Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/212/17-к

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2018 року м. Олевськ
Олевський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не інваліда, не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
з участю сторін
кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3
законного представника обвинуваченого ОСОБА_6
представника ССД Олевської РДА ОСОБА_7
26 травня 2017 року, об 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи відповідного дозволу на керування транспортними засобами, керуючи автомобілем, марки «Форд», моделі «Транзит», державний номерний знак « НОМЕР_3 », що належить ОСОБА_8 , який знаходився в технічно справному стані, перевозячи пасажирів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , та ОСОБА_17 , і рухаючись по автодорозі вкритої брущаткою, сполученням с.Журжевичі - Олевськ, яка проходить в адміністративно-територіальних межах Олевського району Житомирської області, у напрямку м.Олевська, де на одній із ділянок зазначеної автодороги, між селами Покровське - Михайлівка Олевського району, на відстані 60 метрів від с.Михайлівка Олевського району, в порушення вимог Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), а саме: п.2.9. а). який забороняє водію керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; п.1.10. ПДР України, який зобов`язує водія транспортного засобу враховувати дорожні умови, тобто сукупність факторів, що характеризують видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини, дорожню обстановку, сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом; вимог п.12.1. ПДР України, який зобов`язує водія транспортного засобу під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху ураховувати дорожню обстановку, особливості вантажу, що перевозиться, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не вибравши безпечної швидкості руху, не врахувавши особливості вантажу, і не врахувавши дорожні умови та дорожню обстановку, в результаті чого не впорався з керуванням та допустив виїзд керованого ним автомобіля, марки «Форд», моделі «Транзит», державний номерний знак « НОМЕР_3 », на праве узбіччя зазначеної автодороги, де передньою частиною автомобіля вчинив зіткнення з деревом.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_16 ,отримав тілесні ушкодження у вигляді: уламково-компресійного перелому Th12 зі зміщенням уламків; перелому дужки Th12; перелому поперечного відростку L1; корінцевого синдрому, що викликали довготривалий розлад здоров`я, і відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та тілесні ушкодження у вигляді: закритого компресійно-уламкового перелому тіла С4 хребця; посттравматичної протрузії диску С3-С4; стенозу хребетного каналу; здавлення спинного мозку синдрому, які відповідно до висновку експерта судово-медичної експертизи № 109 від 23.06.2017 року відносяться докатегорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.
Порушення вимог п.п.2.9. а); 1.10. та 12.1. Правил дорожнього руху України, водієм ОСОБА_3 , знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Допитана у судовому засіданні законний представник обвинуваченого ОСОБА_3 , - ОСОБА_6 , надала суду показання зазначивши при цьому, що вона є матір`ю ОСОБА_3 . Про те, що її син ОСОБА_18 вчинив ДТП вона дізналася від когось із пасажирів автомобіля, марки «Форд», моделі «Транзит», державний номерний знак « НОМЕР_3 », яким керував її син. Даний автомобіль належить їй та її чоловіку ОСОБА_8 . Просить суд, зважаючи на вік її сина та того, що він вперше вчинив кримінальне правопорушення, визнання сином своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, його каяття у вчиненому не застосовувати до нього сурового виду і міри кримінального покарання та звільнити її дитину від відбування покарання, застосувавши до сина Закон України «Про амністію у 2016 році». Посвідчення водія її син ОСОБА_18 не має.
Потерпілий ОСОБА_16 , у судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутності. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_3 , не має (а.с.69). Зі згоди всіх учасників судового розгляду, суд проводить розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 , у відсутності потерпілого, на підставі його заяви, що відповідає положенням ст.325 КПК України.
З`ясовуючи обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 , кримінального правопорушення, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, судом також було досліджено протоколи слідчих дій та інші долучені до матеріалів кримінального провадження письмові докази, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають сумнівів у своїй достовірності, зокрема:
- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схему до нього від 26.05.2017 року з яких слідує, що місцем пригоди являється ділянка автодороги, вкрита брущаткою, у напрямку м.Олевськ, між селами Покровське - Михайлівка Олевського району, на відстані 60 метрів від с.Михайлівка Олевського району Житомирської області. Дана автодорога є сполученням с.Журжевичі - Олевськ, яка проходить в адміністративно-територіальних межах Олевського району Житомирської області. Під час проведення даної слідчої дії було встановлено, що ДТП трапилась 26.05.2017 року, на зазначеній ділянці вказаної автодороги. На момент огляду місця пригоди зафіксовано розташування відносно елементів проїзної частини транспортних засобів автомобіль, марки «Форд», моделі «Транзит», державний номерний знак « НОМЕР_3 », зафіксовано слідову інформацію, оглянуто транспортний засіб учасник ДТП та зафіксовано його механічні пошкодження, (а.с.130-141);
- протокол огляду транспортного засобу від 26.05.2017 року, відповідно до якого оглянуто автомобіль, марки «Форд», моделі «Транзит», державний номерний знак « НОМЕР_3 » та зафіксовано при огляді зовнішнє пошкодження, наявність слідів та інших речових доказів на вказаному транспортному засобі, (а.с.106-107);
- висновок експерта № 3/461 від 13.06.2017 року за результатами проведення судової - технічної експертизи з доданими фототаблицями до нього, із якого слідує, що на момент ДТП робоча гальмівна система автомобіля, марки «Форд», моделі «Транзит», державний номерний знак « НОМЕР_3 » знаходилася в технічно працездатному стані, рульове керування вказаного автомобіля, внаслідок аварійно-ударних навантажень, знаходиться в технічно непрацездатному стані, однак в процесі його дослідження не виявлені характерні ознаки механічних пошкоджень та технічних несправностей, які могли б привести до раптової і повної відмови її працездатності, а також до втрати керування автомобілем безпосередньо перед ДТП. На момент ДТП ходова частина автомобіля, марки «Форд», моделі «Транзит», державний номерний знак « НОМЕР_3 » не відповідала вимогам п.31.4.5 (г) ПДР України, та знаходиться в технічно працездатному стані. Таким чином, в процесі дослідження технічного стану вказаного автомобіля не встановлено, яких-небудь характерних ознак раптової відмови або технічних несправностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходитися в прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної ДТП, (а.с.117-129);
- висновок експерта № 3/471 від 20.06.2017 року, відповідно до якого в умовах даної дорожньо-транспортної пригоди величина швидкості руху автомобіля, марки «Форд», моделі «Транзит», державний номерний знак « НОМЕР_3 », перед початком слідів бокового юзу коліс автомобіля, визначається рівною в межах 47.9 … 51.7 км/год. У даній дорожній обстановці, при заданих вихідних даних, водієві автомобіля, марки «Форд», моделі «Транзит», державний номерний знак « НОМЕР_3 » ОСОБА_3 , необхідно було діяти у відповідності до вимог п.п.1.10. (дорожні умови, дорожня обстановка); 12.1. Правил дорожнього руху України, (а.с.109-115);
- висновок експерта № 109 від 23.06.2017 року, згідно до якого слідує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_16 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: уламково-компресійного перелому Th12 зі зміщенням уламків; перелому дужки Th12; перелому поперечного відростку L1; корінцевого синдрому, що викликали довготривалий розлад здоров`я, і відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та тілесні ушкодження у вигляді: закритого компресійно-уламкового перелому тіла С4 хребця; посттравматичної протрузії диску С3-С4; стенозу хребетного каналу; здавлення спинного мозку синдрому, які відносяться докатегорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, (а.с.101-102);
- токсикологічне дослідження № 2430 від 01.06.2017 року, відповідно до якого в крові ОСОБА_3 , виявлено етиловий алкоголь в концентрації 0.59, (а.с.142);
- Правила дорожнього руху України, які затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями), в порушення яких обвинуваченим ОСОБА_3 , вчинено кримінальне правопорушення, а саме вимоги:
- п.2.9. а). який забороняє водію керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння;
- п.1.10, який дає визначення термінів: «дорожні умови» та «дорожня обстановка»;
- п.12.1. ПДР України, який зобов`язує водія транспортного засобу під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху ураховувати дорожню обстановку, особливості вантажу, що перевозиться, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
- інші письмові докази, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , (а.с.143-149).
Суд критично відноситься до показів обвинуваченого ОСОБА_3 , в частині того, що він вчинив інкриміноване йому необережне кримінальне правопорушення не перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Так згідно до токсикологічного дослідження № 2430 від 01.06.2017 року, підтверджено, що в крові ОСОБА_3 , виявлено етиловий алкоголь в концентрації 0.59. Таким чином ОСОБА_3 , знаючи про те, що водієві заборонено керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків (вчинення ДТП), від вчинених ним дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи з більшою обачністю сів за кермо автомобіля, в результаті чого вчинив дорожньо-транспртну пригоду. Такі вищевикладені показання обвинуваченого суд розцінює, як його бажання уникнути відповідальності за вчинене, оскільки його винність підтверджується сукупністю вищенаведених доказів, достовірність яких у суду не викликає сумнівів, і які узгоджуються з матеріалами кримінального провадження.
За змістом закону порушення Правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту полягає в дії або бездіяльності, пов`язаній з невиконанням однієї чи кількох вимог Правил дорожнього руху або інших нормативних актів, що регламентують безпеку руху та експлуатацію транспорту, з боку особи, яка керує транспортним засобом. Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, полягає в: а) порушенні Правил безпеки руху чи експлуатації транспорту, тобто в порушенні конкретного правила, передбаченого конкретним пунктом правил; б) настанні суспільно небезпечних наслідків - заподіяння смерті чи тілесних ушкоджень учасникам дорожнього руху і в) причинному зв`язку між порушенням правил безпеки руху чи експлуатації транспорту та спричиненими наслідками. Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується необережною формою вини, що визначається характером ставлення до наслідків. Сама ж дія або бездіяльність при порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту можуть бути як умисними, так і вчиненими з необережності.
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , - адвоката ОСОБА_5 , щодо визнання висновку токсикологічного дослідження № 2430 від 01.06.2017 року, недопустимим доказом на думку суду є безпідставним, оскільки токсикологічне дослідження № 2430 від 01.06.2017 року в сукупності з іншими доказами по кримінальному провадженню, що досліджені у судовому засіданні має доказову базу, і проведене уповноваженими на те посадовими особами КУ «Олевська ЦРЛ», зокрема висновок підписано лікарем-токсикологом ОСОБА_19 . А посилання захисника-адвоката ОСОБА_5 , на Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735, згідно до якої необхідно складати акт медичного огляду, а не токсикологічне дослідження, є необґрунтованим, оскільки токсикологічне дослідження не є медичним оглядом, а є дослідженням, предметом якого являється біологічне середовище на підставі якого у особи виявляються відповідні ознаки, зокрема наявність у зразку крові етилового алкоголю та його концентрації.
Згідно ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Таким чином, суд, керуючись ч.1 ст.94 КПК України, дослідивши та оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, повністю доведеною.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України, оскільки він своїми необережними діями вчинив необережне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким, вчинене проти безпеки руху та експлуатації транспорту, що виразилося в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності до ст.ст.65, 103 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене неповнолітнім кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого неповнолітнім кримінального правопорушення, обставини вчинення такого правопорушення, його тяжкість, ступінь здійснення злочинних намірів, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання неповнолітнього обвинуваченого, особу винного, його вік та його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, а також умови життя і виховання, рівень розвитку.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, судом визнаються, як щире каяття у вчиненому злочині, добровільне відшкодування шкоди державі і потерпілому та вчинення злочину неповнолітнім.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом визнаються, як вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п.6 Постанови пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що відповідно до ч.2 ст.67 КК України суд, установивши наявність зазначених у пунктах 2, 6, 7, 9, 10, 12 ч.1 цієї статті обтяжуючих обставин, зобов`язаний навести їх у вироку та врахувати при призначенні покарання. Обставини, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5, 8, 11, 13 ч.1 ст.67 КК України, суд залежно від конкретних обставин справи (зокрема, за відсутності зв`язку якоїсь із названих у цих пунктах обставин зі злочином) вправі не визнати обтяжуючими, навівши у вироку відповідні мотиви.
Як зазначено у обвинувальному акті (а.с.5), органом досудового розслудування СВ Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області було встановлено обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, як вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що підпадає під п.13 ч.1 ст.67 КК України, як обставина, яка обтяжує покарання.
Таку обставину, суд вважає встановленою у судовому засіданні, оскільки, вона пов`язана із вчиненим злочином, обумовлювала його вчинення, спровокувала та сприяла його вчиненню, що підтверджується: його поясненнями про те, що він відпочивав цього дня в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », дослідженими у судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, згідно до яких прослідковується те, що ОСОБА_3 , в день і час інкримінуємого діяння перебував у стані алкогольного сп`яніння, зокрема із висновку експерта № 3/471 від 20.06.2017 року, де визначено рух керованого ним автомобіля складає в межах 47.9-51.7 км/год., що на думку суду при керуванні у тверезому стані та із вказаною швидкістю обвинуваченим можливо було уникнути виїзд на узбіччя та зіткнення з перешкодою, а також токсикологічним дослідженням № 2430 від 01.06.2017 року, відповідно до якого в крові ОСОБА_3 , виявлено етиловий алкоголь в концентрації 0.59.
Так відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Згідно до досудової доповіді, складеної інспектором Олевського районного сектору з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 05.04.2018 року, № 3/455, орган пробації вважає доцільним призначення неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_3 , кримінального покарання без ізоляції від суспільства, оскільки встановлено низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та низький ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, поклавши на неповнолітнього обвинуваченого певні обов`язки, що передбачені Кримінальним кодексом України, (ст.76 КК України).
У судовому засіданні неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_3 , його законним представником ОСОБА_6 , та захисником неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , - адвокатом ОСОБА_20 , заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_3 , від відбування покарання на підставі п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, оскільки ОСОБА_3 , на момент вчинення злочину був неповнолітнім.
Прокурор ОСОБА_4 , висловив свою думку про задоволення клопотання відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , щодо застосування до останнього Закону України «Про амністію у 2016 році».
За роз`ясненнями, що містяться в п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Таким чином, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючи дані особи винного, який на час розгляду кримінального провадження повністю визнав свою винність в частині інкримінуємого йому в провину діяння, а, отже, готовий нести кримінальну відповідальність, з урахуванням пом`якшуючих обставин, як то щире каяття, добровільне відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, відшкодування матеріальної шкоди державі за лікування особи потерпілої від злочину в умовах стаціонару, в сумі 3203.00 грн., (а.с.100), та вчинення злочину неповнолітнім, а також позицію потерпілої сторони, який просить не застосовувати до ОСОБА_3 , суровий вид покарання, що передбачений санкцією частини статті пред`явленого обвинувачення, думки прокурора, який з врахуванням пом`якшуючих обставин, особи обвинуваченого, вперше вчинення кримінального правопорушення, яке є необережним, його віку, та наданих характеристик з місця навчання і проживання, умови його життя, виховання, зростає ублагополучній сім`ї, у задовільних матеріально-побутових умовах, рівень розвитку неповнолітнього відповідає віку,просить суд застосувати до ОСОБА_3 , вид покарання, що пов`язаний із позбавленням волі на певний строк, в мінімальних межах санкції частини статті за якою ОСОБА_3 , притягається до кримінальної відповідальності та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, без застосування додаткового виду покарання, врахувавши зміст досудової доповіді провідного інспектора Олевського районного сектору з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 05.04.2018 року, № 3/455, яка дійшла висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про обрання ОСОБА_3 , покарання у виді позбавлення волі на певний строк, в мінімальних межах пред`явленого обвинувачення та застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 , ст.ст.75, 104 КК України і на підставі викладеного звільнення його від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк та поклавши на нього передбачені ч.1 п.п.1, 2 ст.76 КК України обов`язки.
При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує думку прокурора, який просить не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання, оскільки обвинувачений не має посвідчення на право керування транспортними засобами, суд приходить до висновку про відсутність підстав застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
Зазначений вид і міра основного кримінального покарання на думку суду є справедливою, необхідною і цілком достатньою для ОСОБА_3 , його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.
Разом із тим, відповідно до п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, підлягають особи, які на момент вчинення злочину були неповнолітніми.
Відповідно до ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 , вчинив необережний тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України 26 травня 2017 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року.
Статтею 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року визначено, що амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», а також до осіб: п. «е», які порушили правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, вчинене особою у стані алкогольного сп`яніння (ч.2 ст.286 КК України).
Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України 26.05.2017 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння то дія Закону України «Про амністію у 2016 році» до нього не застосовується за наведених у ст.9 Закону підстав.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З огляду на зазначене, із обвинуваченого ОСОБА_3 , підлягають стягненню витрати на користь держави за проведення експертиз, в розмірі 1581.92 грн.
Однак, відповідно до приписів ст.1179 ЦК України визначено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.
З огляду на зазначене, а також те, що обвинувачений ОСОБА_3 , особистого майна не має, а його наявність у судовому засіданні не встановлювалася, суд вважає, що витрати на залучення експерта підлягають стягненню із законного представника обвинуваченого ОСОБА_3 , - ОСОБА_6 .
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Заходи забезпечення кримінального провадження у тому числі запобіжні заходи до обвинуваченого не обиралися.
На підставі наведеного та, керуючись ст.8, 21, 55, 63, 129 Конституції України, ст.ст.42, 55, 95, 100, 118, 122 124, 314-318, 325, 337, 368, 370, 373-376, 392, 393, 395 КПК України, ст.ст.12, 50-52, 63, 65-67, 75, 76, 98, 101-104, ч.2 ст.286 КК України, ст.ст.1, 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року, ст.ст. 16, 1179 ЦК України, суд

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з випробуванням із встановленням йому двох років іспитового строку, поклавши на обвинуваченого передбачені ст.76 КК України обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Після набуття вироку законної сили речові докази по кримінальному провадженню: автомобіль, марки «Форд», моделі «Транзит», державний номерний знак « НОМЕР_3 », що належить ОСОБА_8 , який відповідно до постанови «Про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів» від 27.05.2017 року перебуває на відповідальному зберіганні у ОСОБА_8 , вважати повернутими за належністю.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , реєстраційний номер облікової картки платника в матеріалах кримінального провадження відсутній, ( АДРЕСА_2 ) на користь держави кошти в сумі 1581 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят одна) грн., 92 коп., процесуальних витрат на залучення експертів.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскарженим до Апеляційного суду Житомирської області, через Олевський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення а обвинуваченим ОСОБА_3 , в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_3 , через його законного представника ОСОБА_6 , та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати у суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
Суддя: ОСОБА_1