Номер провадження: 11-кп/785/1041/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2018 року про відмову в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання.

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 16.03.2015 року за ст. 121 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі. Ухвалою від27.01.2016 року зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 16.03.2015 року по 26.05.2016 року.

До суду першої інстанції надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення.

Оскаржуваною ухвалою в задоволенні вказаного клопотання відмовлено на підставі того, що засуджений не довів свого виправлення.

В апеляції засуджений просить скасувати ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення, посилаючись на те, що суд не врахував всі обставини, що він відшкодував завдану злочином шкоду потерпілому, на протязі досудового розслідування та під час судового розгляду кримінального провадження давав щирі свідчення, не намагаючись уникнути відповідальності за вчинений злочин, влаштувався на роботу, чемний та доброзичливий з представниками колонії, режим не порушує.

Вислухавши доповідача, прокурора, що заперечував проти задоволення апеляцій, дослідивши матеріали справи та доводи апеляцій, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляцій не вбачається.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини провадження та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що він не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, приймаючи до уваги, що таке звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд врахував не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.

Так, головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи.

Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Разом з тим, критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на те, що засуджений своїм відношенням до праці та поведінкою не довів своє виправлення.

З цим висновком колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає обставинам кримінального провадження, даним про особу і поведінку засудженого ОСОБА_7 , який за період відбуття покарання в установі виконання покарання характеризується посередньо, порушував режим утримання, за що мав 6 стягнень.

Посилання засудженого у свої апеляційній скарзі на те, що суд не врахував, що він відшкодував завдану злочином шкоду потерпілому, на протязі досудового розслідування та під час судового розгляду кримінального провадження давав щирі свідчення, не намагаючись уникнути відповідальності за вчинений злочин, не можуть бути прийняти до уваги оскільки вказані дані були враховані судом при призначенні покарання і не як не свідчать про виправлення засудженого, а його твердження що він чемний та доброзичливий з представниками колонії, режим не порушує протирічить матеріалам особистої справи та доповіді представника ДУ «ПВК №51».

Враховуючи викладене, на думку колегії, засуджений не став на шлях виправлення та своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не підтвердив можливість застосування до нього дії ст. 82 КК України.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню, тож підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 82 КК України, ст. 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Одеської області,

постановила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , про умовно-дострокове звільнення від покарання - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4