Справа № 214/5587/17
1-кп/214/287/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0001604 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньотехнічною освітою, не одруженого, не працюючого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше судимого:

- 21.06.2007 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ст.186 ч.2, 104,76 КК України позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки,

- 22.07.2009 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ст.186 ч.2 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.71 ч.1 КК України приєднати не відбуту частину покарання по вироку Жовтневого районного суду від 21.06.2007 у вигляді 6 місяців позбавлення волі, до відбування 4 роки та 6 місяців позбавлення волі,

-31.05.2012 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ст.309 ч.2, 186 ч.2, 70 ч.1 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 71 КК України, приєднати невідбуту частину покарання по вироку Жовтневого районного суду від 22.07.2009 у вигляді 6 місяців позбавлення волі, до відбування 4 роки та 6 місяців позбавлення волі,

-06.02.2017 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ст..186 ч.2 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75,76 КК України звільнити від відбування покарання з випробувальним терміном 3 роки, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , будучи засудженим за корисливий злочин до покарання з випробовуванням, діючи повторно, 27.05.2017 року, близько 20-00 години, знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна і звернення його на свою користь, діючи із корисливих спонукань, будучи впевнений, що за його діями ніхто не спостерігає та скориставшись тим, що ОСОБА_4 залишив без нагляду належний йому мобільний телефон, умисно, шляхом вільного доступу, із зали вказаної квартири, таємно викрав мобільний телефон «Lenovo A6010», належний потерпілому. Вартість викраденого мобільного телефону «Lenovo A6010», що належав ОСОБА_4 , згідно з висновком судової експертизи за № 37/12.1/297 від 07.07.2017 року, складає 2860,00 грн., чим спричинив майнову шкоду потерпілому на вказану суму.

Після чого ОСОБА_5 з викраденим майном із місця злочину зник, в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_4 збиток на вказану суму.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфікуються за ч. 2 ст. 185 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.
Судом враховані наступні докази на підтвердження встановлених обставин.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України визнав частково, суду пояснив, що 27 травня 2017 року, приблизно о 15-00 годині, після відпочинку на природі, він разом зі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пішли на квартиру до ОСОБА_10 , яка розташована по АДРЕСА_4 , та продовжили святкувати день народження ОСОБА_11 . Через деякий час в них закінчились продукти та алкоголь. Він вирішив піти до магазину. В той час його мобільний телефон розрядився і щоб залишатись на зв`язку, потерпілий ОСОБА_12 дав йому свій мобільний телефон. Через 20-30 хвилин він повернувся з магазину. Потім він знову пішов до магазину взявши з собою телефон ОСОБА_4 , з дозволу останнього. Перед тим як піти до магазину він запитав дозволу у потерпілого, щоб взяти телефон останнього. Через хвилин 15-20 він повернувся на квартиру до ОСОБА_10 . Потерпілий у нього не питав за телефон. Цього ж вечора він посварився зі своєю дівчиною та пішов по своїм справам.
Коли він їхав у маршрутці додому на м-н. Зарічний, до батьків,то виявив в себе в кишені телефон потерпілого. Телефон він не викрадав, просто забув віддати ОСОБА_4 .
Цього ж дня, в проміжок часу з 20-00 години до 21-00 години, він пішов до ломбарду «Скарбниця» і заклав мобільний телефон належний потерпілому за 800 гривень. Через деякий час до його матері ОСОБА_13 зателефонувала ОСОБА_14 та запитала чи не бачила вона свого сина. Того ж вечора, ОСОБА_15 телефонувала і йому та питала чи не бачив він телефон ОСОБА_12 . На запитання ОСОБА_16 він відповів, що телефон потерпілого не бачив. Він розраховував на те, що ОСОБА_4 , котрий перебував в стані алкогольного сп`яніння, подумає, що загубив мобільний телефон.

Через декілька днів він викупив мобільний телефон потерпілого з ломбарду і дав його в користуватися своєму знайомому ОСОБА_17 . Через 1-2 дні до нього зателефонував дільничний і викликав до себе. Коли він приїхав до дільниці, то до нього підійшли працівники поліції і запропонували віддати мобільний телефон який належить потерпілому ОСОБА_12 . Потім вони разом з працівниками поліції поїхали до його знайомого ОСОБА_17 за мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_18 . Через декілька тижнів його забрали працівники поліції та повідомили, що відносно нього відкрите кримінальне провадження по факту крадіжки телефону. Добровільно віддати потерпілому телефон він не встиг.
Крім не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , по справі існує сукупність допустимих та належних доказів, на підставі яких можна зробити переконливий висновок щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 суду пояснив, що 27 травня після 16 години, за адресою АДРЕСА_3 , вони святкували день народження. З ними був ОСОБА_19 з дівчиною, ОСОБА_20 зі своєю дівчиною та маленькі діти. Через деякий час, близько 18-00 години, ОСОБА_20 попрохав в нього телефон оскільки вирішив піти до магазину. Перший раз ОСОБА_20 просив у нього телефон, але наступного разу, коли телефон лежав на столі в іншій кімнаті, обвинувачений взяв його без дозволу. Коли ОСОБА_21 пішов до магазину в друге, то вже не повернувся. Мобільний телефон лежав у вітальні на столі. Він не бачив як обвинувачений брав його мобільний телефон вдруге, оскільки був в стані алкогольного сп`яніння. Коли він повернувся з кухні то помітив, що його телефону не має. Він сподівався, що ОСОБА_21 повернеться. Потім він зателефонував на свій номер, однак телефон вже був вимкнений. Через деякий час він разом зі своїми знайомим вирішив вийти на вулицю та пошукати телефон, проте спроба була марна. Оскільки він був у відрядженні, то заяву про злочин в поліцію написав через місяць.

Обвинувачений через деякий час йому телефонував та прохав забрати заяву з поліції, пообіцяв дати йому гроші в сумі вартості телефону, однак він відмовся. Викрадений телефон йому повернув слідчий. Після першого судового засідання до нього підходив обвинувачений разом зі своїм батьком та просили забрати заяву, пропонували гроші, точну суму не пам`ятає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що 27.05.2017 року у неї був день народження. Вона запросила ОСОБА_23 та ОСОБА_4 . Спочатку вони святкували день народження біля річки, потім почався дощ і вони пішли додому, в квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_4 . Всі спочатку сиділи у вітальні, а через деякий час перейшли до кухні. У вітальні на столі лежали три мобільних телефони, Вовка, ОСОБА_12 та ще когось. Невдовзі в них закінчились алкогольні напої і ОСОБА_20 вирішив сходити до магазину. Оскільки у ОСОБА_23 не було телефону і для того, щоб з ним зв`язатись, ОСОБА_4 дозволив взяти свій мобільний телефон. Повернувшись до квартири ОСОБА_5 поклав телефон на місце. Того ж дня обвинувачений вдруге пішов до магазину і не повернувся. Здається ОСОБА_4 , в її присутності, вдруге дозволив обвинуваченому взяти свій телефон, однак ОСОБА_20 після того не повернувся. Коли потерпілий ОСОБА_4 виявив зникнення мобільного телефону то вони всі шукали його в квартирі, оскільки думали, що він загубився в речах. Покази слідчій вона не давала, а лише підписала протокол допиту котрий привезли їй працівники поліції на автомобілі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 суду пояснила, що 27.05.2017 року було день народження її подруги. Вони гуляли, потім прийшли додому. Всі сиділи у вітальні, невдовзі вона посварилась з ОСОБА_21 та пішла до кухні. Згодом зайшов ОСОБА_4 і сказав, що ОСОБА_20 пішов до магазину і взяв його мобільний телефон, оскільки його розрядився. Вона не знала про крадіжку телефону. Однак вони всі шукали мобільний телефон ОСОБА_4 в квартирі коли дізналися, що він зник. Коли обвинувачений ОСОБА_20 брав мобільний телефон вона не бачила, лише знає, що перший раз останній брав телефон з дозволу потерпілого. Чи повертався ОСОБА_20 їй не відомо, оскільки вони посварились.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 , суду пояснила, що вона була слідчим по даному кримінальному провадженню. Під час подання зави про злочин, потерпілий назвав людей які того дня були в квартирі. Ні потерпілий, ні свідки не давали показання щодо того, як ОСОБА_4 давав добровільно ОСОБА_26 мобільний телефон. В своїх поясненнях потерпілий зазначав, що свій мобільний телефон не передавав ОСОБА_5 .. Потерпілий ОСОБА_4 пояснював, що залишив мобільний телефон в кімнаті з увімкненою музикою. Через деякий час перестала грати музика, коли він підійшов подивитись чому, то помітив що зник мобільний телефон.

Також пояснила, що після закінчення досудового розслідування, під час телефонної розмови с потерпілим, останній її запитав, чи можна змінити покази, які надавав в ході досудового розслідування, оскільки йому телефонував батько обвинуваченого ОСОБА_5 та прохав змінити показання.

Крім показань допитаних в судовому засіданні потерпілого та свідків, винність обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні передбаченому ч. 2 ст. 185 КК України також підтверджується письмовими доказами, зібраними в період досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні, а саме:

-протоколом огляду предмета від 26.06.2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою АДРЕСА_5 , був оглянутий мобільний телефон марки «Lenovo A 6010» чорного кольору на дві сім карти, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з цифровим тач дисплеєм, без значних зовнішніх пошкоджень. На задній верхній правій частин мається пошкодження у вигляді вм`ятини в розмірі 1-2 міліметри. Крім того, ОСОБА_27 пояснив, що даний телефон він викупив в ломбарді, який знаходиться в районі 7-го мікрорайону Зарічного, разом зі своїм знайомим ОСОБА_28 , за що віддав йому 200 грн. ( Т. 2. а.с.15-16)

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.09.2017 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_4 в присутності двох понятих, серед представлених для впізнання чотирьох осіб на фотознімках, впізнав особу під № 2 ( ОСОБА_23 ), при цьому пояснив, що впізнав його рисами обличчя, зачіскою, формою носу, очей та підборіддя ( Т.2 а.с.28-28 зворот). З довідки до протоколу впізнання від 19.09.2017 року вбачається, що під номером 2 знаходиться фото ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ( Т.2, а.с.29)
-висновком експерта від 07.07.2017 року № 37/12.1/297, відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефону «Lenovo» моделі «А 6010» станом на 27.05.2017 року могла складати 2860,00 грн. ( Т.2, а.с.36-37зворот)

-постановою слідчого СВ Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_25 від 27.06.2017 року, відповідно до якої визнано в якості речового доказу по кримінальному провадженні № 0001604, представлений ОСОБА_27 в ході його особистого огляду мобільний телефон «Lenovo» моделі «А 6010» імеі 1 НОМЕР_3 , імеі 2 НОМЕР_2 (Т. 2 а.с., 21)

-листом-відповіддю на запит № 1716/6 від 20.06.2017 року наданою генеральним директором «Ломбард «Гроші тут» ОСОБА_29 , відповідно до якої мобільний телефон «Lenovo» імеі 1 НОМЕР_3 , імеі 2 НОМЕР_2 дійсно закладався до ломбарду відділення ПТ «Ломбард «Гроші тут», гр.. ОСОБА_5 , 1991 р.н., та 28.05.2017 року вищезазначений телефон було викуплено ( Т.2, а.с.27).

Вищевказані письмові докази протоколи слідчих дій є належними та допустимими доказами, складені відповідно до вимог КПК України та не оспорюються учасниками кримінального провадження, клопотань про їх виключення з обсягу доказів не надходило.
Зазначені письмові докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, є допустимими та належними, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідають показанням обвинуваченого, потерпілого і свідків по справі.
Показання потерпілого, дані наведених процесуальних документів, та на підставі сукупності доказів встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про неможливість формування штучних доказів, однобічність проведення досудового розслідування.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про те, він не вчиняв крадіжки, оскільки телефон взяв з дозволу потерпілого ОСОБА_4 , суд розцінює критично, як спосіб захисту власних інтересів та спробу уникнути відповідальності за вчинене.

Доводи обвинуваченого та його захисника щодо скоєння шахрайства, а не крадіжки, спростовуються показами самого ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_4 . Останній в судовому засіданні пояснив, що не бачив як обвинувачений ОСОБА_5 брав його мобільний телефон вдруге, оскільки був в стані алкогольного сп`яніння. Перший раз ОСОБА_20 просив у нього телефон, але наступного разу, коли телефон лежав на столі в іншій кімнаті, обвинувачений взяв його без дозволу. Коли ОСОБА_20 пішов до магазину вдруге, то вже не повернувся.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що, тож вечора, ОСОБА_30 телефонувала йому та питала чи не бачив він телефон ОСОБА_4 . На запитання ОСОБА_16 він відповів, що телефон потерпілого не бачив. Він розраховував на те, що ОСОБА_4 , котрий перебував в стані алкогольного сп`яніння, подумає, що загубив мобільний телефон.

Суд бере до уваги, що потерпілий ОСОБА_4 перебував в стані алкогольного сп`яніння, тобто не міг правильно оцінювати і розуміти зміст, характер і значення своїх дій або керувати ними. За таких обставин передачу ним мобільного телефону не можна вважати добровільною.
Якщо особа заволодіває чужим майном, свідомо скориставшись чужою помилкою, виникненню якої вона не сприяла, та за відсутності змови з особою, яка ввела потерпілого в оману, вчинене не може розглядатись як шахрайство.
Для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи при дослідженні доказів суд виходить із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема: враховується спосіб поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, про що також зазначено у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності».
Показання обвинуваченого ОСОБА_5 , що він не викрадав мобільного телефону потерпілого ОСОБА_4 , а виявив його в кишені коли їхав у маршрутці додому на м-н. Зарічний, оскільки забув віддати ОСОБА_4 , спростовуються листом № 1716/6 від 20.06.2017 року генерального директора «Ломбард «Гроші тут» ОСОБА_29 . Відповідно до зазначеного листа мобільний телефон «Lenovo» імеі 1 НОМЕР_3 , імеі 2 НОМЕР_2 належний потерпілому ОСОБА_4 закладався до ломбарду відділення ПТ «Ломбард «Гроші тут» 27.05.2017 року о 21 год. 56 хв. ОСОБА_5 , 1991 р.н., тобто через дві години після вчинення інкримінованого останньому злочину. Згідно того ж листа № 1716/6 від 20.06.2017 року генерального директора «Ломбард «Гроші тут» ОСОБА_29 , вищезазначений мобільний телефон відкуплено ОСОБА_5 28.05.2017 року. У відповідності до розписки потерпілого ОСОБА_4 викрадений у нього мобільний телефон повернуто останньому слідчим ОСОБА_25 27.06.2017 року, тобто лише через місяць після викрадення.

Враховуючи вищевикладене, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про добровільність повернення потерпілому ОСОБА_4 мобільного телефону не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Судом критично оцінюються показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_24 , що обвинувачений ОСОБА_5 останній раз взяв мобільний телефон потерпілого ОСОБА_4 з його дозволу. Так, свідок ОСОБА_22 та ОСОБА_24 в судовому засіданні показали, що виявивши зникнення мобільного телефону ОСОБА_4 вони всі почали шукати його в квартирі, оскільки думали, що він загубився в речах.

Оцінюючи покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_24 суд приходить до висновку, що вони не спростовують обставин вчинення злочину інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_5 . Крім того, свідки є друзями обвинуваченого, та зацікавлені охарактеризувати його з позитивної сторони. Отже, суд приходить до висновку, що версія сторони захисту про те, що свідки на досудовому розслідуванні обмовляли обвинуваченого, а в судовому засіданні давали правдиві показання не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.
Відповідно до ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Суд, керуючись ст. 94 КПК України, оцінює наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом з урахуванням з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності, та взаємозв`язку, з урахуванням того, що по справі забезпечено всебічний, повний та об`єктивний розгляд всіх обставин в їх сукупності та приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого діяння.
При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема дані, які характеризують особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому не встановлено.

Обставиною, відповідно до ст. 67 КК України, яка обтяжує покарання обвинуваченому є рецидив злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_5 по відношенню до інкримінованого йому кримінального правопорушення підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України (Т. 2, а.с. 46).

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховуючи ступінь тяжкості скоєного злочину, тобто злочин середньої тяжкості, згідно ст. 12 КК України, особистість обвинуваченого, який за місцем мешкання характеризується з нейтральної сторони (Т. 3 а.с. 48), раніше судимий (Т. 2 а.с. 41-42), на обліку в ОКЗ «Психоневрологічний диспансер» у лікаря-нарколога перебуває під диспансерним наглядом з січня 2016 року з приводу психічні поведінкові розлади в наслідок вживання опоїдів. Синдром залежності ( Т.2, а.с. 45). У лікаря-психіатра на обліку не перебував та не перебуває (Т.2 а.с. 46).

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч.1 ст.75 КК України, якщо при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, він дійсно може прийняти рішення про звільнення від відбування основного покарання з випробуванням. Таке рішення суду, відповідно до вимог ст.374 КПК України, повинно бути належним чином вмотивоване, про що також зазначено і в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003р.
Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив умисне кримінальне правопорушення проти власності, який протягом 2007-2017 років вчинив ряд умисних злочинів проти власності, за які був засуджений та має непогашені судимості. Судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив інкримінований злочин в період відбування покарання з випробуванням за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.02.2017 року, тобто менше ніж через 4 місяці з дня звільнення від відбування покарання з випробуванням вчинив новий умисний злочин проти власності. При цьому він не має постійного законного джерела доходу. Матеріалами кримінального провадження не було встановлено добровільності відшкодування завданого ним збитку, оскільки мобільний телефон потерпілого обвинуваченим було привласнено, а працівниками поліції його виявлено та вилучено з подальшим поверненням потерпілому .
З урахуванням наведеного, суд вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст.75 КК України не буде відповідати загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не буде достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, не буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого внаслідок його м`якості.
Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд виходить із положень ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, відсутність у потерпілого претензій матеріального та морального характеру, у зв`язку з чим вважає необхідним і достатнім призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Крім того, при визначенні остаточної міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд вважає необхідним застосувати ч. 1 ст. 71 КК України та до призначеного покарання повністю приєднати не відбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.02.2017 року, призначивши остаточно покарання за сукупністю вироків.

Суд переконаний, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Підстав для застосування ст. 69 КК України судом не встановлено.
Потерпілим цивільного позову не заявлено, однак за ним зберігається право на звернення до суду за відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Питання речових доказів судом вирішується в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.
Крім того, суд, у відповідності до вимог ст. 124 КПК України, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 на користь держави, витрати пов`язані з проведенням судової експертизи в сумі 395 (триста дев`яносто п`ять) грн. 48 копійок (Т.1 а.с.35).
Суд вважає за можливе запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді застави залишити без змін до набрання вироком законної сили.

У відповідності до вимог ст.ст. 182 ч.11, 368 КПК України, після набрання вироком законної сили, заставу, в розмірі 16000 (шістнадцять тисяч) гривень 00 копійок, необхідно повернути ОСОБА_31 (Т. 3, а.с. 37, 38).

Суд вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання термін тримання під вартою з 21.09.2017 року по час внесення обвинуваченим застави, тобто до 22.09.2017 року(Т.2 а.с.68).

Керуючись ст.ст. 368, 369, 370, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання повністю приєднати не відбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.02.2017 року, та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у вид 7 (семи) років позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Початок строку покарання ОСОБА_5 відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речовий доказ мобільний телефон «Lenovo A6010» імеі 1 НОМЕР_3 , імеі 2 НОМЕР_2 , який знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_4 - залиши у користуванні останнього, дозволивши розпоряджатись на власний розсуд. (Т.1, а.с. 21, 22)

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави, витрати пов`язані з проведенням судової експертизи в сумі 395 (триста дев`яносто п`ять) грн. 48 копійок (Т.1 а.с.35).

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді застави залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили заставу в розмірі 16000 (шістнадцять тисяч) гривень 00 копійок повернути ОСОБА_31 (Т. 3, а.с. 37,38).

Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання термін тримання під вартою з 21.09.2017 року по час внесення обвинуваченим застави, тобто до 22.09.2017 року.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1