Справа № 504/1622/17
Провадження №1-кп/523/429/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2018 року

Колегія суддів Суворовського районного суду міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю: прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

в присутності обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт від 18.10.2017 року й додані до нього документи у кримінальному провадженні №0000451, внесеному до ЄРДР 19.03.2017 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, українця за національністю, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, маючого двох неповнолітніх дітей, зі слів - працюючого за наймом продавцем магазину «Автозапчастини», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
07.11.2017 року на адресу Суворовського районного суду м.Одеси з Апеляційного суду Одеської області, після визначення підсудності, надійшли зазначені обвинувальний акт й додані до нього документи за обвинуваченням ОСОБА_7 , які в провадження головуючого у складі Колегії суддів ОСОБА_1 передані 20.12.2017 року від судді ОСОБА_8 та ухвалою від цієї ж дати призначені для розгляду в підготовчому судовому засіданні.
В зв`язку з неявкою в підготовче судове засідання потерпілого ОСОБА_9 , який належним чином був повідомлений про день, час і місце судового розгляду, але звернувся із заявою до суду про проведення засідання без його участі, Колегія суддів за відсутністю заперечень від інших учасників процесу та з огляду на наведені обставини, вирішила провести підготовче провадження за відсутністю вказаної особи.
В підготовчому судовому засіданні, з`ясувавши доповідь прокурора ОСОБА_5 щодо можливості призначення до судового розгляду обвинувального акту, який при цьому подав до суду письмове клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також заслухавши з цих же питань позицію захисника ОСОБА_6 й самого обвинуваченого, які заперечували проти клопотання прокурора, та дослідивши надані на розгляд суду відповідні процесуальні документи, Колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має повернути прокурору обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Положення ст.291 цього ж Кодексу встановлюють, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором, у випадку погодження з ним останнього, а у самому обвинувальному акті, наряду з іншим, повинні бути викладені: фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а за ч.4 цієї ж норми закону, надання до суду інших документів до початку судового розгляду забороняється
З огляду на ст.ст.110, 283 цього ж Кодексу, всі рішення органів досудового розслідування, прокурора є процесуальними рішеннями, які оформлюються постановами та обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчинення кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відомості про що вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Статтею 293 вказаного Кодексу зобов`язано прокурора одночасно з переданням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування відповідним учасникам провадження, зокрема, захиснику.

Відповідно до ст.7 означеного Кодексу, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів, диспозитивність судового провадження, а згідно зі ст.2 цього ж Кодексу, завданнями кримінального провадження, наряду із захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, застосування до них лише належної правової процедури.

За приписами ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а за змістом п.13 ч.1 ст.3 цього Кодексу, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом.

Проте, при складенні й погодженні наданого на розгляд суду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_7 , ані заступником начальника СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , ані прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 наведені вище вимоги закону дотримані не були, оскільки у розглядуваному акті при викладені фактичних обставин та формулювання обвинувачення містяться посилання на висновок судово-медичної експертизи з визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_9 (№75 від 25.04.2017 року), який є в розпорядженні органу досудового розслідування та який ще до початку судового розгляду кримінального провадження по суті розкриває зміст і сутність означеного доказу обвинувачення, що суперечить положенням ч.ч.2, 4 ст.291 КПК України та свідчить про порушення принципів неупередженості суду і безпосередності дослідження ним доказів, що у свою чергу й за переконанням Колегії суддів, є неприпустимим.
Крім того, всупереч положенням ст.293 КПК України, прокурором ОСОБА_5 до розглядуваного обвинувального акту не додано розписки захисника, участь якого у відповідності до ст.52 цього ж Кодексу, у цьому кримінальному провадженні є обов`язковою, про отримання копії розглядуваного обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, яка має бути одночасно подана до суду разом з обвинувальним актом у цьому провадженні, що не надає Колегії суддів можливості пересвідчитися у дотриманні вказаним прокурором зазначених вимог закону.

Між тим, Колегією суддів не приймається до уваги наявний у розписці обвинуваченого ОСОБА_7 від 18.10.2017 року підпис адвоката ОСОБА_6 , за якою обвинуваченим були отримані копія обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування №0000451 від 19.03.2017 року, оскільки зміст цієї розписки не підтверджує отримання зазначених процесуальних документів саме вказаним захисником, натомість лише засвідчує його участь при отриманні обвинуваченим перелічених вище документів та наведена у цій розписці нумерація кримінального провадження до того ж не відповідає нумерації кримінального провадження, обвинувальний акт у якому переданий на розгляд суду, усунення чого під час підготовчого провадження виходить за межі повноважень суду.
Викладені вище обставини у своєї сукупності суперечать завданням кримінального провадження та принципам неупередженості суду і безпосередності дослідження ним доказів, верховенству права, закріплених в ст.ст.2, 7, 8, 22, 23 КПК України, а також не відповідають практиці Апеляційного суду Одеської області, наведеної в ухвалах від 26.04.2017, 03.08.2017 року у провадженнях №№11-кп/785/332/17, 11-кп/785/467/17, відповідно.
Разом з цим, наведені обставини, а саме розкриття змісту і сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, що фактичне ставить сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище, - суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду, практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 ст.8 КПК України, підлягає обов`язковому застосуванню.

Так, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Рожков проти РФ» від 31.10.2013 року, в якій були встановлені порушення п.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначив, що принцип «рівності зброї» у наданні сторонами доказів, передбачає зрівнювання сторін не за кількісними ознаками наданих повноважень, а за процесуальним статусом в ході усього процесу, в тому числі і в суді, та встановлює, що кожній зі сторін повинна бути надана розумна можливість представляти свою правову позицію, включаючи свої докази таким чином, щоб вона не була поставлена в значно менш вигідне становище ніж інша сторона.
Отже, оскільки викладене у означеному обвинувальному акті формулювання обвинувачення, з огляду на його невідповідність вимогам ст.ст.3, 291 КПК України, неможливо визнати таким, що має бути висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом, а копія розглядуваного акту до того ж не була вручена захиснику обвинуваченого, що може бути розцінено як складову порушення права на захист, то слід визнати неможливість призначення такого обвинувального акту в цьому кримінальному провадженні до судового розгляду.

Викладені вище обставини невідповідності обвинувального акту від 18.10.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_7 вимогам ч.ч.2, 4 ст.291 КПК України, у контексті приписів ст.ст.2, 7-9, 22-23, 109-110, 283, 293 цього ж Кодексу, за своєю сукупністю, визнаються Колегією суддів істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які фактично нівелюють принципи верховенства права та безсторонності й неупередженості суду, безпосередності дослідження ним під час судового розгляду кримінального провадження по суті доказів сторін, принципів рівноправності та змагальності сторін, що унеможливлюють призначення до судового розгляду означеного обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні, а відтак єдиним можливим й законним судовим рішенням, уявляється повернення зазначеного акту прокурору Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області, для усунення протягом розумного строку виявлених Колегією суддів недоліків.
Наряду з наведеним й виходячи з заявленого прокурором ОСОБА_5 письмового клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, Колегія суддів виходить з нижчевикладеного.

Згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування, ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 16.05.2017 року раніше обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, змінений на домашній арешт.
Між тим, за матеріалами провадження, ухвалою Колегії суддів Суворовського районного суду м.Одеси від 01.08.2017 року, у задоволенні аналогічного розглядуваному клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 було відмовлено, а відносно останнього був обраний запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, строк дії якого сплив 01.10.2017 року, тобто ще до надходження обвинувального акту на розгляд цього суду.
Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Стаття 177 вказаного Кодексу, встановлює, що наряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого чи свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.
З положень ст.178 цього ж Кодексу слідує, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.
З огляду на п.4 ч.2 ст.183 зазначеного Кодексу, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Як слідує з клопотання прокурора ОСОБА_5 й розглядуваного обвинувального акту, ОСОБА_7 інкримінуються протиправні дії за кваліфікуючими ознаками закінченого замаху на вбивство, тобто за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, яке віднесено до категорії особливо тяжких злочинів та за вчинення якого визначена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років, але вказаний обвинувачений є раніше не судимим, працює за наймом, хворіє на гепатит та має двох неповнолітніх дітей.
Разом з цим, за ч.2 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, пов`язані з обґрунтованістю підозри у вчиненні підозрюваним чи обвинуваченим кримінального правопорушення та з наявністю встановлених ст.177 цього Кодексу ризиків, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наведеним у клопотанні ризиків, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у розглядуваному клопотанні, а також покласти на підозрюваного чи обвинуваченого відповідні обов`язки, що випливають з доводів клопотання.
Проте, у розглядуваному клопотанні прокурора ОСОБА_5 взагалі не обґрунтовано недостатність застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів або порушення останнім умов попередньо застосованого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, натомість зміст клопотання містить лише необґрунтовані припущення його ініціатора та посилання на докази сторони обвинувачення в обґрунтованість висунутого вказаній особі обвинувачення.
Втім, ст.8 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року встановлюють, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерел права.

У практиці ЄСПЛ щодо дотримання положень ст.5 Конвенції встановлено вимогу, щоб позбавлення свободи було "законним", зокрема з дотриманням "процедури, встановленої законом". У цьому аспекті Конвенція відсилає до норм національного законодавства та встановлює зобов`язання забезпечувати дотримання матеріально-правових і процесуальних норм законодавства, але вона також вимагає, щоб при будь-якому позбавленні свободи забезпечувалася мета ст.5 Конвенції, зокрема захист осіб від свавілля. Відповідно до практики ЄСПЛ національні органи, передусім суди, повинні тлумачити і застосовувати національний закон відповідно до ст.5 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 10.06.1996 року у справі "Бенхем проти Сполученого Королівства").
Виходячи з наведених вимог кримінального процесуального кодексу, Конвенції та практики ЄСПЛ, Колегією суддів при вирішенні поданого прокурором ОСОБА_5 письмового клопотання приймається до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 має місце реєстрації та постійне місце мешкання в м.Одесі, працює за наймом й має двох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем мешкання, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання.

На підставі наведеного, оцінивши в сукупності викладені законодавчі вимоги та приймаючи до уваги означені в обвинувальному акті фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 закінченого замаху на особливо тяжкий злочин, його особу та враховуючи існування в теперішній час ризиків, перелічених вище й передбачених ст.177 КПК України, у взаємозв`язку із тим, що судовий розгляд по суті ще не розпочатий, потерпілий або свідки обвинувачення в суді ще не допитувались, зважаючи на недоведеність у розглядуваному клопотанні прокурора порушення умов попередньо застосованих запобіжних заходів та недоцільності застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого, на наявність у останнього місця реєстрації й постійного проживання в м.Одесі, Колегія суддів доходить висновку про те, що для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, достатньо застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту із залишенням означеного клопотання прокурора ОСОБА_5 без задоволення.
Керуючись ст.ст.2-3, 7-9, 22-23, 31, 177-184, 193-199, 291, 293, 314-315, 369-372, Главою 18 КПК України, Колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Обвинувальний акт від 18.10.2017 року й додатки до нього у кримінальному провадженні №0000451, внесеному до ЄРДР 19.03.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, - повернути прокурору Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області, для усунення в розумні строки виявлених Колегією суддів порушень вимог КПК України, викладених у мотивувальній частині ухвали.
Клопотання прокурора ОСОБА_5 про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - залишити без задоволення.
Обрати обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому та фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту за місцем його проживання, строком до 15.03.2018 року, поклавши на вказану особу наступні обов`язки:
1) невідкладно прибути до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;
2) заборонити у нічний час в період з 22:00 до 06:00 години залишати житло, яке розташоване за означеною вище адресою;
3) без дозволу слідчого, прокурора чи суду не відлучатися за межі м.Одеси;
4) повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;
5) заборонити обвинуваченому спілкуватися з потерпілим та свідками у цьому кримінальному провадженні.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Виконання ухвали в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту доручити працівникам Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області. Ухвала підлягає негайному виконанню органом внутрішніх справ.
Копії ухвали направити для виконання прокурору Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області та начальникові Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області, а також надати іншим заінтересованим особам.
Ухвала в частині застосування запобіжного заходу набирає законної сили негайно після проголошення й апеляційному оскарженню не підлягає, а в іншій частині, - після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Судової палати по кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області, протягом 7 днів з дня проголошення.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1
судді: ОСОБА_3
ОСОБА_2