Справа № 442/4135/18
Провадження № 1-кс/442/948/2018
У Х В А Л А
про повернення скарги

04 липня 2018 року м. Дрогобич

Слідча суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали за скаргою ОСОБА_2 на постанову старшого слідчого Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження від 27.06.2016 року,-

встановила:
Скаржниця ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою, в якій просить поновити строк на оскарження та скасувати постанову старшого слідчого Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження від 27.06.2016 року, внесеного в ЄРДР за № 0001158 від 17.05.2016 року, за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність повернення матеріалів даної скарги скаржнику виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Згідно із ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Скаржниця ОСОБА_4 в поданій нею скарзі просить поновити їй строк на оскарження постанови старшого слідчого Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження від 27.06.2016 року посилаючись на те, що отримала дану постанову лише 22.06.2018 року разом із відповіддю Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області від 19.06.2018 року.

Однак такі доводи скаржниці не відповідають дійсності, є надуманими та такими, що не знайшли свого підтвердження, виходячи з наступного.

Так, 02.07.2018 року для вирішення питання щодо поновлення ОСОБА_2 строку звернення до суду з даною скаргою, слідчою суддею було витребувано з матеріали кримінального провадження № 0001158 від 17.05.2016 року за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, які поступили на адресу суду 03.07.2018 року з Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області.

Як вбачається із представлених матеріалів кримінального провадження та матеріалів, представлених слідчою ОСОБА_3 , 27 червня 2016 року постановою старшого слідчого Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 закрито кримінальне провадження від 27.06.2016 року, внесене до ЄРДР за № 0001158 від 17.05.2016 року, за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. 06.07.2016 року скаржниці та керівнику Дрогобицької місцевої прокуратури скеровано повідомлення про закриття кримінального провадження та направлено копію оскаржуваної постанови.

22.09.2016 року скаржниця ОСОБА_4 зверталась до начальника СВ Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області про надання їй відповіді про хід розслідування кримінального провадження по її зверненню від 01.04.2016 року про підробку документів ОСОБА_5 .

05.10.2016 року старшим слідчим Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 було надано відповідь скаржниці ОСОБА_4 , в якій повторно було повідомлено, що 27.06.2016 року досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001158 від 17.05.2016 року, за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, про що останній була надана постанова про закриття кримінального провадження.

В подальшому, згідно відповіді начальника СГ ГУ НП України у Львівській області від 2016 року на заяву ОСОБА_2 від 15.08.2016 року, відповіді начальника Головного управління Національної поліції у Львівської області від грудня 2016 року на заяви ОСОБА_2 від 21.12.2016 року, від 12.12.2016 року, від 15.12.2016 року, від 13.12.2016 року, від 09.12.2016 року, згідно відповіді заступника начальника СВ Головного управління Національної поліції у Львівської області від 23.05.2018 року вбачається, що скаржницю ОСОБА_4 неодноразово було повідомлено про те, що 27.06.2016 року досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001158 від 17.05.2016 року, за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, про що ОСОБА_2 кожного разу надсилалась копії постанови про закриття кримінального провадження від 27.06.2016 року.

Враховуючи вище наведене, вважаю, що скаржниця ОСОБА_2 , починаючи з 06.07.2016 року знала про винесення старшим слідчим Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 постанови про закриття кримінального провадження від 27.06.2016 року, отримувала неодноразово у 2016 році копію такої постанови на свої звернення як від ст. слідчого Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , так і від начальника ГУ НП у Львівській області.

Водночас, до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області зі скаргою на постанову від 27.06.2016 року скаржниця звернулась лише 02.07.2018 року, що стверджується вхідним штампом Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, вх. № 9891.

Вирішуючи питання щодо поновлення скаржниці строку на звернення до суду з даною скаргою, вважаю за необхідне звернутись до практики ЄСПЛ.

Так, пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту пункту 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

За цих підстав Високий Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (п. 53 рішення).

Враховуючи наведене, той факт, що скаржницею ОСОБА_4 дану скаргу на постанову від 27.06.2016 року подано з порушенням строку, визначеного у ч. 1 ст. 304 КПК України, а саме - 02.07.2018 року, тобто зі спливом значного періоду часу (дворічного терміну з часу її винесення та отримання скаржницею), що встановлено вище, підстав для поновлення такого строку не вбачаю, а тому вважаю за необхідне повернути дану скаргу скаржниці.

Норма ст. 304 ч.1 КПК України є імперативною, але разом з тим не перешкоджає доступу скаржника до правосуддя, оскільки згідно з вимогами ч. 7 вищезгаданої статті, повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому даним Кодексом.

Керуючись ст.ст. 214, 303, 304, 395 КПК України, -

постановила:
Скаргу ОСОБА_2 на постанову старшого слідчого Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження від 27.06.2016 року - повернути скаржнику.

Роз`яснити, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, в порядку, передбаченому КПК України.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до апеляційного суду Львівської області.

Слідча суддя ОСОБА_1