Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________14.09.2017
Справа № 490/3506/17
н/п 1-кп/490/626/2017
У Х В А Л А
14 вересня 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 ,

провівши підготовче судове засідання щодо обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0005338, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
Вказаний вище обвинувальний акт надійшов до Центрального районного суду м. Миколаєва.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, а саме у привласненні та розтраті чужого майна, яке було йому ввірене чи перебувало у його віданні, вчиненому у великому розмірі за попередньою змовою групою осіб.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, крім іншого, в обвинувальному акті має бути наведено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, крім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), а також вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

У своїй постанові від 24.11.2016 (справа № 5-328 К/С-16) про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої п. 2 ст. 445 КПК України, Верховний Суд України звернув увагу на те, що важливим є виклад в обвинувальному акті саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та реалізації права на захист.

Зі змісту цього ж судового рішення випливає правовий висновок Верховного Суду України про те, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Таке наведення фактичних обставин Верховний Суд України у своєму рішенні називає конкретністю обвинувачення.

Як випливає зі змісту ч. 1 ст. 458 КПК України вказані правові висновки є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які у своїй діяльності застосовують відповідне положення закону, тобто у цьому випадку ст. 291 КПК України.

Обвинувальний акт, що надійшов до суду, не містить чіткого (конкретного) викладення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, які згідно положень ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Так, в обвинувальному акті, ані у викладені фактичних обставин кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, які вважає встановленими прокурор, ані у формулюванні обвинувачення, не зазначено місця вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Такий недоліки обвинувального акту робить обвинувачення, висунете ОСОБА_5 неконкретним, порушують його право на захист, зокрема право бути детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього (Стаття 6 § 3(а) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод), а суд позбавляють можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою (постанова Верховного Суду України від 24.11.2016 у справі № 5-328 К/С-16).

З огляду на те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, та, що місце вчинення злочину, виходячи з вимог ст. 91 КПК України, є обов`язковою для встановлення обставиною і впливає на визначення підсудності справи (ч. ч. 1 ст. 32 КПК України), суд не вправі самостійно визначати таку обставину, оскільки згідно ч. 3 ст. 337 КПК України має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення.

Слід зауважити, що, як випливає зі змісту ч. 2 ст. 337 КПК України, а також зі змісту ст. 338 КПК України, зміна прокурором обвинувачення, шляхом якої можуть бути усунуті вказані недоліки під час судового розгляду, є його правом, а не обов`язком, і будь-які процесуальні важелі спонукання прокурора до реалізації такого права судом під час судового розгляду, чинним КПК України не передбачено, більш того з огляду на положення ст. 26 КПК України є порушенням принципу диспозитивності, що є неприпустимим.

Єдиним законним процесуальним важелем примушення прокурора до усунення вказаного недоліку, законом визначено повернення обвинувального акту, як це передбачає п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

У той же час, призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, який не відповідає наведеним вище вимогам закону, може призвести до порушення права на захист та позбавити головуючого можливості виконати покладений на нього ч. 1 ст. 348 КПК України процесуальний обов`язок з роз`яснення обвинуваченому суті пред`явленого обвинуваченого, а суд - можливості, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, прийняти законне і обґрунтоване рішення з урахуванням положень ст. 337 КПК України.

З огляду на наведене, відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, зазначений вище обвинувальний акт підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 314 КПК України, -

У Х В А Л И В :
Обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0005338, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України - повернути.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий: