Постанова
Іменем України
24 липня 2018 року

м. Київ
справа № 758|6037|16-к
провадження № 51-241км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 на вирок Подільського районного суду міста Києва від 24 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року в кримінальному провадженні № 0008433 за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Луганськ, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Подільського районного суду міста Києва від 24 травня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватою та засуджено за ч. 3 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України. Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 270 418 грн та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року вирок місцевого суду залишено без змін.
Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винуватою і засуджено за те, що вона 12 листопада 2014 року близько 14-ої год., перебуваючи поблизу станції метро «Шулявська» підійшла до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та запропонувала взяти участь в акції, після чого повела її до невстановленої особи чоловічої статі, який розповів ОСОБА_8 про умови «акції», а саме про те, що вказана «акція» для платоспроможних громадян та у випадку, якщо вона доведе свою платоспроможність, зможе отримати великі знижки при покупці товарів в магазинах «АТБ», «Сільпо», «Фуршет», «Фокстрот». Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_8 поїхали до місця проживання останньої з тією метою, щоб потерпіла відповідно до умов акції показала скільки у неї є грошових коштів, тобто довела свою платоспроможність. Прибувши до будинку, де мешкає ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , потерпіла зайшла до оселі та винесла в паперовому конверті 10000 доларів США, 150 доларів канадських та 200 євро, щоб показати їх ОСОБА_6 . Остання попросила ОСОБА_8 перекласти гроші в її конверт.
Після цього ОСОБА_6 перев`язала вказаний конверт стрічкою з написом «акція», яку попередньо взяла з собою, та сказала, що їй потрібно паспорт ОСОБА_8 для того, щоб оформити перемогу в акції. Коли потерпіла зайшла до приміщення будинку за паспортом, ОСОБА_6 підмінила конверт, в якому містилися вказані вище грошові кошти, на конверт, в якому були вирізки з газет. Після цього ОСОБА_6 пішла з двору будинку, забравши з собою грошові кошти в сумі 10000 доларів США, 150 доларів канадських та 200 євро, про що не здогадувалася ОСОБА_8 .

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджена просить скасувати судові рішення і закрити кримінальне провадження щодо неї на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Вказує про те, що протокол пред`явлення для впізнання від 22 квітня 2015 року отриманий з порушенням вимог КПК, тому вважає цей доказ недопустимим. Окрім того зазначає про те, що висновки суду ґрунтуються на доказах, які не доводять її вину у вчиненні кримінального правопорушення, та є недопустимими.
Позиції інших учасників судового провадження
В письмовому запереченні на касаційну скаргу засудженої потерпіла ОСОБА_8 просить залишити судові рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення.
Засуджена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_7 просили задовольнити касаційну скаргу.
Потерпіла ОСОБА_8 та її представник ОСОБА_9 просили залишити судові рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення.
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу необґрунтованою та просила залишити її без задоволення, а судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190КК України, та правильність кваліфікації її дій за даною нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.
На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що засуджена своєї винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, не визнала, але її вина підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема протоком прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12 листопада 2014 року; протоколом огляду місця події від 12 листопада 2014 року.
Окрім того потерпіла ОСОБА_8 в судах першої та апеляційної інстанцій, а також при розгляді провадження в суді касаційної інстанції упевнено та категорично заявила, що саме ОСОБА_6 заволоділа її коштами, вказуючи на присутню в судових засіданнях ОСОБА_6 .
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.
Таким чином, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, повністю доведена і її дії кваліфіковано правильно. Отже, вважати, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, підстав немає.
Доводи засудженої про те, що суд при ухваленні вироку послався на недопустимий доказ - протокол пред`явлення особи для впізнання від 22 квітня 2015 року - були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав їх необґрунтованими. При цьому суд зазначив, що впізнання проводилось з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, будь яких зауважень від учасників слідчої дії не надходило. З вказаним висновком суду погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу засудженої, доводи якої за змістом є аналогічними доводам її касаційної скарги, належним чином перевірив наведені в ній твердження, дав на них вичерпну відповідь, й залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою, з якими погоджується суд касаційної інстанції та не вбачає підстав для закриття кримінального провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПКУкраїни.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Колегія суддів вважає, що покарання засудженій ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та даних про особу засудженої. Призначене покарання, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженої та попередження вчинення нових злочинів.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, в тому числі і тих, про які зазначила засуджена в своїй касаційній скарзі, судом касаційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги ОСОБА_6 .
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд

ухвалив:
Вирок Подільського районного суду міста Києва від 24 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3