справа № 691/1026/17
провадження № 1-м/691/1/17
У Х В А Л А

10 листопада 2017 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

Колегія суддів у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю:

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городище клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Корф, Олюторського району, Камчатської області, РФ, громадянки України, з неповною середньою освітою, одруженої, маючої на утриманні неповнолітню дитину, не працюючої, не судимої, зареєстрованої по АДРЕСА_1 ,

засудженої вироком Дорогомилівського районного суду м. Москви від 15.02.2016 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Московського міського суду від 21.07.2016 року, за вчинення злочинів, передбачених п.«а» ч. 4 ст. 228-1 КК РФ (незаконний збут наркотичних засобів, вчинений у значному розмірі, організованою групою), із застосуванням ст. 64 КК РФ; ч. 3 ст. 30, п.п. «а», «б» ч. 3 ст. 228-1 КК РФ, (замах на незаконний збут наркотичних засобів у значному розмірі, групою осіб за попередньою змовою) із застосуванням ст. 64 КК РФ із визначенням остаточного покарання із застосуванням ч. 3 ст. 69 КК РФ, у виді 7 років позбавлення волі, з відбуванням покарання у виправній колонії загального режиму,

ВСТАНОВИЛА :

Міністерство юстиції України звернулось з клопотанням до суду про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно засудженої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання, заявником зазначено, що 04.07.2017 року, наказом Міністерства юстиції України № 2147/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженої вироком російського суду громадянки України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст. 606 КПК України, ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 20.03.2017 року, за № 06-31659/17.

ОСОБА_6 засуджена вироком Дорогомилівського районного суду м. Москви від 15.02.2016 року, з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Московського міського суду від 21.07.2016 року, за вчинення злочинів, передбачених п.«а» ч .4 ст. 228-1 (незаконний збут наркотичних засобів, вчинений у значному розмірі, організованою групою), ч. 3 ст. 30, п.п. «а», «б» ч. 3 ст. 228-1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів у значному розмірі, групою осіб за попередньою змовою) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_6 знаходиться в ФКУ «Виправна колонія № 1 УФСВП Росії по Володимирській області»; кінець відбуття строку покарання - 17.06.2021.

Останнє відоме місце проживання ОСОБА_6 в Україні: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 609 КПК України, Міністерство юстиції України, в разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України, звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.

Згідно ч.1 ст. 610 КПК України, клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України.

Посилаючись на вищезазначене, просило визначити статті, частини статей КК України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_6 визнано винною вироком Дорогомилівського районного суду м. Москви від 15.02.2016 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Московського міського суду від 21.07.2016 року. Визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженою ОСОБА_6 на підставі вироку Дорогомилівського районного суду м. Москви від 15.02.2016 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Московського міського суду від 21.07.2016 року.

У судове засідання представник заявника Міністерства юстиції України, повідомлений в установленому порядку про час та місце розгляду справи, не з`явився. Проте, в своєму клопотанні, заявник просив розглянути клопотання в судовому засіданні без участі його представника, яка згідно з ч. 1 ст. 610 КПК України не є обов`язковою.

Засуджена ОСОБА_6 , яка відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 1 УФСВП Росії по Володимирській області», про дату судового засідання не повідомлялася та в судове засідання не доставлялася. Із поданої нею заяви вбачається, що вона просить перевести її на територію України для подальшого відбування покарання (а.с.64).

З урахування думки прокурора, положень ст. 610 КПК України, колегія суддів визнала за можливе розглядати клопотання у відсутність засудженої та представника Міністерства юстиції України.

У судовому засіданні прокурор пояснив, що маються всі підстави для задоволення клопотання Міністерства юстиції України, вважає за необхідне привести вирок Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно засудженої ОСОБА_6 , визначивши, що ОСОБА_6 засуджена за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ч. 1 ст. КК України, до покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, остаточне покарання ОСОБА_6 визначити у виді 7 (семи) років позбавлення волі без конфіскації майна. Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_6 , рахувати 15 лютого 2016 року, зарахувати в строк відбування призначеного покарання термін тримання її під вартою з часу фактичного затримання 18.06.2014 року по 14.02.2016 року включно.

Заслухавши думку прокурора, вивчивши клопотання та долучені до нього документи, колегія суддів вважає, що клопотання Міністерства юстиції України підлягає задоволенню з наступних підстав.

Міністерство юстиції України звернулось до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України з дотриманням вимог ч. 3 ст. 609 КПК України. Його суд розглядає відповідно до положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовані визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 (в подальшому Конвенція), що набрала для України чинності, та норм Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ч. 1 ст. 602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 2 Конвенції, особу, засуджену на території однієї Сторони, може бути передано на територію іншої Сторони, відповідно до положень цієї Конвенції, для відбування призначеного їй покарання. З цією метою засуджена особа може висловити державі винесення вироку або державі виконання вироку своє побажання бути переданою згідно з цією Конвенцією.

Згідно ч. 1 ст. 9 цієї Конвенції, компетентні органи держави виконання вироку продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно з положеннями ст.10 Конвенції, яка передбачає у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку. Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Відповідно до ст. 11 Конвенції, при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.

Згідно ст. 606 КПК України, засудженого іноземним судом громадянина України може бути прийнято для відбування покарання в Україні тільки за умов: 1) якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; 2) якщо вирок набрав законної сили; 3) якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж якнайменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; 4) якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; 5) якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; 6) якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; 7) якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.

Як вбачається з клопотання Міністерства юстиції України, листа про надання інформації Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, зареєстрована в Україні за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.68).

Засуджена ОСОБА_6 подала заяву, в якій просила перевести її для подальшого відбуття покарання в Україну (а.с.64).

Згідно з вироком Дорогомилівського районного суду м. Москви, Російської Федерації від 15 лютого 2016 року, з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Московського міського суду від 21.07.2016 року, ОСОБА_6 було визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених:

1) п.«а» ч. 4 ст. 228-1 КК РФ (незаконний збут наркотичних засобів, вчинений у значному розмірі, організованою групою) та призначене покарання із застосуванням ст. 64 КК РФ у виді 7 (семи) років позбавлення волі;

2) ч. 3 ст. 30, п.п. «а», «б» ч. 3 ст. 228-1 КК РФ, (замах на незаконний збут наркотичних засобів у значному розмірі, групою осіб за попередньою змовою) та призначене покарання із застосуванням ст. 64 КК РФ у виді 5 (п`яти) років 6 місяців позбавлення волі;

На підставі ч. 3 ст. 69 КК РФ за сукупністю злочинів, передбачених п. «а» ч. 4 ст. 228-1 КК РФ, ч. 3 ст. 30, п.п. «а», «б» ч. 3 ст. 228-1 КК РФ, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне покарання ОСОБА_6 призначене у виді 7 (семи) років позбавлення волі, з відбуванням покарання у виправній колонії загального режиму. Строк відбування призначеного ОСОБА_6 покарання рахувати з 15 лютого 2016 року. Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування призначеного покарання термін тримання її під вартою з часу фактичного затримання 18 червня 2014 року по 14 лютого 2016 року включно.

Вирок Дорогомилівського районного суду м. Москви від 15.02.2016 року відносно ОСОБА_6 , з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Московського міського суду від 21.07.2016 року, згідно довідки Дорогомилівського районного суду м. Москви від 03.08.2016 року, №1-3/116, вступив в законну силу 21 липня 2016 року (а.с.61).

Згідно довідки ФКУ «Виправна колонія № 1 УФСВП Росії по Володимирській області», №34/ТО/41/6, засуджена ОСОБА_6 станом на 20.01.2017 відбула 02 роки 07 місяців 02 дні, не відбута частина покарання складає: 04 роки 04 місяці 27 днів. Початок строку 15.02.2016 року, кінець строку 17.06.2021 року. Зараховано у строк відбуття покарання тримання під вартою у період з 18.06.2014 року по 14.02.2016 року (а.с.65).

Відповідно до довідки начальника філії «Медична частина №1» ФКУЗ МСЧ-33 ФСВП Росії та начальника ФКУ «Виправна колонія № 1 УФСВП Росії по Володимирській області», №34/ТО/27/7, засуджена ОСОБА_6 захворювань не має та є працездатною (а.с.66).

Згідно характеристики на ОСОБА_6 від 09.02.2017 року, остання в місцях позбавлення волі характеризується негативно та на думку адміністрації ФКУ ВК-1 є можливим переведення засудженої ОСОБА_6 для подальшого відбування покарання до виправної установи в Україні (а.с.67).

До клопотання Міністерства юстиції України долучені тексти статей Кримінального кодексу Російської Федерації, на яких ґрунтується вирок Дорогомилівського районного суду м. Москви від 15.02.2016 року відносно ОСОБА_6 , з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Московського міського суду від 21.07.2016 року (а.с.62-63).

Вирішуючи питання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України суд враховує наступні положення законодавства України.

Відповідно до ч 3 ст. 610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, яким передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку іноземної держави.

Згідно п. 12 Постанови ПВС України від 24.12.1999 року, № 12, «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Так, дії ОСОБА_6 за вироком Дорогомилівського районного суду м. Москви від 15.02.2016 року, з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Московського міського суду від 21.07.2016 року кваліфіковані:

1) за п. «а» ч. 4 ст. 228-1 КК РФ (незаконний збут наркотичних засобів, вчинений у значному розмірі, організованою групою) та призначене покарання із застосуванням ст. 64 КК РФ у виді 7 (семи) років позбавлення волі;

Санкцією зазначеної статті передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до двадцяти років із призначенням додаткових покарань чи без них.

За зазначені дії в Україні встановлена кримінальна відповідальність за ч.3 ст. 307 КК України незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, вчинені організованою групою, а також якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги в особливо великих розмірах, які караються позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна;

2) за ч. 3 ст. 30, п.п. «а», «б» ч. 3 ст. 228-1 КК РФ, (замах на незаконний збут наркотичних засобів у значному розмірі, групою осіб за попередньою змовою) та призначене покарання із застосуванням ст.64 КК РФ у виді 5 (п`яти) років 6 місяців позбавлення волі;

Санкцією зазначеної статті передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із призначенням додаткових покарань чи без них.

За зазначені дії в Україні встановлена кримінальна відповідальність за ч.2 ст. 15, ч.2 ст.307 КК України - закінчений замах на незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, вчинені за попередньо змовою групою осіб, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах, які караються позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Ч.1 ст. 64 КК РФ, при наявності виключних обставин, пов`язаних з цілями і мотивами злочину, роллю винного, його поведінкою під час чи після вчинення злочину, та інших обставин, які суттєво зменшують ступінь суспільної небезпеки злочину, а також при активному сприянні учасника групового злочину розкриттю цього злочину, покарання може бути призначене нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно вироку Дорогомилівського районного суду м. Москви від 15.02.2016 року, часткове визнання вини, каяття в скоєному, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, активне сприяння розкриттю і розслідуванню злочину, викриттю і кримінальному переслідуванню інших співучасників злочину, наявну в матеріалах справи «явку з повинною», суд у відповідності зі ст.61 КК РФ, визнав обставинами, що пом`якшують підсудній ОСОБА_6 покарання і, визнавши ці обставини виключними, визнав можливим призначити їй основне покарання нижче від найнижчої межі, із застосуванням ст.64 КК РФ.

3) на підставі ч. 3 ст. 69 КК РФ за сукупністю злочинів передбачених п. «а» ч. 4 ст. 228-1 КК РФ, ч. 3 ст. 30, п.п. «а», «б» ч. 3 ст. 228-1 КК РФ, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне покарання ОСОБА_6 призначене у виді 7 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії загального режиму.

Відповідно до ч. 3 ст. 69 КК РФ, якщо хоча б один із злочинів, вчинених за сукупністю, є злочином середньої тяжкості, тяжким чи особливо тяжким злочином, то остаточне покарання призначається шляхом часткового чи повного складання покарань. При цьому остаточне покарання у виді позбавлення волі не може перевищувати більш чим наполовину максимального строку покарання у виді позбавлення волі, передбаченого за найбільш тяжкий із вчинених злочинів.

Вказаний принцип складання покарань застосовано Дорогомилівським районним судом м. Москви та Московським міським судом Російської Федерації при призначенні остаточного покарання ОСОБА_6 . При цьому, суд призначивши покарання ОСОБА_6 за п. «а» ч. 4 ст. 228-1 КК РФ у виді 7 (семи) років позбавлення волі та за ч. 3 ст. 30, п.п. «а», «б» ч. 3 ст. 228-1 КК РФ у виді 5 (п`яти) років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч. 3 ст. 69 КК РФ за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне покарання ОСОБА_6 визначив у виді 7 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії загального режиму.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Згідно п.п. 21-22 Постанови ПВС України, №7, від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

При частковому складанні розмір остаточного покарання в усякому разі має бути більшим за розмір кожного з покарань, призначених за окремі злочини. Остаточне покарання за сукупністю злочинів має визначатися за найбільш суворим видом покарання за окремі злочини, що до неї входять, і в межах санкції того закону, який передбачає більш суворе покарання. Однак якщо хоча б один зі злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для такого виду покарань у Загальній частині КК.

Тобто, згідно ч. 1 ст. 70 КК України та роз`яснень, наведених в п. 22 Постанови ПВС України, №7, від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань (в даному випадку 7 років позбавлення волі та 5 років 6 місяців позбавлення волі), остаточне покарання має бути більшим за 7 років позбавлення волі визначених засудженій ОСОБА_6 вироком Дорогомилівського районного суду м. Москви від 15.02.2016 року, з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Московського міського суду від 21.07.2016 року.

Проте, при вирішенні питання приведення вироку РФ у відповідність із законодавством України, суд враховує приписи ч.3 та ч. 4 ст. 610 КПК України, згідно яких, під час розгляду клопотання суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, що повністю узгоджується з положеннями, наведеними в п. d ч.1 ст. 11 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, згідно яких, при заміні вироку не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.

Таким чином, слід вважати ОСОБА_6 засудженою за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, до покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, остаточне покарання ОСОБА_6 визначити у виді 7 (семи) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Конфіскація майна ОСОБА_6 вироком Дорогомилівського районного суду м. Москви від 15.02.2016 року, з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Московського міського суду від 21.07.2016 року не призначалася, тому не повинна застосовуватися.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_6 , відповідно до вироку Дорогомилівського районного суду м. Москви від 15.02.2016 року, з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Московського міського суду від 21.07.2016 року при приведенні його у відповідність із законодавством України, рахувати 15 лютого 2016 року, зарахувати в строк відбування призначеного покарання термін тримання її під вартою з часу фактичного затримання 18 червня 2014 року по 14 лютого 2016 року включно.

З урахуванням наведеного, з огляду на те, що призначене засудженій ОСОБА_6 за вироком Дорогомилівського районного суду м. Москви від 15.02.2016 року, з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Московського міського суду від 21.07.2016 року, покарання за своїм видом і тривалістю є сумісним із законодавством України та співвідноситься із заходами примусу, передбаченими КК України за вчинення аналогічних винних діянь, сама засуджена згідна на її передачу до України для подальшого відбуття покарання, слід дійти висновку, що є всі достатні та законні підстави для приведення вироку Російської Федерації у відповідність з кримінальним законодавством України.

Керуючись ст.ст. 602, 603, 606, 609, 610 КПК України, ст.ст. 2, 9, 11 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Дорогомилівського районного суду м. Москви від 15.02.2016 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Московського міського суду від 21.07.2016 року, у відповідність із законодавством України, відносно ОСОБА_6 - задоволити.

Привести вирок Дорогомилівського районного суду м. Москви від 15.02.2016 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Московського міського суду від 21.07.2016 року, відносно громадянки України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Корф, Олюторського району, Камчатської області, РФ, з неповною середньою освітою, одруженої, маючої на утриманні неповнолітню дитину, не працюючої, не судимої, зареєстрованої по АДРЕСА_1 , засудженої за вчинення злочинів, передбачених п. «а» ч. 4 ст. 228-1 КК РФ (незаконний збут наркотичних засобів, вчинений у значному розмірі, організованою групою), із застосуванням ст. 64 КК РФ; ч. 3 ст. 30, п.п. «а», «б» ч. 3 ст. 228-1 КК РФ, (замах на незаконний збут наркотичних засобів у значному розмірі, групою осіб за попередньою змовою) із застосуванням ст. 64 КК РФ із визначенням остаточного покарання із застосуванням ч. 3 ст. 69 КК РФ, у виді 7 років позбавлення волі, з відбуванням покарання у виправній колонії загального режиму у відповідність із законодавством України.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Корф, Олюторського району, Камчатської області, РФ, громадянку України, з неповною середньою освітою, одружену, маючу на утриманні неповнолітню дитину, не працюючу, не судиму, зареєстровану по АДРЕСА_1 , вважати засудженою:

- за ч. 3 ст. 307 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, до покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, до покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, остаточне покарання ОСОБА_6 визначити у виді 7 (семи) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_6 , відповідно до вироку Дорогомилівського районного суду м. Москви від 15.02.2016 року, з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Московського міського суду від 21.07.2016 року при приведенні його у відповідність із законодавством України, рахувати з 15 лютого 2016 року, зарахувати в строк відбування призначеного покарання термін тримання її під вартою з 18 червня 2014 року по 14 лютого 2016 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1
СуддіОСОБА_2 ОСОБА_3