Дата документу Справа № 310/1001/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/971/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/1001/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія - ст.263 ч.1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000584, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 лютого 2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 лютого 2018 року повернуто обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 263 КК України, прокурору прокуратури Запорізької області та зобов`язано прокурора усунути виявлені недоліки протягом одного місяця.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що 19.02.2018 року з прокуратури Запорізької області до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт за матеріалами кримінального провадження, внесеного 13.11.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000584 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 263 КК України.

Під час підготовчого судового засідання суд, встановивши, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.ст. 109, 291 КПК України, зазначив наступне.

Органом досудового слідства грубо порушені вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме не дана оцінка об`єкту та предмету злочину, передбаченого ст. 263 КК України, не проаналізовані та не оцінені обставини, що характеризують об`єкт злочину. Не зазначено, які суспільні відносини, що прийняті під охорону кримінальним законом, порушені в процесі вчинення діяння обвинуваченим, не зазначено, яким законом ці суспільні відносини врегульовані в Україні. Також не дана характеристика суб`єктивної сторони складу злочину, а лише зазначено, що обвинувачений ОСОБА_7 діяв умисно, тобто умисно порушуючи відповідний закон. При цьому, не зазначено, на порушення якого закону був скерований умисел обвинуваченого. У сукупності це свідчить про те, що органами досудового слідства не здійснена повна кваліфікація діянь обвинуваченого.

При здійсненні кваліфікації діяння обвинуваченого, в обвинувальному акті, враховуючи той факт, що диспозиція ч. 1 ст. 263 КК України є за своїм видом бланкетною, оскільки вимагає отримання «передбаченого законом дозволу», органам досудового слідства необхідно було конкретно вказати які положення, якого закону порушені обвинуваченим при вчиненні інкримінованого йому діяння. Відсутність такого посилання також свідчить про відсутність його кваліфікації.

За таких обставин, суд першої інстанції повернув обвинувальний акт прокурору.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною у зв`язку невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотними суперечностями висновків суду,викладених у судовому рішенні. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції, в порушення вимог КПК України, вдався до оцінки обставин кримінального правопорушення, правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 та піддав сумніву правильність викладення прокурором фактичних обставин вчинених обвинуваченим злочинів. Вважає, що неконкретність обвинувачення не є підставою для повернення обвинувального акта. На думку апелянта, під час викладення фактичних обставин за всіма інкримінованими ОСОБА_7 злочинами в обвинувальному акті зазначено виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, у тому числі час та місце їх вчинення, а також суттєві обставини, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кожного кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Вказує, що в обвинувальному акті надано оцінку предмету злочину за ст. 263 КК України та містяться посилання на закон, який порушений обвинуваченим ОСОБА_7 . Такими, що не відповідають дійсності, є висновки суду й про відсутність в обвинувальному акті характеристики суб`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України злочину, яка характеризується умисною виною, про що і зазначено в обвинувальному акті. Також в ухвалі, що оскаржується, судом наводяться посилання на рішення Європейського суду з прав людини, якими констатовані порушення приписів ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між тим, ОСОБА_7 був забезпечений захисником та всі слідчі та процесуальні дії за його участі проводились з захисником. Після завершення досудового розслідування та ознайомлення з його матеріалами стороною захисту жодних клопотань не заявлялось, у тому числі й щодо незрозумілості висунутого обвинувачення. За таких обставин, вважає, що ОСОБА_7 був негайно та детально поінформованим про характер і причини обвинувачення, мав час і можливість, необхідні для підготовки свого захисту, що узгоджується та відповідає вимогам ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, звертає увагу, що питання щодо доведеності вини на підготовчому судовому засіданні не вирішується. Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд вдався до оцінки правильності кваліфікації дій обвинуваченого за конкретною статтею КК України, наявності об`єктивної та суб`єктивної сторін певного злочину. Крім того, в ухвалі зазначено про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 109 КПК України, яка містить вимоги щодо реєстру матеріалів досудового розслідування та ніяким чином не стосується обвинувального акта, а також посилання на ст. 3 КПК України, яка визначає основні терміни цього Кодексу. Також, в ухвалі судом встановлено строк для усунення викладених в ній недоліків в межах одного місяця, що чинним КПК України не передбачено. Апелянт вказує, що доводи суду щодо порушення при складанні обвинувального акта вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України дублюють науково-правовий висновок від 23.01.2017 року, що не є джерелом ані кримінального, ані кримінального процесуального законодавства України. Крім того, повернення прокурору обвинувального акта, на думку апелянта, свідчить про так звану «вибірковість» правосуддя, оскільки 09.02.2018 року тим же суддею, яким постановлено оскаржувану ухвалу, за результатами розгляду іншого обвинувального акта ухвалено обвинувальний вирок, яким особу визнано винною за ч. 1 ст. 263 КК України. При цьому, ані вирок суду, ані обвинувальний акт взагалі не містили посилання на будь-який закон або нормативний акт, який порушила особа при зберіганні вибухових речовин. У зв`язку з чим, вказані обставини в ухвалі суду не можуть бути безумовною підставою для повернення обвинувального акта прокурору, оскільки суд, керуючись загальними принципами кримінального закону, у випадку доведеності вини обвинуваченого, може сам дослідити та визначитися з кваліфікацією дій останнього в рамках сформованого обвинувачення органами досудового розслідування та прокурором. При цьому, слід врахувати, що в процесі судового розгляду прокурор вправі уточнити обвинувачення чи сформулювати нове, змінивши попереднє, що прямо передбачено ст. 338 КПК України.

На підставі викладеного, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати повністю та направити обвинувальний акт з додатками до Бердянського міськрайонного суду для призначення підготовчого судового засідання.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та доводи скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та вислухавши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів, вказаним вимогам ухвала суду не відповідає.

Відповідно до п. 3 ч. 3, ч. 4 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору лише у випадку, якщо цей акт не відповідає вимогам цього Кодексу.

Статтею 291 КПК України визначені відомості, які має містити обвинувальний акт.

Згідно вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого; анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експертів; дату та місце його складання та затвердження.

При перевірці матеріалів провадження колегією суддів встановлено, що висновки суду щодо необхідності повернення обвинувального акта прокурору, з підстав того, що з точки зору суду, він не відповідає вимогам КПК України, є необґрунтованими.

Так, суду при прийнятті рішення про повернення обвинувального акта з підстав невідповідності обвинувального акта положенням п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України належить проаналізувати точний зміст положень пункту 5 частини другої статті 291 КПК України.

Згідно з зазначеною нормою закону обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1) фактичних обставин кримінального правопорушення;

2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення");

3) формулювання обвинувачення.

При цьому, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Як було зазначено апелянтом, в обвинувальному акті зазначені всі відомості, передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, та викладені всі ті фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, зазначені анкетні відомості обвинуваченого та місце його проживання, зазначена правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження випливає, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення дотримано. Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, викладено чітко і конкретно для його повного розуміння, що спростовує висновок суду про неконкретність обвинувачення та порушення права на захист.

В обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Підставою для повернення обвинувального акта послугувало те, що, на переконання суду, фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення викладені неоднозначно, неконкретно та неповно, в обвинувальному акті не розкриті фактичні обставини кримінального правопорушення, що, в свою чергу, тягне за собою порушення права обвинуваченого на захист.

Однак, колегія суддів вважає, що обставини, на які послався суд в ухвалі, не свідчать про невідповідність обвинувального акта в контексті п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, адже в обвинувальному акті були викладені ті фактичні обставини, які прокурор вважав встановленими, а отже, обвинувачення є конкретним, тому перешкоди для розгляду обвинувального акта щодо ОСОБА_7 в судовому засіданні, де це обвинувачення і повинне доводитися стороною обвинувачення, були відсутні.

Суд першої інстанції вдався до аналізу обставин, які підлягають з`ясуванню лише під час судового розгляду, що у підготовчому судовому засіданні є недопустимим.

Висновки суду на предмет можливого порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 (право обвинуваченого знати у вчиненні якого злочину його звинувачують), є необґрунтованими, адже ці висновки носять формальний характер і є похідними від помилкових висновків про неконкретність обвинувального акта.

Колегія суддів не вбачає достатніх підстав, які б перешкоджали призначенню провадження до судового розгляду, оскільки в оскаржуваній ухвалі не наведено жодної обставини для повернення обвинувального акта прокурору, як такого, що не відповідає вимогам закону, передбачених ст. 291 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку про те, що обвинувальний акт повернуто прокурору судом першої інстанції з підстав не передбачених законом, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а, відтак, оскаржувана ухвала суду, відповідно до положень ст.ст. 409, 412, 415 КПК України, підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 лютого 2018 року, якою повернуто обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 263 КК України, прокурору прокуратури Запорізької області та зобов`язано прокурора усунути виявлені недоліки протягом одного місяця скасувати.

Призначити новий судовий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Матеріали кримінального провадження направити до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4