Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2445/16-к
Номер провадження: 1-кп/511/85/18
14.02.2018 року Роздільнянський районий суд Одеської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5

правопорушника ОСОБА_6 ,

законного представника - ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

представника служби у справах дітей - ОСОБА_9 ,

уповноваженого підрозділу органів Національної поліції - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області матеріали кримінального провадження №0001159 від 13.09.2016 року з клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Роздільна Одеської області, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1)30.05.2017 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ст. 185 ч. 1, 104 КК України до 1 року позбавлення волі, з застосуванням ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 1 рік;

2)23.10.2017 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ст. 185 ч. 3, 71 КК України до 3 років позбавлення волі, з застосуванням ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.185 КК України

ВСТАНОВИВ:
24.01.2018 року до Роздільнянського районного суду Одеської області з апеляційного суду Одеської області після скасування ухвали Роздільнянського районного суду від 23.01.2017р. надійшли матеріали кримінального провадження з клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_6 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за №0001159 від 13.09.2016 року.

У підготовчому судовому засіданні прокурором висловлена думка про необхідність призначення вказаного клопотання до судового розгляду, оскільки клопотання відповідає вимогам закону.

Захисником потерпілої ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання про необхідність повернення клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру прокурору на підставі ч.3 ст.314 КПК України, так як вказане клопотання не відповідає вимогам закону, а саме ст. 291 та 292 КПК України.

Дане клопотання мотивоване тим, що під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню слідчим допущено ряд порушень норм КПК України, клопотання про застосування заходів виховного характеру по даному кримінальному провадженню не відповідає вимогам ст.291, 292 КПК України, так як формулювання обвинувачення відсутнє, дійсний час скоєння правопорушення не встановлений, оскільки події відбувалися не 07 та 08 квітня 2016 року, а пізніше - тобто після 13.04.2016 року, тобто коли ОСОБА_6 вже досяг 14 років; тобто викладені обставини неповно і не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_6 вчинював правопорушення в групі з іншими особами, в тому числі з обвинуваченим ОСОБА_11 (відносно якого обвинувальний акт повернутий прокурору та знаходиться на розгляді апеляційного суду). Зазначав, що вказане клопотання не відповідає тяжкості скоєного, так як тільки у відповідності до ст. 497 КПК України якщо під час досудового розслідування прокурор дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього без застосування кримінального покарання, він складає клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього, що в даному випадку не підтверджено. Крім іншого, передача неповнолітнього під нагляд бабусі, яка не має жодного документу, який би підтверджував її опікунство, при наявності матері, також є порушенням норм закону та не є дієвим заходом здійснення контролю за неповнолітнім та не досягне мети покарання.

Потерпіла ОСОБА_4 клопотання свого представника підтримала у повному обсязі та наполягала, що вказані матеріали не можуть бути призначені до розгляду, оскільки її будинок фактично був зруйнований та підпалений, з вказаного будинку було вкрадено фактично всі речі групою осіб, тоді як в суді наявне тільки вказане клопотання відносно ОСОБА_6 . Також зазначала, що за її заявою були внесені дані до ЄРДР відносно слідчих та прокурорів, які сфальсифікували вказану справу, наполягала про необхідність об`єднання матеріалів кримінального провадження, щоб всі винні понесли покарання.

Крім того, потерпіла наголошувала, що нею під час досудового розслідування слідчому був поджаний цивільний позов, але він до клопотання взагалі не долучений.

Прокурор заперечував проти вказаного клопотання про повернення клопотання про застосування примусових заходів прокурору.

Захисник неповнолітнього ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 , неповнолітній ОСОБА_6 та його законний представник ОСОБА_7 просили справу призначити до розгляду, клопотання представника потерпілої не підтримали.

Інші учасники судового провадження представники служби у справах неповнолітніх та національної поліції залишили вказане питання на розсуд суду.

Дослідивши клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, суд вважає, що клопотання підлягає поверненню прокурору, оскільки воно не відповідає вимогам статтей 291, 292 КПК України виходячи за наступного.

При здійсненні кримінального провадження відносно неповнолітніх суди повинні забезпечувати точне і неухильне застосування діючого законодавства, своєчасний та якісний розгляд, керуватися Конституцією України, Кримінальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України, конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, а також враховувати практику Європейського суду з прав людини.

Обов`язок перевіряти клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру на відповідність вимогам закону покладається на суд 1-ої інстанції у підготовчому судовому засіданні, а у випадку, якщо клопотання не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути прокурору вказане клопотання.

Досліджуючи матеріали кримінального провадження, судом була встановлена невідповідність клопотання вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України з огляду на наступне.

Згідно до ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

Але, судовим розглядом встановлено, що вказане клопотання не містить прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; відсутнє формулювання обвинувачення; відсутній цивільний позов потерпілої з огляду на наступне.

Частиною першою статті 292 КПК України визначено, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про захід виховного характеру, який пропонується застосувати.

Пунктом 5 частини 2 ст.291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, обвинувальний акт повинен містити формулювання обвинувачення.

Процесуальне значення обвинувального акта полягає в тому що він встановлює межі майбутнього судового розгляду, яке здійснюється лише стосовно особи (осіб) якій висунуто обвинувачення (ч.1 ст.337 КПК).

За змістом пункту 5 частини другої статті 291 КПК обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Отже, закріплення в Кримінально процесуальному кодексі України (далі КПК) вимог до клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, як і до обвинувального акту є однією із форм реалізації на національному рівні положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка гарантує право на справедливий суд, закріплюючи принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство.

Європейський Суд з прав людини (далі - Суд) зазначив, що межі гарантій, передбачених підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. У цьому зв`язку необхідно зазначити, що підпункт «а» пункту 3 статті 6 Конвенції не накладає жодних формальних вимог щодо способу, у який обвинувачений має бути проінформований про характер і причини висунутих щодо нього обвинувачень.

Суд також зазначає, що підпункти «a» і «b» пункту 3 статті 6 Конвенції взаємопов`язані та що право бути поінформованим про характер і причини висунутих обвинувачень слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту (пункт 37 рішення Суду у справі «Жупнік проти України»).

Крім того, Суд у справі Камасінскі проти Австрії та у справі Абрамян проти Росії (рішення від 09 жовтня 2008 р.) зазначив, що у тексті підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі Пелісьє та Сассі проти Франції, № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі Матточіа проти Італії, № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, № 42780/98, п. 34).

Також, Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України у своїх рішеннях послідовно зазначає, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист (справа № 5-328кс16, пункт 7) та підтверджує правову позицію, що правильне застосування норми закону передбачає встановлення і юридичне закріплення точної відповідності між ознаками вчиненого діяння і ознаками складу злочину, передбаченого кримінально - правовою нормою (справа № 5-34кс13, № 5-27кс 14).

Недотримання вказаних вимог при складанні клопотання або обвинувального акту порушує засади кримінального провадження: засаду законності, яка полягає в неухильному дотриманні вимог міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України (пункт 1 статті 9 КПК), засаду забезпечення права обвинуваченого на захист (стаття 20 КПК), а також унеможливлює виконання судом вимог статті 348 КПК щодо роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні, крім іншого порушує права і потерпілої.

Відповідно ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають обов`язковому доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Викладаючи обвинувачення, орган досудового розслідування в клопотанні про застосування примусових заходів виховного характеру зазначає, що вказані події відбувалися 07 та 08 квітня 2016 року, тоді я потерпілою категорично стверджувалося про те, що вказані події відбувалися після того, як ОСОБА_12 виповнилося 14 років, оскільки в будинку до 13 квітня 2016 року постійно проживав її син, який поїхав до АТО.

Суд вважає, що встановлення часу вчинення кримінального правопорушення відіграє вирішальну роль, оскільки відповідно до ч.2 ст.501 КПК України якщо під час судового розгляду не буде доведено однієї з обставин, передбачених у пункті 1 або 2 частини першої цієї статті (чи мало місце суспільно небезпечне діяння чи вчинено воно неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння), суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів виховного характеру і закрити кримінальне провадження.

Окрім того, відповідно до ч.4 ст. 291 КПК України до обвинувального акту додається цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування.

Однак досліджуючи матеріали кримінального провадження, судом встановлено, що в додатках до обвинувального акту відсутні розписки правопорушника та його захисника та законного представника про вручення їм копії цивільного позову, відсутній навіть сам позов.

Крім того, як вбачається з клопотання по даному кримінальному провадженню, виклад фактичних обставин справи містять посилання на всі докази, які є в розпорядженні органу досудового розслідування, зокрема на протоколи допиту малолітнього ОСОБА_6 , який повністю визнав свою винуватість; протокол огляду місця події; протоколи допиту свідків ОСОБА_13 , якому ОСОБА_6 збув викрадений велосипед; протоколом добровільної видачі ОСОБА_13 велосипеду, який він обміняв у ОСОБА_14 на два спінінги тощо, що суперечить вимогам ч.4 ст.291 КПК України.

Наведене порушення свідчить про те, що клопотання не відповідає вимогам закону, що, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, ст.9 ч.6, ст.ст. 21, 22, ч.4 ст.291 КПК України, визнається судом істотним порушенням вимог КПК України, яке фактично нівелює принципи безсторонності, об`єктивності та неупередженості суду до початку судового розгляду та унеможливлює призначення судового розгляду на підставі вказаного клопотання.

Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру вимогам ст.ст. 291, 292 КПК України, вказані недоліки є істотними, які в подальшому можуть вплинути на прийняття судом рішення, а тому зазначені матеріали підлягають поверненню прокурору з зобов`язанням його усунути виявлені недоліки.

Керуючись ст.291, 292, п.3 ч.3 ст.314 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Повернути клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_6 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0001159 від 13.09.2016 року прокурору Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області, в зв`язку з тим, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру не відповідає вимогам ст.291, 292 КПК України.

Ухвалу негайно направити прокурору для усунення зазначених в ній недоліків клопотання.

Копію ухвали вручити всім учасникам провадження.

Ухвала підлягає оскарженню протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1