Справа № 333/5001/17
Пр. № 1-кп/333/535/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.10.2017 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

провівши в приміщенні суду відкрите судове засідання у кримінальному провадженні № 0003198, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Грузія, Цалкського району, с. Молотово, грузина, громадянина України, маючому вищу освіту, працює приватним підприємцем « ОСОБА_6 », який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:
09 липня 2015 року, приблизно о 12.00 годині, ОСОБА_4 , знаходячись біля торгівельного кіоску № 35 розташованого у 3 ряді «Автомобільного ринку», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Оріхівське шосе, з мотиву раптово виниклого конфлікту з потерпілим ОСОБА_5 , маючи умисел на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, наніс один удар кулаком правої руки в область лівого ока, після чого не зупиняючись на досягнутому з прилавку торгівельного кіоску № 35 схопив металевий предмет (напіввісь автомобільна) та наніс ним удар в область передньої поверхні правого плечового суглобу ОСОБА_5 .
Своїми умисними діями, згідно висновку експерта № 3333 від 25.08.2015, ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження, а саме: відрив сухожилля довгої головки двоголового м`яза правого плеча з обмеженням активних рухів в правому ліктьовому суглобі, яке кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості,
яке не є небезпечне для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`я більш 21 день, та крововилив навколо лівого ока, садно правої кисті, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованому йому правопорушенню, передбаченого за ч. 1 ст. 122 КК України визнав повністю, та пояснив, що 09 липня 2015 року, приблизно о 12.00 годині, знаходячись біля торгівельного кіоску № 35 розташованого у 3 ряді «Автомобільного ринку», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Оріхівське шосе, наніс один удар кулаком правої руки в область голови, після чого з прилавку торгівельного кіоску схопив металевий предмет (напіввісь автомобільна) та наніс ним удар в область тіла потерпілого.
Крім, повного визнання обвинуваченим своєї вини, вона знайшла своє підтвердження в сукупності зібраних на досудовому розслідуванні доказів, а саме: - показаннями обвинуваченого, висновком експерта № 3333 від 25.08.2015 року.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники провадження не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349, ст.351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого та дослідження матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Отже, суд приходить до висновку, що докази зібрані по справі є достатніми, допустимими і повністю підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, які суд кваліфікує:
- за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Відповідно до ст. 66 КК України обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченому щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставинами, що обтяжують покарання відсутні.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст. 65 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини справи, дані про обвинуваченого, який раніше не судимий, відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставину що пом`якшує покарання щире каяття, наявність на утриманні у обвинуваченого неповнолітньої дитини. Враховуючи вище викладене, суд вважає що, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства. Оскільки вважає, що дане покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження скоєння ним нових злочинів.

Також, у судовому засіданні обвинуваченим заявлено клопотання про застосування до обвинуваченого підпункту ґ) частини 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обвинувачений не заперечує проти застосування у відношенні нього Закону України «Про амністію у 2016 році».

Прокурор не заперечував, щодо застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» до ОСОБА_4 .

Відповідно до п. «ґ» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання особи, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з ч. 3 ст. 12 КК України злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є злочином невеликої тяжкості.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи вище викладене, суд вважає за можливим застосувати до ОСОБА_4 підпункт п. «ґ» частини 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» оскільки він відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" досяг пенсійного віку.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 368, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України на підставі підпункту «ґ» частини 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Речові докази залучені постановами слідчого від 20.02.2017 року та передані на відповідальне зберігання власнику майна залишити власнику.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Для особи яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Комунарского районного суду
м.Запоріжжя ОСОБА_1