АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 546/272/16-к Номер провадження 11-кп/786/703/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185; т.з.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження № 0000008 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Решетилівського районного суду Полтавської області від 15 травня 2017 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця , гр. України , не працюючого , не одруженого , раніше судимого
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Сухорабівка Решетилівського району Полтавської області , українця , гр. України , з середньою освітою , не одруженого , маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей , мешканця АДРЕСА_1 , не судимого в силу статті 89 КК України
за участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_9

у с т а н о в и л а:
До Апеляційного суду Полтавської області надійшла апеляційна скарга із доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Решетилівського районного суду Полтавської області від 15 травня 2017 року, яким обвинуваченого засуджено за вчинення кримінального правопорушення , передбаченого ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі статті 70 ч.4 КК України шляхом часткового складення призначеного покарання та покарання за вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 14 березня 2016 року призначено до відбування 4 роки 3 місяці позбавлення волі. Строк покарання обраховано з 14 березня 2016 року. Вирішено питання щодо речових доказів .
Не погоджуючись з вказаним рішенням обвинувачений ОСОБА_6 просить оскаржуваний вирок змінити у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. Просить зарахувати йому час перебування під вартою з 14 березня 2016 року до набрання вироком законної сили в подвійному розмірі відповідно до положень ст.72 ч.5 КК України.

На обґрунтування поданої апеляції зазначає , що судом першої інстанції не враховано при призначенні покарання не було враховано його щире каяття та сприяння органам досудового розслідування та суду у встановленні істини у справі. Просить також застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення та Закон України про амністію від 07 вересня 2017 року.

Інші учасники вирок суду не оскаржували.

За вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в кінці листопада 2015 року , діючи умисно , з корисливих спонукань , за попередньою змовою між собою , шляхом проникнення , таємно викрали із приміщення ангару ФГ «Василенко В.О» по вул. Леніна 1 , в селі Каленики Решетилівського району Полтавської області , з паливного баку трактора Т-150 20 літрів дизельного палива на суму 346 грн..

Заслухавши суддю-доповідача , обвинуваченого та його захисника , які підтримали подану апеляцію та просили її задовольнити , прокурора , який вважав вирок суду законним та обґрунтованим , перевіривши матеріали кримінального провадження , обговоривши доводи апеляції , провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого , колегія суддів приходить до таких висновків:

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив помилкове судове рішення.

Так суд першої інстанції вірно встановивши фактичні обставини по справі та обґрунтувавши їх належними та допустимими доказами , які в апеляційній скарзі не оспорюються , дав їм вірну юридичну оцінку.

Що стосується доводів апеляції обвинуваченого про суворість призначеного покарання , колегія суддів вважає їх переконливими.

Так, при призначенні покарання за вказаним вироком , суд у відповідності із вимогами ст.ст. 50, 65-67 КК України правильно врахував тяжкість скоєного тим кримінального правопорушення , суспільну небезпеку , обставини , що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю , обставину , що обтяжує покарання , якою суд правильно визнав рецидив злочину , дані, що характеризують особу обвинуваченого , засуджувався за вчинення умисних злочинів, має непогашені судимості, що свідчить про обвинуваченого як про особу зі стійкою злочинною поведінкою, прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті з реальним його відбуванням. Із вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Разом з тим , визначаючи остаточно покарання за правилами статті 70 ч.4 КК України , суд першої інстанції на думку колегії суддів припустився помилки і відступив від принципу справедливості , необхідності та достатності призначеного покарання для мети виправлення та перевиховання обвинуваченого.

За змістом статті 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоча і не виходить за межі , встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність , але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження епізод злочинної діяльності , який інкримінується обвинуваченому у даному провадженні , був вчинений першим. Сума викраденого майна за цим епізодом становить лише 346 грн.. Призначаючи покарання за правилами статті 70 ч.4 КК України , суд першої інстанції жодним чином не вмотивував свого рішення та не зазначив у вироку чому він застосовує саме принцип часткового складання призначених покарань за двома вироками. Отже, призначене покарання на думку колегії суддів є явно несправедливим через його суворість.

Вирішуючи питання щодо призначення покарання за правилами статті 70 ч.4 КК , колегія суддів вважає , що принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим , буде саме тим способом призначення покарань , який в повній мірі врахує як обставини скоєного злочину так і принципи призначення покарання закладені у КК.

Колегія суддів також вважає , що обвинуваченому має бути зараховано в строк відбування покарання час його перебування під вартою за правилами статті 72 КК України в ред.. від 26.11.2015 року із 14.03.2016 року коли був постановлений попередній вирок і до 20.06.2017 року . Застосування в цьому випадку правил статті 72 ч.5 КК України до набрання вироком законної сили суперечить положенням КК , оскільки зазначена стаття в редакції від 26.11.2015 року втратила свою силу з 21.06.2017 року.

За таких обставин , колегія суддів приходить до висновку , що апеляція обвинуваченого підлягає частковому задоволенню , а вирок суду підлягає зміні в частині призначення покарання за правилами статті 70 ч.4 КК України.

Що стосується клопотання обвинуваченого про його умовно-дострокове звільнення , колегія суддів вважає його не обґрунтованими оскільки вирішення цього питання відповідно до положень ст.ст.537-539 КПК України не входить до компетенції апеляційного суду .

Не підлягають задоволенню також і доводи апеляції обвинуваченого щодо його звільнення згідно акту амністії , оскільки ні ним ні його адвокатом у клопотанні жодним чином не вмотивовані підстави такого звільнення. Вказане клопотання може також буде заявлене обвинуваченим після набрання вироком законної сили до суду за місцем відбування покарання.

Керуючись ст..ст.404,405,407,414 КПК України , колегія суддів апеляційного суду Полтавської області,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково;
Вирок Решетилівського районного суду Полтавської області від 15 травня 2017 року щодо нього змінити;
Вважати обвинуваченого ОСОБА_6 засудженим за ч.3 ст.185 КК України до покарання обраного судом першої інстанції;
На підставі статті 70 ч.4 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням за вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 14.03.2016 року остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі;
В іншій частині вирок суду залишити без змін;
Відповідно до частини 5 статті 72 КК України в ред.. від 26.11.2015 року , зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання час його перебування під вартою з 14.03.2016 року по 20.06.2017 року із розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення волі;
Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з моменту проголошення , а засудженим у той же строк з моменту отримання копії судового рішення.
Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4