Справа № 574/429/18
Провадження 1-в/574/19/2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року Буринський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду клопотання ОСОБА_5 про заміну невідбуту частину покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді 15 років позбавлення волі,

встановив:

До Буринського районного суду Сумської області звернуся засуджений ОСОБА_5 з клопотанням, яким просив заміну невідбуту частину покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді 15 років позбавлення волі, мотивуючи тим, що покарання у виді довічного позбавлення волі не передбачає умовно-дострокового звільнення, а тому не відповідає Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, суперечить рішенням Європейського суду з прав людини та Конституції України, є нелюдським та принижує його гідність та не відповідає принципу верховенства права.

В судовому засіданні ОСОБА_5 клопотання підтримав з підстав зазначених у ньому, вважав, що саме Буринський районний суд повинен вирішити це питання як суд першої інстанції, в межах якого вчинено кримінальне правопорушення.

Вислухавши думку прокурора, яка вважала дане клопотання не обґрунтованим і таким, що не може бути задоволеним, оскільки повинно вирішуватися судом за місцем відбування покарання засудженим, доводи захисника, яка просила клопотання задовольнити, дослідивши матеріали поданої заяви та особової справи засудженого, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 року був визнаний винним у вчиненні злочинів передбачених ст.ст.115 ч.2 п.п.1,6,12, 187 ч.4, 194 ч.2, 289 ч.3, 357 ч.3 КК України і засуджений, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, до довічного позбавлення волі.
Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 22.03.2005 року було апеляції ОСОБА_5 та інших учасників кримінального провадження залишено без задоволення , а вищевказаний вирок Апеляційного суду Сумської області без зміни.
22.03.2005 року вирок звернутий до виконання, у зв`язку з чим засуджений направлений на відбування покарання до ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» Хмельницької області (№58).
В теперішній час засуджений тимчасово переведений до Сумському СІЗО для розгляду скарг і клопотань поданих ним в порядку виконання вироку та з інших підстав.
Як вбачається з правової природи поданого ОСОБА_5 клопотання останній просив замінити невідбуту частину покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке у виді позбавлення волі строком на 15 років.
Статтею 537 КПК України встановлено перелік питань, які суд, визначений ч.2 ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати.
Зокрема п.3) ч.1 ст.537 КПК України встановлено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно зі статтею 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1) частини 2 статті 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

За таких обставин суд приходить до висновку, що дане клопотання ОСОБА_5 не підсудне Буринському районному суду, оскільки повинно розглядатися судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, тобто Ізяславським районним судом Хмельницької області.
При цьому суд позбавлений можливості вирішити питання направлення даного провадження на розгляд вказаного суду, оскільки обставини порушення правил територіальної підсудності стали відомі лише в ході розгляду даної скарги, а клопотань від сторін про його направлення до іншого суду не надходило.

Також суд звертає увагу засудженого, що відповідно до ч.1 ст.80 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Частиною 1 ст.64 КК України встановлено, що довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.
При цьому довічний характер даного покарання не є абсолютним, оскільки у передбачених випадках можлива його заміна іншим видом покарання.
Зокрема ч.2 ст.87 цього Кодексу передбачає, що актом про помилування Президента може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років стосовно індивідуально визначеної особи.
Також. положеннями КВК України передбачена можливість подання засудженим до довічного позбавлення волі клопотання про його помилування після відбуття не менше 20 років призначеного покарання (ч.7 ст.151).
Тобто кримінальним законом передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, що в повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини, у зв`язку з чим посилання засудженого на рішення Європейського суду з прав людини у справ «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства, в частині необхідності з боку держави передбачити можливість та механізм умовно-дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі, є безпідставним.
За відсутності спеціальної норми в процесуальному законі суд також не вправі давати вказівки владі про необхідність перегляду рішення про довічне позбавлення волі.
З врахуванням наведеного, суд вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.82 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд-

ухвалив:

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 про заміну невідбуту частину покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді 15 років позбавлення волі відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Сумської області через Буринський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення, а ОСОБА_5 в той же строк з моменту вручення її копії.

Головуючий