Cправа №359/7432/17
Провадження №1-в/359/20/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2 квітня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

за участю засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні клопотання про звільнення від відбування покарання

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, засудженого: вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 28 грудня 2006 року за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з встановленням іспитового строку на 2 роки; вироком Ірпінського районного суду від 30 січня 2015 року за ч.1 ст.186, ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ухвали Бориспільського міськрайонного суду від 31 травня 2016 року період часу з 30 січня по 3 березня 2015 року був зарахований в строк відбування покарання з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі,

встановив:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаними клопотаннями та обґрунтовує їх тим, що станом на 7 вересня 2017 року, тобто на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», він вже відбув половину строку призначеного йому покарання. Крім того, він має статус потерпілої особи від Чорнобильської катастрофи. На цій підставі ОСОБА_4 просить суд звільнити його від подальшого відбування покарання.

У судовому засіданні ОСОБА_4 підтримує клопотання та наполягає на їх задоволенні.

Прокурор ОСОБА_3 заперечує проти задоволення клопотань. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що ОСОБА_4 не відноситься до жодної з категорій осіб, передбачених в ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Тому прокурор ОСОБА_3 просить суд відмовити у задоволенні клопотання.

Вислухавши пояснення учасників кримінального процесу, а також дослідивши пись-мові докази, суд дійшов до висновку, що клопотання не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від від-бування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не по-в`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, зазначені у статті 1 цього Закону, засуд-жені за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.

Як вбачається зі змісту ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», до таких осіб відносяться особи, які на момент вчинення злочину були неповнолітніми; жінки, вагітні на день набрання чинності цим Законом; не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами; які на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання ; які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; ветерани війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»); учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілі внаслідок Чорнобильської катастрофи; які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
Встановлено, що, дійсно, станом на 7 вересня 2017 року, тобто на день набрання чин-ності Законом України «Про амністію у 2016 році», засуджений вже відбув половину строку призначеного йому покарання.

Так, з копії посвідчення серії НОМЕР_1 від 15 березня 1994 року, виданого на ім`я ОСОБА_4 , вбачається, що він мав статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи до досягнення ним повноліття. Водночас, ОСОБА_4 не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що станом на 7 вересня 2017 року, тобто на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», він є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи. Крім того, лише відбуття ОСОБА_4 половини призначеного покарання не є достатньою підставою для застосування амністії та звільнення від подальшого відбування покарання.

З огляду на суд вважає, що підстави для застосування амністії до ОСОБА_4 та звільнення його від подальшого відбування покарання відсутні.

Керуючись ч.2 ст.369, ст.370, ч.3 ст.371, ст.372, ч.2 ст.376 КПК України суд

ухвалив:
У задоволенні клопотань ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя
Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_1