ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 р.
м. Київ

Справа № 518/1720/16-к

Провадження № 51-5078 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Любашівського районного суду Одеської області від 04 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22 лютого 2018 року щодо
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця Молдови, який проживає:

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Любашівського районного суду Одеської області від 04 квітня 2017 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22 лютого 2018 року, ОСОБА_8 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 12 вересня 2016 року, знаходячись за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклої сварки з побутових причин зі своєю падчеркою ОСОБА_9 , умисно наніс останній один удар ножем в область живота, спричинивши потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями щодо ОСОБА_7 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить їх змінити виключити з мотивувальної частини посилання на вчинення злочину його підзахисним як особою, яка раніше засуджувалась за аналогічний злочин, та пом`якшити призначене покарання, застосувавши положення ст. 69 КК України. Вказує на те, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, безпідставно вказав, що ОСОБА_7 є особою, яка раніше засуджувалась за аналогічний злочин, оскільки останній згідно з ч. 3 ст. 88 КК України є особою, яка не має судимостей. Крім того, посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання необґрунтовано не визнав обставинами, що пом`якшують покарання, щире каяття, протиправну поведінку потерпілої, проте наявність таких обставин дає підстави для застосування ст. 69 КК України.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Щодо доводів касаційної скарги захисника про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, то вони є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та відсутність обставин, що пом`якшують покарання, а також дані про його особу, зокрема, те, що він є особою без громадянства, посередньо характеризується за місцем проживання, не працює, раніше судимий за вчинення аналогічного злочину, думку потерпілої про призначення не суворого покарання.
Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в розмірі, наближеному до мінімального, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, дотримався вимог статей 65-67 КК України.
Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим, як про це зазначено в касаційній скарзі захисника, та застосувати положення ст. 69 КК України, Суд не знаходить.
Також Суд уважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, доводи касаційної скарги захисника про те, що ОСОБА_7 є особою, що не має судимостей, в силу ч. 3 ст. 88 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 88 КК України такими, що не мають судимостей, визнаються особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або звільнені від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, злочинність і караність якого усунута законом.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 10 червня 2014 року ОСОБА_7 був звільнений від подальшого відбування покарання, призначеного за ч. 1 ст. 121 КК України вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 березня 2011 року, згідно з ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 квітня 2014 року на підставі п. «а» ст. 4 Закону України «Про амністію у 2014 році». Тобто ОСОБА_7 не відноситься до переліку осіб, що не мають судимостей, в розумінні ч. 3 ст. 88 КК України.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції, за апеляційною скаргою засудженого, з дотриманням вимог статей 404, 405, 407, 412-414, КПК України перевірив зазначені в ній доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок Любашівського районного суду Одеської області від 04 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3