Провадження№ 1-кп/712/614/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сунки, Смілянського р-ну, Черкаської області, громадянина України, українця, освіта середньо- спеціальна, одруженого, солдата військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 тимчасово відрядженим до військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», призваним на військову службу за контрактом, діючи з прямим умислом, без поважних на те причин, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІУ від 24.03.1999, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, 26.03.2018 о 08 год. 00 хв. самовільно без дозволу командування в умовах особливого періоду залишив місце служби, а саме територію НОМЕР_3 загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » розташованого за адресою: с. Михайлівка, Миколаївського р-ну, Миколаївської обл. та направився за місцем свого проживання у м. Сміла, Черкаської обл., де перебував до 13.09.2018 офіційно ніде не працював та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, поки 14.09.2018 усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській обл. і заявив про себе та вчинений злочин.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення відповідно до пред`явленого обвинувачення та пояснив, що він, будучи військовослужбовцем, 26.03.2018 самовільно без поважних причин залишив місце служби, а саме: територію НОМЕР_3 загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: с. Михайлівка, Миколаївського р-ну, Миколаївської обл. та направився за місцем свого проживання у м. Сміла, Черкаської обл., де перебував до 13.09.2018. Також обвинувачений зазначив, що щиро кається у вчиненому та зробив для себе відповідні висновки.

В судовому засіданні, у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України, визнано недоцільним дослідження доказів у справі, а саме: показів свідків та письмових доказів, оскільки фактичні обставини нікім не оспорюються та відсутні сумніви стосовно добровільності та істинності позиції учасників судового провадження.

Оцінюючи докази зібрані в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена.

Умисні дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне без поважних причин залишення місця служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має позитивну характеристику, одружений та має на утримані вагітну дружину.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Згідно з ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушеня, особу обвинуваченого, обставини, що пом"якшують покарання, та відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі, без реального відбування покарання із застосування іспитового строку.

На думку суду, саме такий вид покарання буде необхідним та достатнім для виправлення і перевиховання ОСОБА_4 .

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався та підстави його визначення на цьому етапі відсутні.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст.349, 368-370, 374, 394 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на 1 (один) рік, зобов`язавши у відповідності до ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок протягом 30 діб може бути подана апеляція до апеляційного суду Черкаської області.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Головуючий ОСОБА_1