Так, вказана постанова є необґрунтованою та не мотивованою, об`єкт кримінального правопорушення у постанові слідчого визначено не вірно. Не виконання рішення суду спричиняє особі, судове рішення щодо якої не виконується, в даному випадку адвокату ОСОБА_4 , страждання, тобто моральну шкоду, а тому є всі підстави для визнання адвоката ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000303 від 12.02.2018 року.

Старший слідчий СУ ГУНП в м.Києві ОСОБА_5 , рішення якої оскаржується, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явилася.

Разом з цим, відсутність у судовому засіданні особи, рішення якої оскаржується, не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, заслухавши представника заявника адвоката ОСОБА_3 , слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Так, слідчим суддею встановлено, що 12 лютого 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_4 внесено відомості за №0000303 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.382 КК України.

05 травня 2018 року старшим слідчим СУ ГУНП в м.Києві ОСОБА_5 було винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 в межах кримінального провадження №0000303 від 12.02.2018 року.

Так, слідчий у своїй постанові послався на те, що ОСОБА_4 не є особою, якій кримінальним правопорушенням, передбаченим ст.382 КК України, завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а тому у відповідності ст.55 КПК України, він не може бути потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Проте, всупереч положенням ст.110 КПК України, вказана постанова слідчого не містить відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, у ній не наведено мотивів на спростування доводів ОСОБА_4 зазначених у заяві, не наведено обґрунтування необхідності прийняття рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні.

Цитування у постанові положень кримінального процесуального закону та кримінального закону не можна ототожнити з відомостями про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотивами прийняття постанови, їх обґрунтуванням.

ОСОБА_4 звертаючись з заявою про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000303, зазначив про те, що невиконання ухвали суду, в якій було зобов`язано слідчого ГСУ СБ України внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою ОСОБА_4 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.111, 364 КК України, завдає йому, як заявнику, моральної шкоди, яка проявляється в душевних хвилюваннях, оскільки невнесення відомостей до ЄРДР виключає можливість проведення досудового розслідування та, відповідно, притягнення до кримінальної відповідальності винних осіб, що є порушенням його прав як громадянина України.

Слід зазначити, що ч.5 ст.55 КПК України надає слідчому, прокурору право винести постанову про відмову у визнанні потерпілим в тому разі, якщо заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.

Не зважаючи на це, та не спростовуючи в постанові про відмову у визнані потерпілим доводів відносно заподіяння ОСОБА_4 моральної шкоди, слідчий в порушення вимог ст.55 КПК України, відмовив у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000303 від 12.02.2018 року, чим порушив його законні права та інтереси та безпідставно усунув від участі у кримінальному провадженні.

Разом з тим, слідчий суддя, звертає увагу, що реальне виконання судових рішень, обов`язковість та невідворотність яких, є однією з головних та важливих складових, на яких ґрунтується як авторитет усієї судової влади в Україні, так і верховенство права.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими для виконання на всій території України.

Аналогічні положення закріплені в Законі України "Про судоустрій України" і в процесуальному законодавстві України.

Зокрема, відповідно до ст. 21 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, ? і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до Резолюції Парламентської Асамблеї Ради Європи 1787 (2011) від 26 січня 2011 року "Виконання рішень Європейського суду з прав людини" існування основних системних недоліків, які викликають велику кількість повторюваних висновків щодо порушення Конвенції, пов`язане, зокрема, з хронічним невиконанням рішень національних судів. У Резолюції також наголошується на необхідності Україною терміново розробити та прийняти комплексну стратегію щодо вирішення ситуації, за якої значна кількість остаточних судових рішень залишається невиконаною, а також запровадити ефективні внутрішні засоби правового захисту.

17 липня 1997 року Україною було ратифіковано Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, яка стала частиною національного законодавства в силу положень ч.1 ст. 9 Конституції України. Відповідно до ст. 19 Конвенції для забезпечення дотримання державами-учасницями взятих на себе зобов`язань за Конвенцією та протоколами до неї створюється Європейський суд з прав людини.

У справі Soering vs UK Європейський суд визначив, що Конвенція як правовий акт, що забезпечує захист прав людини, передбачає, що її гарантії мають бути реальними та ефективними. Будь-яке тлумачення прав та свобод, що гарантуються, має відповідати загальним рисам Конвенції, мета якої - забезпечення і розвиток ідеалів і цінностей демократичного суспільства. Таким чином на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права і свободи, викладені в Конвенції, порушуються, має право на ефективний правовий захист у відповідному національному органі, навіть якщо порушення вчинили офіційні особи.

Враховуючи наведене, а також ті обставини, що внаслідок не виконання уповноваженими органами ГСУ СБ України ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02.11.2017 року, були порушені громадянські права ОСОБА_4 та останньому в результаті було завдано моральної шкоди, що не було враховано слідчим при винесенні постанови, а тому постанова старшого слідчого СУ ГУНП в м.Києві ОСОБА_5 від 05 травня 2018 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000303 від 12.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України, підлягає скасуванню, а подана скарга в цій частині підлягає задоволенню.

Розглядаючи порушене заявником питання щодо зобов`язання старшого слідчого СУ ГУНП в м.Києві ОСОБА_5 визнати ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000303 та покладення на слідчого обов`язку вручити останньому пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, слідчий суддя дійшов висновку про таке.

Частиною 1 ст. 37, ч. 5 ст. 40 КПК України визначено, що слідчий, прокурор здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відтак не може бути задоволено скаргу ОСОБА_4 в частині зобов`язання старшого слідчого СУ ГУНП в м.Києві ОСОБА_5 визнати ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000303 та вручити останньому пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, як таку, розгляд якої не передбачений у порядку ст. 303 КПК України.

За зазначених обставин, у задоволенні скарги в даній частині слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 3, 26, 37, 40, 55, 110, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИЛА:

Скаргу ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого СУ ГУНП в м.Києві ОСОБА_5 від 05 травня 2018 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000303 від 12.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України - задовольнити.

Скасувати постанову старшого слідчого СУ ГУНП в м.Києві ОСОБА_5 від 05 травня 2018 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000303 від 12.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.

Повний текст ухвали оголосити 12 червня 2018 року о 16 год. 55 хв.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1