Ухвала
іменем україни
06 грудня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2016 року.

Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2016 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Первомайська Миколаївської області, який зареєстрований у АДРЕСА_1 та проживає у цьому АДРЕСА_2 , раніше судимого 27 грудня 2010 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК до 4 років позбавлення волі, звільнений 26 грудня 2014 року по відбуттю строку покарання,

засуджено:
за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді арешту на 3 місяці.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 29 липня 2016 року о 11 год. на вул. Шевченка у м. Івано-Франківськ біля будинку № 43 таємно викрав велосипед марки «Аванті Дакар 23» вартістю 2448 грн., що належить потерпілій ОСОБА_7 .

У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої доводи,посилається на те, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 хоча і реальне, але м`яке за видом покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 185 КК, не навів переконливих доводів щодо призначення такого покарання, лише формально перерахував дані, що характеризують особу засудженого та пом`якшуючі покарання обставини. Разом з тим належним чином не врахував, що ОСОБА_6 раніше п`ять разів притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, знову вчинив аналогічний злочин середньої тяжкості. Про викладене прокурор зазначав в апеляційній скарзі, однак апеляційний суд цих доводів належним чином не спростував, постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку касаційної скарги, перевіривши матеріали провадження та викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню

з огляду на таке.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, за обставин, установлених і викладених судом у вироку, ґрунтуються на доказах, перевірених судом у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, і в касаційній скарзі не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядається.
В апеляційній скарзі прокурор, порушуючи питання про скасування вироку суду щодо ОСОБА_6 та стверджуючи про невідповідність призначеного засудженому покарання внаслідок м`якості, наводив доводи, аналогічні тим, що містяться в касаційній скарзі.

Виходячи з цього, прокурор просив скасувати ухвалений щодо ОСОБА_6 вирок суду першої інстанції та постановити новий вирок, яким призначити засудженому покарання за ч. 2 ст. 185 КК у виді реального позбавлення волі терміном на 2 роки.

Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне для її виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді арешту на 3 місяці (мінімальний розмірцього виду покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 185 КК), врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення (відповідно до ст. 12 КК злочин середньої тяжкості), пом`якшуючі покарання обставини (щире каяття, сприяння у розкритті злочину), дані про особу засудженого (за місцем проживання характеризується позитивно, раніше судимий та звільнений за відбуттям строку покарання, одружений, працює, на обліках у лікаря нарколога-психіатра не перебуває), а також відсутність обставин що обтяжують покарання.
Врахувавши усі ці обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про правильність призначення за ч. 2 ст. 185 КК ОСОБА_6 покарання, яке відповідає вимогам статей 65-67 КК.

Апеляційний суд, перевіряючи вирок районного суду щодо ОСОБА_6 , ретельно дослідив доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, і дійшов обґрунтованого висновку про їхню безпідставність, навівши відповідні мотиви, з якими колегія суддів погоджується.

У касаційній скарзі прокурор, стверджуючи про безпідставність застосування хоча і реального, але м`якого за видом покарання, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, фактично просить урахувати кількість судимостей ОСОБА_6 , що було враховано судом при кваліфікації його дій.
Отже підстав вважати призначене засудженому покарання несправедливим внаслідок м`якості немає. Не наведено таких обставин прокурором у його касаційній скарзі.
А отже, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК, є законною та обґрунтованою.
Враховуючи наведене, керуючись статтями 434, 436 КПК,

п. 6 розділу ХII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області

від 02 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3