Справа № 509/4229/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2018 року слідчий суддя Овідіопольського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваної ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь клопотання слідчого Овідіопольського ВП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене з процесуальним керівником прокурором Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Одеси, українки за національністю, громадянки України, маючої середню освіту, не одруженої, маючої на утриманні малолітнього сина, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вибачається з поданого клопотання: 13.09.2018 о 08 годині 00 хвилин, у складі слідчо-оперативної групи (далі СОГ) Овідіопольского ВП ГУНП в Одеській області, на добове чергування заступили: слідчий слідчого відділу Овідіопольского ВП ГУНП в Одеській області, старший лейтенанту поліції ОСОБА_7 , водій поліцейський СРПП № 3 Овідіопольского ВП ГУНП в Одеській області, капрал поліції ОСОБА_8 , оперуповноважений СКП Овідіопольского ВП ГУНП в Одеській області, лейтенант поліції ОСОБА_9 . Які здійснювали добове чергування на службовому автомобілі «Renault Duster» спеціальний номер 1449. Так, 13.09.2018 в 23 години 03 хвилини до чергової частини Овідіопольского ВП ГУНП в Одеській області, від оператора лінії «102», надійшло повідомлення, яке зареєстровано в журналі єдиного обліку за № 14702, щодо звернення ОСОБА_5 про викрадення мобільного телефону її подруги, в кафе «Гриль» смт. Авангард, Овідіопольського району, Одеської області. Після чого, черговий ОСОБА_10 спрямував на місце події СОГ Овідіопольского ВП ГУНП в Одеській області. По прибуттю на місце події СОГ Овідіопольского ВП ГУНП в Одеській області, було виявлено громадянку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , у стані алкогольного сп`яніння, які здійснювали провокаційні дії по відношенню до поліцейських. Так, 13.09.2018 , приблизно о 23 годині 40 хвилин, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_5 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись навпроти відділення ПАТ «Ощадбанк», за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Ангарська, 13/2, діючи умисно, маючи намір, спрямований на спричинення поліцейському СРПП № 3 Овідіопольского ВП ГУНП в Одеській області, капралу поліції ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням останнім своїх службових обов`язків, здійснюючи агресивну поведінку, знаходячись безпосередньо біля службового автомобіля «Renault Duster» спеціальний номер 1449, зі сторони передньої пасажирської двері, яка не була зачинена, ОСОБА_5 фізично намагалась відтягнути руками поліцейського ОСОБА_8 , який в цей час, намагався застосувати прийом рукопашного бою для затримання громадянки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка здійснювала напад на слідчу ОСОБА_7 .

В ході спроб відтягти поліцейського ОСОБА_8 , від ОСОБА_11 , ОСОБА_5 знаходячись справа позаду від поліцейського ОСОБА_8 почала наносити удари руками зверху вниз по потиличній ділянці голови поліцейського ОСОБА_8 , здійснивши близько трьох-чотирьох ударів, спричинив тим самим побої останньому.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» від 23.12.1993 № 3781-XII до правоохоронних органів відносяться органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Згідно з положеннями Закону України «Про Національну поліції» від 02.07.2015 № 580-XII, основними завданнями поліції є: забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Таким чином, слідчий вважає, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, тобто в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу побоїв у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

14.09.2018 ОСОБА_5 затримано на підставі ст. 208 КПК України та 14.09.2018 їй повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Слідчий вважає, що підозра відносно ОСОБА_5 достатньо обґрунтовується зібраними по кримінальному провадженню доказами: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 14.09.2018; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 14.09.2018; протоколом огляду диска з відео-записом від 14.09.2018; протоколом огляду футболки ОСОБА_7 від 14.09.2018; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 14.09.2018; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 14.09.2018.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Підозрювана та її захисник проти задоволення клопотання заперечували.

Заслухавши пояснення слідчого, прокурора, захисника та підозрюваної, дослідивши додані до клопотання докази, суд вважає, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню.

Статтею 178. КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Ч.1 Статті 194 передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Ч.2 Статті 194 зазначено, що слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
При розгляді відповідних клопотань, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).
Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalov. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 &1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
Крім того, суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка слугувала підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ). Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Неистяк проти Словаччини»,заява №65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі проти Польщі» (Ladentv. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі « Хайредіновпроти України» (v. Ukraine),заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, неповинні оцінюватись абстрактно (inabstracto),але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56і 59, з подальшими посиланнями).

Суд вважає, що відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції наявні на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні підозри обґрунтовані щодо підозрюваної у вчиненні інкримінованого їй злочину, а також наявні зазначені у клопотанні прокурора ризики але можливо їх запобігання шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Керуючись ст.ст.178, 194 КПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене з процесуальним керівником прокурором Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Застосувати щодо підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком 60 діб.

Покласти на підозрювану ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) Прибувати до слідчого Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 за першою вимогою;

2) Щодня з 20.00 годин до 05.00 годин не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду.

Ухвала може бути оскаржена до палати по кримінальним справам апеляційного суду Одеської області на протязі п`яти днів з дня її проголошення, а іншими особами з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1