Номер провадження: 11-сс/785/1726/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

адвоката - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу заявника ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.09.2017 року про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022 від 30.03.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України та накладено арешт на майно, а саме: на дачний будинок загальною площею 369,5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 за реєстраційним номером 101, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_9 , із забороною укладати (переукладати) договори щодо його відчуження чи користування, а також із забороною вчинення будь-яких реєстраційних дій.
В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити, оскільки об`єкт нерухомості належить йому на праві приватної власності, та знаходиться на земельній ділянці, яка також є предметом його власності, він жодного разу не був викликаний до прокуратури чи поліції, та допитаний, не отримував запитів чи ухвал про тимчасовий доступ з вимогою надати будь-які документи, чи провести огляд чи обшук будівлі, у нього відсутній будь-який правовий статус у кримінальному провадженні, слідчий не зазначив розмір цивільного позову голови ДБК «Ранні зорі». Та обставина, що роботи він проводив на своїй земельній ділянці, у відповідності до порядку, визначеного законом, висновки контролюючих органів на теперішній час оскаржуються його представником у встановленому законом порядку, не доведена неправомірність та самовільність його дій, не було встановлено будь-яких ознак об`єктивної сторони кримінального правопорушення.

Вислухавши доповідача, представника заявника про задоволення апеляційної скарги, прокурорів про залишення ухвали слідчого судді без змін, вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК Україниу випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Частиною з ч. 10 вказаної статті передбачено, що арешт майна може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
На думку колегії суддів, прокурор у своєму клопотанні до слідчого судді не навів передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на дачний будинок і не зазначив, за яким саме, передбаченим законом критерієм та з якою метою на нього може бути накладено арешт, адже цей будинок не є речовим доказом у кримінальному провадженні, прокурором не надано слідчому судді доказів того, що проведенням будівельних робіт на зазначеній земельній ділянці завдано шкоди інтересам громадянина, державним або громадським інтересам, а також не було встановлено ознак об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КПК України, прокурор також не врахував, що ст. 356 КК України не передбачає конфіскації майна, а також спеціальної конфіскації, а. крім того, ОСОБА_9 не є ані підозрюваним, ані обвинуваченим у вказаному кримінальному провадженні.

Будівельні роботи ОСОБА_9 розпочав відповідно до приєднаних до клопотання прокурора матеріалів, на підставі відповідних дозволів органів містобудування.

Крім того, виходячи з того, що скаржник проводив будівельні роботи на земельній ділянці, яка належить йому на праві приватної власності, а право власності на дачний будинок зареєстровано на його ім`я, тобто він є власником і земельної ділянки і будівлі, належить прийти до висновку про те, що прокурор не довів, що досудове розслідування виправдовує таке втручання у право власності апелянта.

Із долучених до клопотання прокурора актів перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 23.02.2017 року та від 07.03.2017 року, протоколу про адміністративне правопорушення від 07.03.2017 року видно, що контролюючим органом у сфері містобудування в діях ОСОБА_9 виявлено ознаки не кримінального, а адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП, у зв`язку з чим на нього було накладено адміністративне стягнення.

Посилання прокурора на наявність в діях ОСОБА_9 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України не знайшли належного обґрунтування у клопотанні, не навів їх прокурор і в судовому засіданні апеляційного суду.

За більше, ніж півроку проведення досудового розслідування не встановлено та не зазначено у клопотанні чи допустив скаржник самовільне заняття чужої земельної ділянки, а, якщо допустив, то чиєї саме, та яких розмірів, конфігурації і т.ін. Протокол допиту в якості представника потерпілого ОСОБА_10 (а.п.35) від 07.04.2017 року містить пояснення про те, що ОСОБА_9 веде будівництво 3-4 поверхового ресторану під виглядом реконструкції 12/1000 дачного будинку на ділянці з захопленням землі та порушенням будівельних норм. Разом з тим, контролюючим органом, не встановлено ні 3-х, ні 4-х поверхового будинку, але встановлено, що апелянт проводив будівельні роботи з порушенням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, що ж стосується, начебто, самовільного заняття ним земельної ділянки, то на даний час жодних висновків відповідних державних органів про самовільне заняття земельної ділянки ОСОБА_9 суду не надано і на наявність таких прокурор не вказує. При цьому прокурор не зміг пояснити чому ним не внесені відомості до ЄРДР про самовільне заняття апелянтом земельної ділянки і самовільне на ній будівництво, якщо прокурор володіє такою заявою ОСОБА_10 . Також на протязі всього часу досудового розслідування власник арештованого слідчим суддею майна ОСОБА_9 слідчим не викликався, не допитаний, об`єкт розслідування органом досудового розслідування не оглянутий.

З огляду на ту обставину, що у клопотанні прокурора не було зазначено розмір завданої діями ОСОБА_9 шкоди та не обґрунтовано його доказами, а наявність значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника є обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст. 356 КК України, слідчий суддя не вправі був приймати рішення про накладення арешту на майно.

Оскільки на це порушення вимог закону вказано в тексті апеляції, в судове засідання апеляційного суду прокурор надав цивільний позов, поданий від імені керівника ОК ДБК «Ранні зорі» ОСОБА_10 про завдання шкоди діями ОСОБА_11 . ОК ДБК «Ранні зорі» на 150000 грн, однак на даній позовній заяві відсутній вхідний номер і дата прийняття її органом досудового розслідування, а в самій заяві відсутнє будь-яке обґрунтування розміру шкоди та не зазначено в чому вона полягає. Відсутні також відомості про вручення потерпілому пам`ятки про права.

Крім того, в ході розгляду апеляційної скарги прокурор пояснив, що ОСОБА_9 у незаконний спосіб, за допомогою неправомірних дій посадових осіб органів реєстраційної служби з наданням завідомо підроблених документів зареєстрував право власності на зведену ним будівлю, однак намірів внести відомості до ЄРДР про вказані дії зазначених осіб він не має, що ставить під сумнів відповідність досудового розслідування у даному кримінальному провадженні завданням кримінального провадження відповідно до вимог ст. 2 КПК України та свідчить про відсутність передбачених законом підстав для накладення арешту на майно апелянта.

Положеннями ч. 2 ст. 174 КПК України передбачено, що арешт майна, зокрема, може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням володільця майна, якщо він доведе, що арешт накладено не обґрунтовано.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно заявника було допущено неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які, відповідно до вимог ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання прокурора про арешт майна не звернув увагу на його необґрунтованість, та прийняв рішення, яке не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а у справі необхідно постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на дачний будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у звязку з чим апеляційна скарга заявника ОСОБА_9 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 163, 167-171, 376, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_9 задовольнити, ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.09.2017 року про накладення арешту на дачний будинок загальною площею 369,5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 за реєстраційним номером 101 скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала остаточна і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4