Ухвала іменем україни 22 листопада 2017 року м. Київ Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоОСОБА_1 , суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі з участю прокурора в режимі відеоконференції засудженого захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 24 травня 2016 року.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2015 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше судимого, останній раз 02 квітня 2009 року за ч. 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,

визнано винуватим та засуджено за вчинення злочинів, передбачених за:

- ч. 1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років;
- ч. 2 ст.194 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років;
- ч. 2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 3890 грн матеріальної шкоди на користь ОСОБА_8 .
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 в доход держави 2740,34 грн судових витрат.
Питання про долю речових доказів вирішено у порядку зі ст.100 КПК України.
Як визнав встановленим суд, 21 березня 2012 року о 3 год 50 хв, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем проживання ОСОБА_9 в буд. АДРЕСА_1 , під час конфлікту з метою вбивства умисно наніс потерпілій декілька ударів у шию кухонним ножем, накинув на шию шнур, і стискаючи його руками, душив поки остання не припинила подавати ознак життя. Після чого заволодів грошима і майном ОСОБА_9 на загальну суму 147,57 грн.
З метою приховання слідів злочину, підпалив частину будинку АДРЕСА_1 , за вказаною адресою, яка належить ОСОБА_10 , чим заподіяв останній матеріальну шкоду на загальну суму 46175 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 24 травня 2016 року вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано в строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення з 21 березня 2012 року по 24 травня 2016 року включно з розрахунку, одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
У касаційних скаргах із доповненнями засуджений та захисник ОСОБА_7 , просять судові рішення щодо ОСОБА_6 скасувати, закрити кримінальне провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпанні можливостей їх отримання. Засуджений посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Захисник указує на те, що висновки в рішеннях суду ґрунтуються на недопустимих доказах, а тому вважає, що винуватість засудженого не доведено.

Зокрема, показання ОСОБА_6 як підозрюваного від 21 березня 2012 року, а також дані, отримані при відтворенні обстановки і обстави події 22 березня 2012 року отримано внаслідок застосування до ОСОБА_6 незаконних методів слідства. Стверджує про порушення права ОСОБА_6 на захист, оскільки належно не перевірені його доводи про застосування незаконних методів ведення слідства.
Заслухавши доповідь судді, захисника та засудженого, котрі підтримали зміст поданих касаційних скарг, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення скарг та просив судові рішення залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені докладні мотиви прийнятого рішення, а при залишенні скарги без задоволення, підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Тобто в ухвалі слід проаналізувати всі доводи, зазначені в апеляційній скарзі, та зіставити їх з наявними у справі доказами, дати на кожен із них вичерпну відповідь.
Як убачається з ухвали апеляційного суду, ці вимоги закону апеляційним судом не виконано.

Із матеріалів справи вбачається, що на вирок суду було подано апеляційні скарги засудженого та його захисника в яких сторона захисту скаржилася на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, ставилося питання про скасування вироку суду та закриття кримінального провадження на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України.
Зокрема, засуджений заперечував обставини вчинених злочинів, посилався на те, що первинні визнавальні показання давав після застосування до нього незаконних методів досудового слідства, що підтверджується відповідними доказами. Судом не спростовано його твердження про те, що в день вчинення злочину він залишив потерпілу з невідомим йому чоловіком біля будинку в якому вчинено її вбивство.
Захисник ОСОБА_7 у скарзі вказував на недопустимість доказів, якими обґрунтовано обвинувальний вирок. Стверджував, після того, як затримано ОСОБА_6 у період із 21 на 22 березня 2012 року до нього застосовано незаконні методи досудового розслідування з боку конкретних працівників міліції.
При огляді ОСОБА_6 у нього було виявлено тілесні ушкодження. За вказаним фактом за заявою засудженого було зареєстровано кримінальне провадження. Перевірку тверджень заявника було проведено неефективно. Наведеним обставинам, які можуть впливати на законність отриманих доказів, суд не дав відповідної оцінки.
Іншими зібраними в справі доказами, які в своїй сукупності суперечать визнавальним показанням обвинуваченого, не доводиться винуватість засудженого у вчиненні злочинів.
Вважаючи доводи скарг засудженого та захисника необґрунтованими, колегія суддів апеляційного суду навела у своєму рішенні письмовий перелік доказів, які було досліджено судом першої інстанції, послалась на те, що місцевим судом проаналізовано всі докази по справі у їх сукупності, а дії ОСОБА_6 кваліфіковано вірно.
В частині тверджень апеляційних скарг про застосування щодо засудженого недозволених методів розслідування, апеляційний суд послався на те, що судом першої інстанції оцінено зібрані докази з приводу їх допустимості, істотних порушень кримінального процесуального закону судом не встановлено.
Спростовуючи доводи апелянтів про недопустимість визнавальних показань ОСОБА_6 під час відтворення обстановки та обставин події від 22 березня 2012 року через те, що він їх давав під примусом, результатів цієї слідчої дії, апеляційний суд послався на постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Хмельницької області від 29 лютого 2016 року, якою закрито кримінальне провадження за № 0000060 від 25 грудня 2012 року в зв`язку з відсутністю в діях начальника Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області ОСОБА_11 , оперуповноважених сектору карного розшуку Хмельницького МВ УМВС України в області ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та старшого слідчого Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області ОСОБА_15 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.
Погоджуючись з такими доводами слідчого, колегія суддів навела у своєму рішенні аргументи та посилання з указаної постанови, якими слідчій спростовував скаргу ОСОБА_6 щодо застосування незаконних методів досудового слідства, при цьому вказала, що посилання апеляційних скарг на суперечливість висновків місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вироку є необґрунтованими, а відсутність на тілі та одязі обвинуваченого будь-яких слідів, які б вказували на вчинення ним вказаного злочину, не заперечує висновок суду про вчинення ним умисного вбивства потерпілої.
На думку колегії суддів касаційного суду, наведені висновки в ухвалі апеляційного суду не можуть бути такими, що повністю спростовують доводи апеляційних скарг захисника та засудженого, яким не дано належної юридичної оцінки.
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що згідно протоколу затримання підозрюваного у вчиненні злочину від 21 березня 2012 року ОСОБА_6 було затримано (т. 1 а.с. 85), у той же день, слідчим ОСОБА_15 винесено постанову про порушення кримінальної справи та прийнято її до свого провадження.
Відповідно до змісту постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 29 лютого 2016 року (т. 6, а.с. 14) ОСОБА_6 показав, що 21 березня 2012 року близько 11-12 год. до нього зателефонувала ОСОБА_16 , котра повідомила, що перебуває у Хмельницькому відділенні міліції, а його також шукають працівники міліції, так як вважають, що він причетний до вбивства ОСОБА_9 .
У той же день, ОСОБА_6 , близько 14 год. самостійно приїхав на таксі до Хмельницького міського відділу міліції, в якому його було затримано, застосовано недозволені методи досудового слідства, тому він був змушений себе обмовити у вчиненні злочинів.
Вказані обставини було підтверджено свідком ОСОБА_16 , котра крім того повідомила, що декілька працівників міліції залякували її, змушували зізнатися у співучасті вбивства, один із них вдарив її рукою по обличчю, внаслідок чого з`явився синець.
Вказаний свідок послідовно показувала, як у судовому засіданні, так і слідчому прокуратури Хмельницької області ОСОБА_17 , що коли ОСОБА_6 прийшов до Хмельницького відділення міліції то на його обличчі подряпин чи синців не було.
Такі показання підтверджено свідченням ОСОБА_18 , яка вказувала, що 20 березня 2012 року на тілі її сина тілесних ушкоджень не було, крім того, такі ушкодження не спостерігалися на обличчі ОСОБА_6 під час його перебування у магазині «Сільпо» із потерпілою, ввечері, напередодні вбивства.
Водночас, ОСОБА_16 підтвердила, що коли зайшла до кабінету Хмельницького МВ УМВС України, ОСОБА_6 лежав на підлозі і стогнав, в кабінеті сиділо двоє чоловіків, один стояв біля затриманого. Коли ОСОБА_6 посадили, в нього текла кров із носа (т. 3 а.с. 213), (т. 6 а.с. 16).
Відповідно до зібраних доказів та матеріалів справи, тілесні ушкодження у підозрюваного з`явилися на обличчі 22 березня 2012 року, після його допиту 21 березня 2012 року працівниками міліції, після його затримання.
Ця обставина підтверджується фототаблицею до протоколу відтворення обстановки та обставин події від 22 березня 2012 року (т. 1, а.с. 101, 102, 105, 119) та відеозаписом фіксування цієї слідчої дії, під час проведення якої підозрюваний кульгає на праву ногу.
Об`єктивно встановлено наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 висновком судово-медичної експертизи № 413 від 26 березня 2012 року.
ОСОБА_6 звернувся зі скаргою на застосування щодо нього працівниками правоохоронного органу, зокрема, начальником Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області ОСОБА_11 , оперуповноваженими сектору карного розшуку Хмельницького МВ УМВС України в області ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та слідчим ОСОБА_15 недозволених методів під час досудового слідства, за якою зареєстровано кримінальне провадження за № 0000060 від 25 грудня 2012 року.
Згідно з практикою Європейського Суду та ст. 3 Конвенції від органів влади вимагається проведення ефективного офіційного розслідування за наявності твердження про жорстоке поводження, навіть якщо таке поводження мало місце з боку фізичних осіб (рішення у справах «Денис Васільєв проти Росії» від 17 грудня 2009 року, «Бісер Костов проти Болгарії» від 10 січня 2012 року та «Скороходов проти України» від 14 листопада 2013 року).
Проведене розслідування фактів жорстокого поводження має призвести до встановлення винних осіб та їх покарання.
Так, у справі «Ковбець проти України» від 14 лютого 2008 року, Європейський Суд вкотре підкреслив, що «розслідування за небезпідставними твердженнями про неналежне поводження має бути ретельним та ефективним. Це означає, що органи влади мають намагатися встановити обставини події та не покладатися на поспішні або безпідставні висновки для закінчення розслідування або обґрунтування своїх рішень».
У справі «Тарасов проти України» від 31 жовтня 2013 року зазначено, що медичний огляд разом із правом доступу до адвоката та правом повідомити третій стороні про затримання є основоположними запобіжними механізмами проти жорстокого поводження із затриманими особами і повинні застосовуватись із самого початку позбавлення свободи незалежно від правового режиму такого затримання у правовій системі, про яку йдеться.
Докази, отримані в ході судово-медичних експертиз, проведених стосовно осіб, узятих під варту, відіграють ключову роль під час слідства щодо цих осіб та у випадках, коли останні подають скарги на жорстоке поводження.
У випадку, коли міліція затримує особу здоровою, але при звільненні з-під варти виявляється, що в неї є тілесні ушкодження, на державу покладається обов`язок надати правдоподібне пояснення щодо причин виникнення цих ушкоджень, і якщо цього не буде зроблено, це свідчитиме про наявність питання за ст. 3 Конвенції.
Правова позиція Європейський Суду, викладена в рішеннях у справах «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року), «Захарків проти України» (рішення від 24 червня 2010 року), «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 квітня 2011 року), за якими розслідування за скаргами заявника про погане поводження є неефективним у зв`язку з нехтуванням твердження заявника щодо незабезпечення безсторонності розгляду його скарг унаслідок їх розгляду прокуратурою тієї області, де працювали відповідні працівники міліції, що основною підставою для висновку щодо необґрунтованості скарги є невизнання оскаржуваного поводження особами, на яких вказує заявник.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу, що вирішення питання про допустимість доказів є прерогативою національних судів, проте згідно з практикою Європейського Суду допустимість як доказів свідчень, отриманих за допомогою катувань, з метою встановлення відповідних фактів у кримінальному провадженні зводить нанівець саму суть права обвинуваченого не свідчити проти себе та призводить до несправедливості кримінального провадження в цілому.

Як видно з матеріалів справи, 13 лютого 2014 року колегією суддів апеляційного суду з підстав однобічності та неповноти досудового слідства та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, вирок суду було скасовано, а справу направлено на додаткове розслідування з відповідними вказівками, в тому числі для перевірки показань ОСОБА_6 про незаконні дії щодо нього.
Протягом періоду з часу внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000060 від 25 грудня 2012 року за скаргою ОСОБА_6 слідчим прокуратури Хмельницької області ОСОБА_17 виносилася постанова про закриття кримінального провадження щодо працівників міліції, котра неодноразово скасовувалася ухвалами слідчих суддів Хмельницького міськрайонного суду, якими мотивовано вказувалося на неповноту та недоліки проведеного розслідування за скаргою засудженого.
Як видно з указаних постанов, неодноразово закриваючи кримінальне провадження, слідчий прокуратури доходив висновку про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_6 спричинив сам собі при обрізанні дерев у садку до поміщення його в ізолятор тимчасового тримання, при цьому, слідчим не дано оцінку висновкам судово-медичних експертиз № 93 від 13 січня 2015 року та № 413 від 26 березня 2012 року, що отримані тілесні ушкодження заявником могли утворитися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути кулаки, ноги сторонніх осіб, але не могли бути від зрізаного гілля дерева.
Аналогічний висновок слідчого прокуратури міститься у постанові про закриття кримінального провадження від 29 лютого 2016 року, яка залишена без зміни ухвалами слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 05 квітня 2016 року та колегією суддів апеляційного суду Хмельницької області від 28 квітня 2016 року.
Водночас, як видно з прийнятих процесуальних рішень, впізнання з участю ОСОБА_6 для встановлення осіб, які з його слів, наносили йому тілесні ушкодження виконати неможливо, в зв`язку із проведенням реформи системи ОВС та багаторазовим проведенням організаційно-штатних змін, незбереження штатного розпису із зазначенням відповідних посад та працівників, відсутності детального аналізу даних документів щодо утримання ОСОБА_6 в умовах ізолятору тимчасового тримання та інше.
Відповідно до п. 1 ст. 46 Конвенції та ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною.

На думку касаційного суду, всупереч наведеної практики, колегія суддів апеляційного суду, перевіряючи твердження засудженого та захисника про недопустимість первинних визнавальних показань підозрюваного, не дала належної оцінки ефективності проведеному розслідуванню за скаргою ОСОБА_6 про погане поводження та застосування щодо нього фізичного насильства конкретними працівниками правоохоронного органу.
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що судом апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження не дано належної оцінки і тому, чи в повній мірі усунуто органом досудового розслідування ті порушення, які було встановлено при попередньому розгляді справи, зокрема, щодо однобічності та неповноти проведеного розслідування, достатності зібраних доказів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг про застосування недозволених методів до засудженого належним чином не перевірено, що у своєму взаємозв`язку може ставити під сумнів законність одержання визнавальних показань засудженого та допустимість таких показань як джерела доказів.
Наведене є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування ухвали відповідно до вимог ст. 438 КПК України.
Оскільки касаційний суд позбавлений процесуальних повноважень досліджувати докази, на підставі чого давати їм оцінку, виходячи з засади кримінального провадження «безпосередність дослідження показань, речей і документів», вищевказані порушення процесуального закону не можуть бути усунуті шляхом прийняття судом касаційної інстанції остаточного рішення, колегія суддів вважає, що справа має бути призначена до нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
При новому апеляційному розгляді, який необхідно провести за правилами ст. 439 КПК України, належить розглянути апеляційні скарги засудженого та його захисника відповідно до вимог закону, перевірити інші доводи скарг про порушення права ОСОБА_6 на захист, відсутності прямих речових доказів його причетності до вбивства потерпілої.
Дати оцінку зібраним у справі доказам, шляхом їх безпосереднього дослідження, перевірити з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, постановити законне та мотивоване рішення.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 24 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження призначити до нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

_________________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3