Справа № 353/627/17
Провадження № 11-кп/779/127/2018
Категорія ст. 286 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Кукурудз
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000104 за апеляційною скаргою заступника прокурора Івано Франківської області, ОСОБА_8 на вирок Тлумацького районного суду Івано Франківської області від 22 лютого 2018 року, згідно якого

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та зареєстрований по АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючий, неодружений, раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України,

в с т а н о в и л а :

вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначено йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного йому основного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з випробуванням на іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі п.п. 1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки протягом іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_7 5476 (п`ять тисяч чотириста сімдесят шість) грн. 50 коп. процесуальних витрат за проведення експертиз на користь держави, а саме: за проведення інженерно-транспортних експертиз № 4.2-435/16 від 01.08.2016 року в сумі 703 (сімсот три) грн. 70 коп., № 4.2-436/16 від 29.07.2016 року в сумі 703 (сімсот три) грн. 70 коп., № 4.2-l7/l7 від 10.02.2017 року в сумі 879 (вісімсот сімдесят дев`ять) грн. 60 коп.; за проведення судових інженерно-транспортних експертиз № 4.2-547/16 від 31.08.2016 року в сумі 879 (вісімсот сімдесят дев`ять) грн. 60 коп., № 4.2-332/l7 від 12.06.2017 року в сумі 988 (дев`ятсот вісімдесят вісім) грн. 70 коп.; за проведення судово-трасологічної та судово-металознавчої експертизи № 836 від 28.02.2017 року в сумі 1321 (одну тисячу триста двадцять одну) грн. 20 коп.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження та заподіяло потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження, за таких обставин:

ОСОБА_7 , пройшовши курси підготовки водіїв та вивчивши правила дорожнього руху, 31.12.2008 року отримав посвідчення водія, категорії «В» (серії НОМЕР_1 ).

22.05.2016 року близько 22 год. 00 хв., в умовах сутінків, водій ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що значно знижує реакцію і унеможливлює належним чином оцінювати дорожню обстановку, керуючи автомобілем марки «Фольцваген Пасат», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався проїзною частиною вул. Грушевського, що у м. Тлумач Івано-Франківської області у напрямку центральної частини міста. У той час, у зустрічному напрямку, скутером марки «Fada-21 Тh», зі швидкістю приблизно 30 км/год, із увімкненими габаритними вогнями, рухався водій ОСОБА_10 із пасажиром ОСОБА_9 , який сидів ззаду водія.

При наближенні до зустрічного транспортного засобу, а саме скутера марки «Fada-21 Тh», водій ОСОБА_7 проявив неуважність, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де вчинив зіткнення із скутером марки «Fada-21 Тh» під керуванням водія ОСОБА_10 .

При цьому водій ОСОБА_7 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п. 1.2., відповідно до якого в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів; п. 2.3. б), згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну; п. 2.9. а), відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; п. 10.1., в якому вказано, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 12.1., в якому зазначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.3., згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

У результаті порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України трапилась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої потерпілі:

- ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми з переломом кісток склепіння черепа, забоєм головного мозку легкого ступеня, відкритого перелому лівої стегнової кістки зі зміщенням відломків, відкритого перелому лівої великогомілкової кістки зі зміщенням відламків, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя у момент заподіяння;

- ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому даху лівої кульшової западини з вивихом головки лівої стегнової кістки, закритого перелому правої лобкової та правої сідничної кісток, розриву лобкового симфіза, закритого перелому зовнішнього надвиростка лівої стегнової кістки, закритого черезвиросткового перелому лівої великогомілкової кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небсзпечними для життя в момент спричинення.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Івано Франківської області, ОСОБА_8 не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає що вирок Тлумацького районного суду Івано Франківської області від 22.02.2018 року є незаконний, та підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню

тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Зазначає, що місцевим судом при призначені ОСОБА_7 покарання не дотримано вимоги ст. ст. 50,65 КК України, а саме не враховано тяжкість вчиненого злочину, обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Просить скасувати вирок Тлумацького районного суду Івано Франківської області від 22.02.2018 року щодо ОСОБА_7 за ст. 286 ч.2 КК України з підставі істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 286 ч.2 КК України 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. В решті вирок залишити без змін.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, вважає її необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що вирок Тлумацького районного суду від 22.02.2018 року є законним та справедливим, оскільки він повністю визнав свою вину, щиро покаявся та сприяв розкриттю злочину, добровільно частково відшкодував та продовжує відшкодовувати потерпілим завдані збитки, потерпілі претензій матеріального та морального характеру до нього не маю, позитивно характеризується по місцю проживання та реєстрації, раніше не судимий, здійснює догляд за матір`ю, яка часто хворіє та потребує постійного догляду. Просить залишити вирок Тлумацького районного суду Івано Франківської області від 22.02.2018 року відносно нього за ст. 286 ч.2 КК України без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати;

- обвинувачений ОСОБА_7 заперечив з приводу поданої апеляційної скарги прокурора, просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін;

Заслухавши суддю - доповідача, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора, слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто в порядку ст.349 ч.3 КПК України, де судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинуваченим було подано письмову заяву від 26.12.2017 року, із змісту якої вбачається, що обвинувачений правильно зрозумів зміст обставин кримінального провадження, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому розслідуванні, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили.

Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ст.349 ч.3 КПК України, а тому вирок суду у цій частині не переглядатиметься судом апеляційної інстанції.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у кримінальному провадженні доказами.

Однак, згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Даних вимог закону суд першої інстанції не дотримався та в порушення загальних засад призначення покарання, призначив обвинуваченому явно несправедливе та надмірно м`яке покарання, із застосуванням ст.75 КК України, не вмотивувавши належним чином таке рішення.

Тому, доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими.

Призначене покарання обвинуваченому судом першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому повинно бути більш суворим.

Судом першої інстанції фактично не враховано те, що ОСОБА_7 хоч і вчинив необережний, проте тяжкий злочин, при цьому, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується довідкою з ОНД, свідомо сів за кермо автомобіля, чим поставив у небезпеку не тільки своє життя та здоров`я, але й інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого сталась дорожньо транспортна пригода в результаті якої потерпілому ОСОБА_9 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент спричинення, потерпілому ОСОБА_11 було заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

Згідно ст. 420 ч.1 п. 2 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції на підставі зібраних доказів правильно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ст. 286 ч.2 КК України, так як він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження та заподіяло потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження, і вина його у вчиненні даного кримінального правопорушення доведена повністю.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим.

Окрім цього, абзацом 2 пункту 2 даної Постанови передбачено,що відповідно до ст. 65 ч.1 п.1 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочин на ґрунті пяництва, алкоголізму, наркоманії.

Однак, вказаних вище вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого який позитивно характеризується по місцю проживання (а.с. 186), вперше притягується до кримінальної відповідальності ( а.с. 158), на обліках у психоневрологічному та наркологічному кабінетах не перебуває (а.с. 160), негативно ставиться до вчиненого, здійснює догляд за матір`ю, яка постійно хворіє і являється особою пенсійного віку та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, колегія суддів визнає, повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодування завданих потерпілим збитків.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, слід визнати вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Згідно довідки ( а.с. 102) у крові ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт 1,64 %.

Також, колегія суддів, враховує думку потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції просили не призначати обвинуваченому покарання пов`язане з реальним позбавленням волі, оскільки претензій матеріального та морального характеру до нього не мають.

З врахуванням наведеного, доводи прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував ст. 75 КК України та призначив обвинуваченому явно несправедливе покарання є підставними, а тому колегія суддів вважає, що покарання ОСОБА_7 слід призначити в межах санкції ст. 286 ч.2 КК України.

На думку колегії суддів таке покарання відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання.

З огляду на викладене, апеляційна скарга заступника прокурора Івано Франківської області, ОСОБА_8 є обґрунтованою, і наведені в ній доводи дають підстави для її задоволення, а тому вирок суду першої інстанції, слід скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок.

Керуючись ст.ст.373,374, 405, 407,409, 413, 414, 418,420 КПК України, колегія суддів

ухвалила :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Івано Франківської області, ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок.

Вважати ОСОБА_7 визнаного винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з часу звернення вироку до виконання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржений до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4