Справа №577/4210/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/303/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_9 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 грудня 2017 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп Сумської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_9 в якій він просив вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати через істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідність, а матеріали кримінального провадження просив направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 3 років обмеження волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 залишено тримання під вартою і строк відбування покарання визначено рахувати з 04.09.2017 року.

У відповідності до ст. 58 КВК України строк відбування покарання засудженому ОСОБА_8 визначено обчислювати з дня прибуття і постановки його на облік у виправному центрі.

Відповідно до ст. 57 КВК України засудженого до обмеження волі ОСОБА_8 визначено направити до місця відбування покарання у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі.

Засудженого ОСОБА_8 визначено звільнити з-під варти при прибутті до місця відбування покарання.

На підставі ч.1 ст. 72 КК України, засудженому ОСОБА_8 зараховано в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, за період з 04.09.2017 року до моменту його доставки до місця відбування покарання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 3115,98 грн. процесуальних витрат.

Долю речових доказів вирішено вирішити в ході розгляду кримінального провадження по обвинуваченню особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження.

В обґрунтування своїх вимог прокурор наголошує на тому, що в ході розгляду матеріалів даного кримінального провадження у відповідності до вимог ст. 349 КПК України та кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.3 ст. 186 КК України, суд першої інстанції не звернув уваги на фактичний зміст наданих обвинуваченим пояснень з приводу обставин справи. Зокрема на те, що він суду пояснив, що вчинення ним злочину відносно потерпілого ОСОБА_10 відбувалося в два епізоди, перший з яких полягав у викраденні майна потерпілого ОСОБА_10 шляхом проникнення на його подвір`я та до майстерні, звідки таємно від потерпілого він з іншою особою викрали його майно, а інший епізод злочину полягав в проникненні до будинку потерпілого та відкритому заволодінні його грошовими коштами. Вказане свідчить про те, що перший епізод мав таємних характер, в той час коли другий епізод мав відкритий характер, а тому, на переконання прокурора, суд першої інстанції мав провести повне дослідження наявних в матеріалах провадження доказів та кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 як за ч.3 ст. 186 КК України (за другим епізодом вчинення злочину відносно ОСОБА_10 ) так і за ч.3 ст. 185 КК України (першим епізодом злочину відносно ОСОБА_10 ).

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_8 за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, 17 липня 2017 року близько 23 години через незамкнену хвіртку з боку городу таємно проникли на подвір`я господарства ОСОБА_10 , що розташоване в по АДРЕСА_3 , де біля літньої кухні викрали металеві слюсарні тиски, а потім проникли до приміщення майстерні, звідки викрали металеві слюсарні тиски та штангель-циркуль.

Продовжуючи злочинні дії, які розпочиналися як таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , за пропозицією особи матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, 18 липня 2017 року близько 03 години, з метою вже відкритого заволодіння майном, шляхом виставляння віконної рами у веранді, проникли до будинку ОСОБА_10 , де стали чекати, доки потерпілий вийде з житла. Близько 6-ї години обвинувачений разом зі спільником, попередньо вдягнувши на голову капронові панчохи, а на руки господарчі рукавички, дочекавшись коли ОСОБА_10 відкрив двері з будинку до веранди, одразу вхопили його під руки та силоміць завели до приміщення кухні, застосувавши фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я. Там погрожуючи побиттям, стали вимагати від останнього віддати гроші. Будучи наляканим та побоюючись за власну безпеку, а також реально сприймаючи погрози застосування фізичного насильства, ОСОБА_10 вказав на ліжко, де під матрацом зберігав власні заощадження - 2000 грн., якими відкрито заволоділи злочинці після чого покинули місце злочину. Таким чином потерпілому було завдано збитків на загальну суму 3 433 грн.

Крім цього, ОСОБА_8 разом з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, переслідуючи спільний злочинний корисливий умисел, направлений на відкрите повторне заволодіння чужим майном 26 липня 2017 року близько 18 години, прибули до господарства ОСОБА_11 , розташоване по АДРЕСА_4 та через паркан та незамкнені двері проникли до будинку потерпілої де сховалися. Після повернення ОСОБА_11 до будинку, близько 20 години, обвинувачений і його спільник вийшли зі схованки, підійшли до ліжка у кімнаті, на якому відпочивала ОСОБА_11 де без застосування насильства або погрози його застосування, наказали потерпілій негайно видати гроші, що мались у будинку. Будучи наляканою та побоюючись за власну безпеку, остання дістала з шафи та віддала 3000 грн.

Після цього ОСОБА_8 разом з особою матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з метою відшукання цінностей обшукали будинок та відкрито заволоділи двома іконами, вартістю 1200 грн. та 1700 грн., пляшкою вина «Портвейн червоний кримський марочне трьохлітнє», вартістю 400 грн., косинкою з вовни кози, вартістю 475 грн., та двох-спальним покривалом, вартістю 88,33 грн. Заволодівши вказаним майном вони залишили місце злочину, а викраденим розпорядилися на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка вимоги апеляційної скарги першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_9 підтримала, просила вирок суду скасувати, а матеріали кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд, вислухавши думки обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які поклалися на розсуд суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги прокурора він вказує на неправомірне та безпідставне проведення на підставі ч.3 ст.349 КПК України скороченого порядку дослідження судом доказів в даному кримінальному провадженні, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону, а також звертає увагу прокурор і на неправильній (неповній) кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , яку допустив суд першої інстанції, оскільки додатково не кваліфікував дії обвинуваченого ще й за ч.3 ст.185 КК України.

Що стосується проведення судом першої інстанції скороченого порядку дослідження доказів, то колегія суддів вивчивши як матеріали провадження, так і звукозаписи судових засідань встановила таке.

Як слідує зі складеного відносно ОСОБА_8 обвинувального акту, зокрема в частині вчинення злочину відносно потерпілого ОСОБА_10 , останній органами досудового розслідування обвинувачується в тому що: «…. ОСОБА_8 переслідуючи злочинні корисливі цілі, направлені на незаконне заволодіння грошовими коштами або будь-якими матеріальними цінностями громадян, втупив у злочинну змову з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, реалізуючи який вони 17.07.2017 року близько 23 год. прибули до господарства престарілого ОСОБА_10 , та через незамкнуту хвіртку з боку городу проникли на подвір`я вказаного господарства. Після цього, скориставшись темним часом доби, ОСОБА_8 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, біля літньої кухні викрали металеві слюсарні тиски а потім, відірвавши на дверях навісний замок, проникли до приміщення майстерні, звідки викрали металеві слюсарні тиски та штангель циркуль. У подальшому 18.07.2017 року близько 3 год. ОСОБА_8 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, продовжуючи свій злочинний умисел, шляхом виставляння віконної рами у веранді, проникли до будинку ОСОБА_10 , де стали чекати, доки потерпілий вийде з житла. Близко 6 год. ОСОБА_8 та особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, попередньо вдягнувши на голову капронові панчохи, щоб не бути впізнаними, а також на руки господарчі рукавички, щоб не залишити на місці злочину відбитків пальців рук, коли ОСОБА_10 відкрив двері з будинку до веранди, одразу вхопили його під руки та силоміць завели його до приміщення кухні, таким чином застосували до нього фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, після чого, погрожуючи побиттям, тобто насильством, що не є небезпечним для його життя та здоров`я людини, стали вимагати від ОСОБА_10 віддати всі грошові кошти, що маються у будинку….. »

В ході розгляду справи обвинувачений ОСОБА_8 , вислухавши оголошений прокурором обвинувальний акт, свою вину в інкримінованому йому злочині за наведених обставин визнав повністю, погодився суду надати пояснення з приводу фактичних обставин вчиненого ним кримінального правопорушення.

При цьому, як вбачається із звукозапису судового засідання від 04 грудня 2017 року, надані обвинуваченим ОСОБА_8 суду пояснення повністю відповідають тим, що викладені в межах висунутого йому обвинувачення, узгоджуються зі змістом обвинувального акту та не суперечать викладеним у ньому обставинам. При цьому, ні обвинуваченим ОСОБА_8 ні його захисником ОСОБА_7 ні прокурором ОСОБА_12 не заявлено суду про незгоду з вказаною в обвинувальному акті правовою кваліфікацією злочинних дій обвинуваченого.

Враховуючи, повне визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини, на запитання суду щодо обсягу та порядку дослідження доказів, безпосередньо сама прокурор ОСОБА_12 вважала за необхідне здійснити дослідження доказів у відповідності до ст. 349 КПК України, обмежившись лише допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих його особу даних.

З огляду на пропозицію прокурора, суд з`ясувавши, чи правильно розуміють учасники кримінального провадження зміст обставин вчинення злочину, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснивши учасникам кримінального провадження наслідки розгляду справи в порядку ст. 349 КПК України та з`ясувавши їх думки щодо такого порядку розгляду справи, де обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 , підтримали думку прокурора ОСОБА_12 та погодилися на розгляд справи в скороченому порядку, без дослідження наявних в матеріалах справи доказів, дійшов висновку про можливість здійснення розгляду матеріалів даного кримінального провадження в порядку ст. 349 КПК України. Тобто, судом всі вимоги ст.349 КПК України були дотримані.

При цьому, колегія суддів звертає увагу і на процесуальну поведінку прокурора ОСОБА_12 яка жодних змін щодо висунутого ОСОБА_8 обвинувачення не вносила, додаткового обвинувачення не пред`являла чи від підтримання державного обвинувачення не відмовлялась. Між тим, прокурор просила суд провести дослідження доказів в даному кримінальному провадженні у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України, а в судових дебатах просила кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 саме за ч. 3 ст. 186 КК України, що підтверджується дослідженим в ході апеляційного розгляду справи, звукозаписом судового засідання за 04 грудня 2017 року та його журналом (а.с. 48).

За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо скороченого порядку дослідження доказів і вважає цей висновок таким, що не суперечить нормам кримінального процесуального закону.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги прокурора щодо неправомірного проведення судом першої інстанції скороченого порядку дослідження доказів в даному кримінальному провадженні, що призвело до істотного порушення кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає безпідставними.

Також колегія суддів вважає безпідставними і такими, що в повній мірі суперечать вимогам кримінального процесуального закону, твердження прокурора в його апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції вислухавши показання обвинуваченого повинен був змінити встановлений раніше порядок дослідження доказів, дослідити їх та перекваліфікувати дії обвинуваченого за епізодом заволодіння майном ОСОБА_10 із ч.3 ст.186 КК України на ч.3 ст.185 та ч.3 ст.186 КК України, мотивуючи необхідність в проведенні судом такої перекваліфікації, виключно покращенням становища особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Так, відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків передбачених цією статтею.

До таких випадків ч.2 та ч.3 ст. 337 КПК України відносить зміну прокурором в ході судового розгляду обвинувачення, висунення ним додаткового обвинувачення, його відмова від підтримання державного обвинувачення, відкриття ним провадження щодо юридичної особи, а також той випадок, коли суд з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеному в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема зі змісту складеного відносно ОСОБА_8 обвинувального акту, його дії органами досудового розслідування було кваліфіковано виключно за ч.3 ст. 186 КК України, в ході судового розгляду справи судом першої інстанції прокурор ОСОБА_12 жодних змін щодо висунутого ОСОБА_8 обвинувачення не вносила, додаткового обвинувачення не пред`являла чи від підтримання державного обвинувачення не відмовлялась. Між тим, як зазначалося вище, прокурор просила суд провести дослідження доказів в даному кримінальному провадженні у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України, а в судових дебатах просила кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 саме за ч. 3 ст. 186 КК України, що підтверджується дослідженим в ході апеляційного розгляду справи, звукозаписом судового засідання за 04 грудня 2017 року та його журналом (а.с. 48).

В іншому випадку, колегія суддів не вбачає підстав і для того, щоб стверджувати про безпідставне не використання судом першої інстанції свого права вийти за межі висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, зазначеному в обвинувальному акті, зокрема в частині зміни правової кваліфікації, так би мовити, першого епізоду кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_8 по відношенню до потерпілого ОСОБА_10 , оскільки це по-перше, фактично додає до пред`явленого органами досудового розслідування обвинувачення додаткової кваліфікації за ч. 3 ст. 185 КК України, якої не містить складений відносно ОСОБА_8 обвинувальний акт, що не виступає на захист його прав і основоположних свобод, так як в даному випадку, становище обвинуваченого ОСОБА_8 жодним чином не покращиться, а лише додасть додаткову кваліфікацію його дій, а по-друге, в такому випадку призначення йому остаточного покарання відбудеться із застосуванням положень ст. 70 КК України, що надає суду право використати при призначенні покарання за сукупністю злочинів, як принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим так і принцип повного чи часткового складання призначених покарань, що не виключає призначення ОСОБА_8 в такому випадку більш суворого покарання.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожній особі право на справедливий суд, колегія суддів апеляційного суду дійшла переконливого висновку, що апеляційна скарга прокурора не ґрунтується на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягає.

Разом з тим, діючи в межах ст. 404 КПК України, колегія суддів не вдається до оцінки призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, оскільки воно не оспорюється учасниками кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 грудня 2017 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4