печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :
Адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді в інтересах ОСОБА_4 із клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0002625 від 16.04.2015 року.
В обґрунтування клопотання зазначає, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.08.2016 року було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0002625 та накладено арешт на автомобіль моделі «LEXUS GX 460», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 із забороною користування, розпорядження та відчуження його на користь третіх осіб.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.03.2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 задоволено частково та скасували ухвалу слідчого судді від 23.08.2016 року в частині заборони користування транспортним засобом.
Заявник вказує, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба, оскільки жодних фактів заволодіння автомобілем марки «LEXUS GX 460», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в ухвалі не наведено, як і доказів того, що ОСОБА_4 причетний до таких дій. Зокрема, останній не допитувався у якості свідка, повідомлення про підозру також не вручалося, у зв`язку з чим подальше перебування зазначеного вище автомобіля під арештом є недоцільним.
В судове засідання заявник та слідчий не з`явилися, про день, місце і час розгляду клопотання повідомлені належним чином, про поважність причин неявки до суду не повідомили, будь-яких заяв щодо неможливості розгляду клопотання за їх відсутності до суду не надали та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 174 КПК України слідчим суддею визнано можливим проводити розгляд клопотання за відсутності учасників кримінального провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Слідчий суддя, дослідивши в нарадчій кімнаті матеріали клопотання дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Таким чином, виходячи з наведених положень ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту розглядається слідчим суддею за відповідним зверненням осіб, визначених частиною першої цієї статті.
В судовому засіданні встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002625 від 16.04.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289, ст. 290, ч. 3 ст. 358 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.08.2016 року було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0002625 та накладено арешт на автомобіль моделі «LEXUS GX 460», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 із забороною користування, розпорядження та відчуження його на користь третіх осіб.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.03.2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 задоволено частково та скасовано ухвалу слідчого судді від 23.08.2016 року в частині заборони користування транспортним засобом. В іншій частині ухвалу залишено без змін.
Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При накладенні арешту на вказаний вище автомобіль, слідчим суддею, з огляду на дані досудового розслідування в кримінальному провадженні, було встановлено наявність достатніх правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, з метою збереження речових доказів.
За вимогами ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі, збереження речових доказів. У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Речовими доказами відповідно до ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, адвокат ОСОБА_3 не довів, як того вимагає ч.2 ст.174 КПК України, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт на майно на цій стадії досудового розслідування накладено обґрунтовано, оскільки як вбачається з матеріалів клопотання автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002625, іншого судом не встановлено.
Слідчий суддя враховує ту обставину, що майно, яке може мати ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Також слідчий суддя вважає необґрунтованими посилання заявника на відсутність підстав для накладення арешту у зв`язку із тим, що він не має ніякого відношення до вчинення кримінального правопорушення, а тому, не є належним суб`єктом застосування таких заходів забезпечення кримінального провадження, оскільки, такий арешт по суті являє форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні та не пов`язується з особою, підозрюваною у вчиненні кримінального провадження, а це, в свою чергу, не суперечить абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України. Крім того, до завдань суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Завдання суду полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна, тобто закон не вимагає щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений в обранні того чи іншого заходу забезпечення кримінального провадження.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, заявником не надано та слідчим суддею не встановлено.
Крім того, наявність підстав для арешту майна була перевірена судом апеляційної інстанції, а саме за наслідками оскарження ухвали слідчого судді представником власника майна ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.03.2016 року ухвалу слідчого судді від 23.08.2016 року про арешт майна скасовано частково лише в частині заборони користування транспортним засобом, а в іншій частині ухвалу залишено без змін, відтак підстави стверджувати про те, що арешт було накладено необґрунтовано - відсутні.
Виходячи з викладеного, враховуючи процесуальну поведінку заявника, який судове засідання не з`явився та клопотання не підтримав, слідчий суддя, приходить до висновку, що доводи клопотання про скасування арешту не містить належного обґрунтування, яке б надало слідчому судді підстави дійти висновку, що необхідність накладення арешту на автомобіль, на теперішній час відпала або арешт накладено необґрунтовано, арешт на автомобіль накладено з метою збереження речових доказів, а тому відмовляє в задоволенні поданого клопотання.
За таких обставин, керуючись ст. 170, 174, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1