Справа № 454/384/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/736/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 296 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 ,

за ч.2 ст. 296 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

їх захисників адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

їх законних представників ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ,

представника потерпілого ОСОБА_13 ,

за апеляційними скаргами законних представників неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_12 та неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_11 на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 11 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Сокальського районного суду Львівської області від 11 квітня 2017 року неповнолітнього ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, та призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 104 КК України звільнено неповнолітнього ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання, якщо він протягом 1 року 6 місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано неповнолітнього ОСОБА_6 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця навчання та проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Неповнолітнього ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, та призначено покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 104 КК України звільнено неповнолітнього ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання, якщо він протягом 1 року 5 місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано неповнолітнього ОСОБА_7 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця навчання та проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_12 та ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 солідарно в користь ОСОБА_14 заподіяну кримінальним правопорушенням моральну шкоду в сумі 30 000 гривень та понесені судові витрати по справі в сумі 3 000 гривень. В позовних вимогах ОСОБА_14 до ОСОБА_12 та ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням відмовлено.

Вирішено питання з речовими доказами.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винними в тому, що обвинувачений неповнолітній ОСОБА_6 14 липня 2015 року, близько 19 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою вчинення хуліганських дій та спричинення потерпілому ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, діючи в групі з неповнолітнім ОСОБА_7 та невстановленою слідством особою по імені ОСОБА_15 (кримінальне провадження стосовно якого виділене в окреме провадження), перебуваючи у центральній частині міста на площі Січових Стрільців в м. Сокаль, Львівської області, що є громадським місцем, з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушив громадський порядок. Хуліганські дії ОСОБА_6 виразилися в тому, що він, діючи в групі з неповнолітнім ОСОБА_7 та невстановленою слідством особою по імені ОСОБА_15 , підтримуючи один єдиний злочинний умисел, нехтуючи нормами та етикою поведінки в суспільстві, незважаючи на перехожих громадян, підійшов разом із неповнолітнім ОСОБА_7 та невстановленою слідством особою по імені ОСОБА_15 до ОСОБА_14 , який на той час сидів на лавці разом із неповнолітнім ОСОБА_16 , та безпричинно почав словесно ображати ОСОБА_14 . Після того неповнолітній ОСОБА_6 безпричинно завдав два удари кулаком в обличчя останньому, а коли ОСОБА_14 намагався втекти, то неповнолітній ОСОБА_17 схопив його за футболку та заподіяв разом із неповнолітнім ОСОБА_6 по одному удару в обличчя потерпілому ОСОБА_14 , де до їхнього побиття приєдналася невстановлена слідством особа по імені ОСОБА_15 , який кілька разів завдав ударів ногою по животі потерпілому. Внаслідок протиправних хуліганських дій неповнолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та невстановленої слідством особи по імені ОСОБА_15 був порушений спокій та відпочинок потерпілого ОСОБА_14 та спричинені останньому тілесні ушкодження у вигляді рани на спинці носа, перелом кісток носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

На вирок суду законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Сокальського районного суду Львівської області від 11 квітня 217 року в частині стягнення моральної шкоди у зв`язку невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та відмовити в позовних вимогах потерпілого ОСОБА_14 щодо стягнення моральної шкоди внаслідок кримінального правопорушення.

Вказує, що судом не здобуто жодних доказів про спричинення потерпілому ОСОБА_14 моральної шкоди та не наведено жодних мотивів на обґрунтування розміру моральної шкоди.

Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення про стягнення моральної шкоди зазначив, що він враховує характер та обсяг страждань, яких зазнав потерпілий та глибину страждань потерпілого. Однак судом не враховано, які саме, характер, обсяг страждань та глибину таких страждань потерпілого враховано судом та в чому вони полягали.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовував наявність та розмір моральної шкоди перенесенням потерпілим ОСОБА_14 хірургічної операції та необхідність проведення ще однієї операції, при цьому під час судового слідства не було досліджено жодного документу, який би підтверджував проведення хірургічної операції та вказував на необхідність проведення ще однієї хірургічної операції.

На вирок суду законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_12 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Сокальського районного суду Львівської області від 11 квітня 217 року в частині стягнення моральної шкоди у зв`язку невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та відмовити в позовних вимогах потерпілого ОСОБА_14 щодо стягнення моральної шкоди внаслідок кримінального правопорушення.

Вказує, що суд першої інстанції не дослідив жодного доказу, який би обґрунтовув спричинення моральної шкоди потерпілому, такі дані не були відображені і у вироку, також суд першої інстанції не навів у вироку жодних мотивів щодо визначення розміру моральної шкоди.

Суд першої інстанції допустив невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених , їх захисників та законних представників на підтримання доводів апеляційних скарг, думку прокурора про залишення вироку без змін, а апеляційних скарг - без задоволення, пояснення представника потерпілого на заперечення доводів апеляційних скарг, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи і є обгрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.2 ст. 296 КК України. Колегією суддів перевірена обґрунтованість призначеного покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яке відповідає особі обвинувачених та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ніким не оспорюється і з ним колегія суддів погоджується.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, колегія суддів не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційних скарг.

Що стосується вирішення цивільного позову про стягнення з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в користь потерпілого ОСОБА_14 моральної шкоди в розмірі 30 000 гривень та понесених процесуальних витрат в розмірі 3 000 гривень, то вирок суду в частині стягнення моральної шкоди підлягає зміні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, ч.4, ч.5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовується норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Потерпілий ОСОБА_14 пред`явив до законних представників обвинувачених - ОСОБА_12 та ОСОБА_11 цивільний позов про стягнення солідарно в його користь майнової шкоди в розмірі 8 874,25 грн., моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 3 000 грн., завданих йому вчиннням обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України.

При вирішенні зазначеного цивільного позову та визначенні розміру завданої потерпілому злочином шкоди судом першої інстанції були допущені порушення кримінального процесуального закону і неповнота судового слідства.

В силу ч.3 ст. 374 КПК України суд має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов. Також суд повинен навести у вироку відповідні мотиви, з яких він виходив, визначаючи розмір шкоди.

Ці вимоги закону судом в повному обсязі дотримані не були.

В суді першої інстанції обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 цивільний позов не визнали.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольнивши частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_14 про стягнення з законних представників обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 гривень, суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову вийшов за межі розумності, виваженості та справедливості, необґрунтовано завищивши розмір відшкодування моральної шкоди.

З долученого до матеріалів справи висновку експерта № 155/2015 (а.с. 143) вбачається, що при огляді у ОСОБА_14 виявлено рану на спинці носа, перелом кісток носа, які утворилися від дії тупого предмета і відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

При вирішенні цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. суд першої інстанції не зазначив, в чому полягає шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Цивільний позов потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди судом першої інстанції відхилене обгрунтовано, у відповідності до чинного законодавства, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні необхідні документи, які б підтверджували придбання потерпілим золотого ланцюжка, його вартості та ваги.

Щодо доводів апеляційних скарг про безпідставність вимог потерпілого ОСОБА_14 про стягнення з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 процесуальних витрат в розмірі 3 000 гривень, то з такими колегія суддів не погоджується, адже така сума витрат належним чином обґрунтована.

За таких обставин, вирок суду в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_14 до ОСОБА_12 та ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. підлягає зміні, у зв`язку із зменшенням суми, яка підлягає стягненню, а саме 5 000 грн. з кожного в користь ОСОБА_14 .

У решті вирок слід залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :

апеляційні скарги законних представників неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_12 та неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_11 задоволити частково.

Вирок Сокальського районного суду Львівської області від 11 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 змінити в частині вирішення цивільного позову.

Позов ОСОБА_18 в частині стягнення морального відшкодування задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 по 5 000 гривень морального відшкодування з кожної в користь ОСОБА_18 .

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3 ОСОБА_4