Ухвала

31 липня 2018 року
м. Київ
Справа № 398/4181/14-к Провадження № 51-7147 ск 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000096,
встановила:
У касаційній скарзі засуджений порушив питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку, а також просить поновити йому пропущений строк касаційного оскарження, мотивуючи тим, що перебував на амбулаторному лікуванні.
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не може бути предметом касаційного розгляду, оскільки подана після закінчення строку касаційного оскарження, встановленого у ст. 426 КПК, та за відсутності підстав для його поновлення.
Так, згідно з ч. 1 ст. 117 пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений ухвалою суду за клопотанням заінтересованої особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.
Це правило надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.
Так, ухвалу апеляційного суду, якою залишено без зміни вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 , було постановлено 05 квітня 2016 року. В судовому засіданні апеляційної інстанції були присутні засуджений та його захисник, які знали про зміст прийнятого рішення та, у випадку незгоди з ним, мали достатньо часу на його касаційне оскарження. Однак з касаційною скаргою засуджений звернувся лише 20 липня 2018 року, тобто більш ніж через два роки після набрання вироком законної сили. При цьому підтверджень тривалості свого лікування засуджений не надав, долучивши до касаційної скарги лише медичну довідку, згідно якої його визнано працездатним з обмеженнями.
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для поновлення ОСОБА_4 пропущеного строку на касаційне оскарження.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і суд касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, не знайшов підстав для його поновлення.
Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів
постановила:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 в поновленні строку касаційного оскарження.
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2016 року повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2