Номер провадження: 11-сс/785/1/15
Номер справи місцевого суду: б/н
Головуючий у першій інстанції
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.01.2014 року м. Одеса

Апеляційний суду Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , підозрюваного у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.12.2014 р.

встановив:
Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора та застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ОСІ УДПтС України в Одеській області строком на 60 днів та визначено розмір застави у 300 000 грн.

Слідчий суддя, мотивуючи ухвалу вказав, що приймаючи до уваги дані, які містяться в зібраних у кримінальному провадженні доказах, та свідчать про те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, не працевлаштований, не одружений, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків підозрюваного за місцем мешкання, тому є підстави вважати, що існують ризики того, що він може переховуватись від органів досудового розслідування та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 зазначила, що застосований до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід є безпідставним та надто суворим, з огляду на наступне:

- жодних відомостей щодо належного сповіщення та отримання повідомлення про підозру особисто підозрюваним ОСОБА_7 судом витребувано не було, а рапорт оперуповноваженого від 19.12.2014 р. не міг бути визнаний судом належним доказом сповіщення, оскільки лише вручення повістки про виклик до слідчого або суду під особистий підпис є фактом належного сповіщення особи;

- ні слідчий, ні прокурор не надали до суду доказів про реальне існування ризиків, які б давали підстави для застосування максимально суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, натомість, підозрюваний ОСОБА_7 зареєстрований в АДРЕСА_1 , є студентом 4 курсу ОНУ ім. І.І. Мечникова, де навчається за спеціальністю комп`ютерні системи та мережі, характеризується за місцем навчання позитивно, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, та його стан здоров`я через перебування під вартою може суттєво погіршитись, оскільки на сьогоднішній день він хворіє хронічним захворюванням дифузійним гастритом.

З огляду на викладене вище, захисник просила змінити ухвалу та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_6 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила скасувати ухвалу слідчого судді, прокурора який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінально-процесуального закону виконав та врахував їх при постановленні ухвали.

Апеляційний суд вважає доводи захисника ОСОБА_6 про те, що ні слідчий, ні прокурор не надали до суду доказів про реальне існування ризиків, які б давали підстави для застосування максимально суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою безпідставними, та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, існує достатньо доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме: рапорт ст. о/у СБНОН Київського РВ ОСОБА_8 (а.п. 8), показання свідка ОСОБА_9 (а.п. 9), протоколи огляду закупника та вручення грошових купюр від 16.08.2014 р. та 04.09.2014 р. (а.п. 11 та 18, відповідно), протоколи добровільно наданого предмету від 16.08.2014 р. та 04.09.2014 р. (а.п. 12 та 19 відповідно), висновки експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №1163 від 26.08.2014 р. та №1267 від 27.11.2014 р. (а.п. 14-16 та 22-24 відповідно).

Окрім того, апеляційний суд вважає доводи захисника про те, що жодних відомостей щодо належного сповіщення та отримання повідомлення про підозру особисто підозрюваним ОСОБА_7 судом витребувано не було такими, що спростовуються матеріалами справи, оскільки, у відповідності до рапорту о/у СБНОН Київського РВ ОСОБА_10 від 19.12.2014 р. (а.п. 30), вручити повістку ОСОБА_7 не виявлялось можливим через те, що вхідні двері за адресою: АДРЕСА_2 , за якою останній мешкав, ніхто неодноразово не відчиняв, тому прокурор вимушений був звернутись до суду з клопотанням про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою (а.п. 31).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя об`єктивно врахував обставини справи, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, те, що ОСОБА_7 не працевлаштований та не одружений, а також ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_7 може спробувати переховуватися від органів досудового слідства та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та дійшов правильного висновку про те, що під час досудового слідства підозрюваному ОСОБА_7 необхідно обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 178, 194, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.12.2014 р. про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ОСІ УДПтСУ в Одеській області залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3