Справа № 379/846/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/602/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 24.05.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю:

прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
законного представника

обвинуваченого ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та законного представника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Таращанського районного суду Київської області від 23 березня 2018 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , із базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, учня 11 класу Таращанської ЗОШ №2 I-III ступенів екстернатної форми навчання, невійськовозобов`язаного, раніше судимого, востаннє вироком Богуславського районного суду Київської області від 13.10.2017 року за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі; на основі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, за цим вироком та передбачених ч.ч.1,2 ст.309 КК України за вироком Таращанського районного суду Київської області від 18.05.2017 року, яким його засуджено до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75, 104 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки та звільнено від відбування призначеного покарання згідно ст.ст.104, 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки, -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

Вирок Богуславського районного суду Київської області від 13.10.2017 року, яким ОСОБА_10 призначено покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі; на основі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю вчинених злочинів, за цим вироком та за ч.ч.2,1 ст.309 КК України по вироку Таращанського районного суду Київської області від 18.05.2017 року, яким його засуджено до трьох років позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75, 104 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки; відповідно до ст.ст.104, 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки ухвалено виконувати самостійно.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_10 обрано у виді тримання під вартою. Узято його під варту негайно у залі суду із подальшим утриманням у ДУ «Київський СІЗО» до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з 16 год. 00 хв. 23.03.2018 року.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_10 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, вчиненого за наступних обставин.

09.06.2017 року приблизно о 23 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_10 перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Достовірно знаючи, що його односельчанин потерпілий ОСОБА_7 зберігає за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 спортивний велосипед марки «Турист», вирішив вчинити його таємне викрадення, з метою обернення на власну користь.

Цього ж дня, приблизно о 23 год. 30 хв. ОСОБА_10 , прибув до садиби потерпілого ОСОБА_7 за вказаною адресою та, відчинивши хвіртку, зачинену на кустарний запірний пристрій, пройшов на огороджене подвір`я, тобто незаконно проник у володіння особи, де відшукав велосипед марки «Турист», що знаходився біля приміщення сараю.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, користуючись відсутністю власника та будь-яких інших осіб, які б могли завадити йому вчинити крадіжку, підійшов до велосипеда і таємно викрав його, а саме взяв у руки та викотив за межі садиби потерпілого ОСОБА_7 , таким чином розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Відповідно до висновку експерта від 19.06.2017 року, складеного за результатами проведення судової товарознавчої експертизи, вартість викраденого у ОСОБА_7 майна, а саме велосипеда марки «Турист» станом на 09.06.2017 року, з урахуванням зношеності в процесі експлуатації становить 1425,00 гривень.

Своїми умисними протиправними діями обвинувачений ОСОБА_10 завдав потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на загальну суму 1425,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції потерпілим ОСОБА_7 , захисником ОСОБА_8 та законним представником ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подано апеляційні скарги.

У своїй апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 більш м`яке покарання із застосуванням положень ст.75 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що призначаючи покарання районний суд не взяв до уваги, що ОСОБА_10 вину у вчиненому злочині визнав повністю, щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем реєстрації та проживання, виховується в багатодітній сім`ї, доглядає тяжкохвору матір ОСОБА_9 , не офіційно працює, має стабільний заробіток, який дозволяє йому утримувати сім`ю, завдані збитки відшкодовані.

Адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , у поданій апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, просить вирок районного суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, та на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий термін на два роки.

На думку апелянта, місцевий суд при призначенні покарання залишив поза увагою, що ОСОБА_10 визнав вину в інкримінованому йому правопорушенні, щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем реєстрації та поживання, виховується у багатодітній сім`ї, доглядає за тяжкохворою матір`ю ОСОБА_9 , не офіційно працює, має стабільний заробіток, який дозволяє йому утримувати сім`ю, завдані збитки відшкодовано, перебуваючи під вартою він у повній мірі усвідомив протиправність своєї поведінки та зробив належні висновки, в результаті чого він прийшов до необґрунтованого висновку про те, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства.

У поданій апеляційній скарзі законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, просить вирок місцевого суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання у вигляді позбавлення волі на один рік та на підставі ст.75,76 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк один рік.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_10 під час досудового розслідування та судового розгляду визнав вину у скоєному кримінальному правопорушенні у повному обсязі, щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем реєстрації та поживання, виховується у багатодітній сім`ї, доглядає за апелянтом, не офіційно працює, має стабільний заробіток, який дозволяє йому утримувати сім`ю, завдані збитки потерпілому відшкодовано, перебуваючи під вартою обвинувачений критично оцінив протиправність своєї поведінки та зробив належні висновки. Зазначені пом`якшуючі відповідальність ОСОБА_10 обставини залишились поза увагою районного суду, в результаті чого він прийшов до необґрунтованого висновку про те, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства.

У запереченнях на апеляційні скарги прокурор просить подані апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що ОСОБА_10 характеризуються посередньо, проживає у цілому в задовільних умовах, водночас його сім`я перебувала під соціальним супроводом, батьки не приділяють належним чином уваги його вихованню, він не працює, перебуває на екстернатній формі навчання Таращанської ЗОШ №2, протягом 2 років не може скласти державні іспити та отримати атестат про повну загальну середню освіту, неодноразово судимий, раніше звільнявся від відбування призначеного покарання із випробуванням на підставі ст.ст.75, 104 КК України, однак на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий умисний злочин проти власності.

На думку прокурора, суд першої інстанції при винесенні вироку взяв до уваги всі деталі вчинення злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, ОСОБА_10 , мотиви і мету скоєного злочину, ставлення підсудного до вчиненого, дані про особу обвинуваченого та обґрунтовано призначив покарання у виді 3 років позбавлення волі. Таке покарання є справедливим, відповідає тяжкості злочину та особі засудженого ОСОБА_10 . Застосування інших видів покарання, як вважає прокурор, є недоречним, оскільки вони не сприятимуть виправленню та перевихованню засудженого.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника ОСОБА_8 , законного представника ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили призначити обвинуваченому більш м`яке покарання, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав вирок суду першої інстанції правильним, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч.3 ст.185 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Згідно положень ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, згідно положень п.п.2, 3 ч.1 ст.65 КК України та п.п.1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, при призначенні покарання не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та не навів обґрунтованих мотивів, що унеможливлюють призначення ОСОБА_10 більш м`якого покарання із застосуванням положень ст.ст.75, 104 КК України.

Згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У відповідності до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року звільнення від відбування покарання з випробуванням передбачене тільки для тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку.

Із аналізу вищевказаних норм вбачається, що суд за наявності для того обґрунтованих підстав, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У відповідності до ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_10 кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 згідно зі ст.66 КК України, суд першої інстанції визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 відповідно до ст.67 КК України районним судом встановлено не було.

Крім того, при обранні виду та міри покарання ОСОБА_10 , місцевий суд також взяв до уваги визнання обвинуваченим своєї вини, тяжкість вчиненого злочину, відомості про особу обвинуваченого, який на момент вчинення злочину був неповнолітнім, раніше судимий, звільнявся від відбування призначеного покарання із випробуванням, не працевлаштований, неодружений, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, шкода завдана злочином потерпілому ОСОБА_7 повністю відшкодована шляхом вилучення та повернення працівниками поліції викраденого майна.

Однак, судом першої інстанції в повній мірі не враховано, що ОСОБА_10 визнав вину у скоєному, щиро розкаявся, зробив для себе належні висновки, оскільки тривалий час перебував під вартою, на момент вчинення злочину був неповнолітнім, характеризується виключно позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, виховується у багатодітній сім`ї, піклується про хвору матір, шкода, завдана внаслідок кримінального правопорушення відшкодована, потерпілий не має до нього жодних претензій морального та матеріального характеру.

Таким чином, вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

При призначенні ОСОБА_10 покарання, колегія суддів, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, обставини, що пом`якшують та відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який визнав вину у скоєному, щиро розкаявся, зробив для себе належні висновки, оскільки тривалий час перебував під вартою, раніше судимий, на момент вчинення злочину був неповнолітнім, не працевлаштований, неодружений, характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, виховується у багатодітній сім`ї, піклується про хвору матір, шкода, завдана внаслідок кримінального правопорушення відшкодована, потерпілий не має до нього жодних претензій морального та матеріального характеру і просив призначити обвинуваченому покарання не пов`язане із ізоляцією від суспільства, та приходить до переконання, що призначене обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у вигляді трьох років позбавлення волі із застосуванням положень ст.ст.75, 104 КК України в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.70 КК України до основного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за злочини, у вчиненні яких особу було визнано винною. За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Разом із цим, у відповідності до ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_10 слід призначити покарання за сукупністю злочинів, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за цим вироком та покарання за попереднім вироком Богуславського районного суду Київської області від 13 жовтня 2017 року у виді позбавлення волі строком на 4 роки, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 4 років позбавлення волі.

Враховуючи зазначене, доводи апеляційних скарг потерпілого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та законного представника ОСОБА_9 про призначення судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_10 занадто суворого покарання є, на думку суду апеляційної інстанції, обґрунтованими.

Із огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та законного представника ОСОБА_9 необхідно задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного ОСОБА_10 покарання.

Керуючись ст.ст.331, 404, 405, 407, 409, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та законного представника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Таращанського районного суду Київської області від 23 березня 2018 року відносно ОСОБА_10 змінити в частині призначеного йому покарання.

ОСОБА_10 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України призначити ОСОБА_10 покарання за сукупністю злочинів, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за цим вироком та покарання за попереднім вироком Богуславського районного суду Київської області від 13 жовтня 2017 року у виді позбавлення волі строком на 4 роки, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.ст. 104, 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 2 роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_10 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнити ОСОБА_10 з-під варти в залі суду.

У решті вирок Таращанського районного суду Київської області від 23 березня 2018 року відносно ОСОБА_10 залишити без змін.

Головуючий:

Судді: