11-кп/775/543/2017(м)
266/1668/16-к

11-кп/775/ 543/2017(м)
266/1668/16-к
Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.185 ч.2 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
іменем У к р а ї н и
29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Свободне, Волноваського району, Донецької області, громадянин України, українець, не працюючий, не одружений з середньою спеціальною освітою, судимий :проживаючого : АДРЕСА_1 , -

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України та засуджений до 1 року позбавлення волі,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 вересня 2017 р. ОСОБА_7 визнаний винним за ст. 185 ч.2 КК України вчинення кримінального правопорушення при наступних обставинах.
ОСОБА_7 23.03.2016 р. приблизно о 21 годині, знаходячись за місцем проживання своєї знайомої ОСОБА_8 за адресою : АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що власниця мобільного телефону відпочивала, таємно викрав зазначене майно, яким розпорядився на свій розсуд.
Не погодившись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що суд, викладаючи у вироку формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, дістався помилки, оскільки у формулюванні обвинувачення у вироку та в обвинувальному акті є розбіжності. Так, у вироку не зазначено суму майнової шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_8 , не зазначено місце з якого обвинувачений викрав телефон, марку мобільного телефону, та належність майна потерпілій ОСОБА_8 . Зазначені принципові розбіжності між формулюванням обвинувачення в обвинувальному акті та змістом вироку суду, на думку прокурора, є порушенням вимоги ст. 337, 375 КПК України стосовно меж обвинувачення визнаного доведеним.
Окрім цього, в резолютивній частині вироку судом першої інстанції вирішено питання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою після набрання вироком законної сили, однак чинним КПК України не передбачено можливості застосування запобіжного заходу до обвинуваченого після набрання вироку законної сили.
Вислухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, вивчивши матеріали провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
Дійсно згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд кримінального провадження проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише у межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. За результатами судового розгляду суд ухвалю виправдувальний або обвинувальний вирок, який за змістом та формою повинен відповідати положенням ст. 374 КПК України, зокрема у разі постановлення обвинувального вироку він повинен містити, крім іншого, формулювання обвинувачення, прд`явлене особі та визнаного судом доведеним з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини та мотивів кримінального правопорушення При цьому згідно ст. 91 КПК України до переліку обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, крім інших, входить вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, обставини, які підтверджують, що майно, одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення є предметом кримінального правопорушення. Наведені обставини, встановлені слідством, в обов`язковому порядку входять до складу обвинувачення, викладаються в обвинувальному акті згідно ст. 291 КПК України та аналізуються судом на предмет доведеності під час постановлення судового рішення.
У даному випадку провадження щодо ОСОБА_7 було розглянуто судом за положеннями ст. 349 ч.3 КПК України з роз`ясненням наслідків такого розгляду, оскільки обвинувачений визнав свою вину у повному обсязі та учасники процесу не заперечували проти судового розгляду у такому обсязі.
Однак з вироку суду вбачається, що мотивувальна частина вироку, зокрема формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, не збігається зі змістом обвинувального висновку щодо ОСОБА_7 , та не містить частини обставин, які підлягають обов`язковому доказуванню у кримінальному провадженні, а саме суму майнової шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_8 , місце з якого обвинувачений викрав телефон, марку мобільного телефону та реквізити які ідентифікують викрадене майно, його належність потерпілій
У такому випадку не визначеним залишається питання про визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 у викраденні певного майна потерпілої ОСОБА_8 та відповідно доцільність проведення скороченого судового розгляду в порядку ст. 349 ч.3 КПК України. Наведені обставини, на думку колегії суддів, свідчать про порушення права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист від обвинувачення, яке не пред`являлося, наведені порушення КПК України є істотними та перешкодили чи могли перешкодити суду прийняти законне та обґрунтоване рішення, що згідно ст. 412,415 КПК України є підставою для скасування вироку суду з призначенням нового судового розгляду. Наведені порушення підлягають усуненню та можуть бути усунуті при новому судовому розгляді.
Крім того, при постановлені вироку суд згідно ст. 374 КПК України може вирішити питання про запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. 405,407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.
Вирок Приморського райсуду м. Маріуполя від 26 вересня 2017 року, постановлений стосовно ОСОБА_7 - скасувати.
Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Судді: