29.03.2018 Справа № 337/239/17-к
Провадження № 1-кп/337/8/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2018 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Запоріжжя, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаваючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 27.04.2009 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.199, 185 ч.2, 186 ч.2, 309, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 16.01.2013 року по відбуттю строку покарання; 05.02.2016 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ст.. 185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, 01.09.2016 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ст., 15 ч.3, 185 ч.2; 185 ч.2 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнився 18.11.2016 року по відбуттю строку покарання; 14.11.2016 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч.4 ст.296 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки; 14.12.2016 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя 26.12.2017 року у відповідність до вимог КПК України приведено вироки відносно ОСОБА_6 та до відбуття призначено покарання у вигляді двох років шести місяців позбавлення волі, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч.2 КК України,
в с т а н о в и в :
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав частково. Суду пояснив, що 23.11.2016 року, приблизно о 21-00 годині, він ішов від роботи матері на зупинку громадського транспорту, до цього вживав спиртне, коли зустрів знайомого ОСОБА_7 на зупинці, який стояв з пляшкою пива, а поряд стояв заведений автомобіль «Таврія». Вони з ОСОБА_8 випили пиво, а потім ОСОБА_9 запропонував йому придбати автомобіль «Таврія Славута» жовтого кольору за 5000 грн. на вітомобіль документів не було. Все відбувалося приблизно 10 хвилин.. ОСОБА_10 він знає давно, спілкувався з ним та влітку 2009 року, разом сиділи у СІЗО. У 2013 році він зустрічав ОСОБА_10 , певний час з ним спілкувався, знав що той не працював, вживав наркотичні засоби та знаходився на утриманні дівчини. ОСОБА_9 , коли він його зустрів 23.11.2016 року казав, що автомобіль у нього на продаж, а чий автомобіль він не цікавився. Він погодився автомобіль придбати, після чого вони разом сіли в автомобіль, за кермо сів ОСОБА_9 , який знаходився у нетверезому стані, доїхали до вул. Тюленіна разом, потім домовилися зустрітися наступного дня, ОСОБА_9 вийшов з автомобіля, автомобіль був заведений, після чого він пересів на водійське сидіння та поїхав, виїхав на ОСОБА_11 , поїхав в сторону Космічного мікрорайону, але у процесі руху автомобілем, його зупинили працівники поліції за допомогою гучномовця і повідомили, що автомобіль знаходиться у розшуку.
Згодом, ОСОБА_6 змінив показання та пояснював, що він, перебуваючи у СІЗО м.Запоріжжя зустрів знайомого ОСОБА_12 , 1982 року народження, якого зустрів на зупинці громадського транспорту 23.11.2016 року та саме який показав йому автомобіль «Славута» жовтого кольору та пояснив, що з автомобілем проблеми, бо на нього відсутні документи. Ключі від автомобіля були. Також ОСОБА_13 запитав про те, чи є у нього знайомі, щоб через них продати автомобіль. Після цього вони випили пиво, він зателефонував знайомому та поцікався про вартість автомобіля, потім вони разом з ОСОБА_13 сіли в автомобіль, доїхали до вул.. Тюленіна, де ОСОБА_13 вийшов, а він пересів на водійське сидіння, при цьому автомобіль залишався заведеним і ключів від автомобіля він не бачив. Він поїхав в сторону Космічного мікрорайону, але у процесі руху автомобілем, був затриманий працівниками поліції. Він раніше називав інше прізвище особи, яка надала йому автомобіль, оскільки не пам`ятав прізвище ОСОБА_13 . З ОСОБА_13 він познайомився раніше, у 2007 році, бо у той час вони разом перебували у СІЗО м.Запоріжжя. Він особисто знаходився у СІЗО з грудня 2007 року по вересень 2009 року, а ОСОБА_13 знаходився у СІЗО, приблизно один місяць, не більше. Зараз він знову зустрів ОСОБА_14 у СІЗО, дізнався його прізвище. Вину визнає частково, бо він керував автомобілем у той час, коли його зупинили, але автомобіль не викрадав. Також пояснив, що до керування автомобілем він вживав алкоголь та випив приблизно 300 гр. горілки та по 0,5 літра п`ять пляшок пива. Чому змінив показання, пояснити не може.
І хоч обвинувачений свою вину у скоєнні вказаного кримінального правопорушення визнав частково, його винуватість підтверджується доказами, здобутими у ході розгляду справи судом:
-поясненнями у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_5 про те, що 23.11.2016 року він з сином, на автомобілі жовтого кольору «Славута» заїхали в магазин «Сільпо» на пр. Преображенського, 13 у м.Запоріжжі, колишній «Амстор». Коли вийшли з автомобіля, він закрив авто і пішов у магазин, це було приблизно о 21 годині 30 хвилин. В магазині вони були приблизно 10- 15 хвилин, а коли вийшли, на стоянці автомобіля не було, після чого він звернувся у поліцію. Коли він з працівниками поліції їхали в патрульному автомобілі, по рації передали, що його автомобіль зупинено на Набережній і вони направилися до місця зупинки автомобіля. При огляді автомобіля, який проходив у його присутності, було виявлено зламані ножиці, а також ніж. У теперішній час автомобіль йому повернули;
-свідка ОСОБА_15 про те, що 23.11.2016 року він з батьком, на автомобілі «Славута» заїхали до магазину «Амстор» ( Сільпо), автомобіль залишили на стоянці. Відсутні були хвилин 10-15, а коли вийшли, виявили, що автомобіль на стоянці відсутній, батько звернувся до поліції;
-свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що обвинувачений ОСОБА_6 є її сином. Вона працює у кіоску і у той день, ОСОБА_17 приходив до неї, приблизно о 20 годині 30 хвилин, пробув у неї десь хвилин 30 і пішов. Він був у стані алкогольного сп`яніння. Коли уходив, казав, що їде до дівчини, а де жив син, їй не відомо. Від її роботи, а саме від кіоску, до зупинки йти 2-3 хвилини;
-свідка ОСОБА_18 , який пояснив, що він працює інспектором управління патрульної поліції. Під час несення ним служби була отримана інформація про незаконне заволодіння автомобілем ЗАЗ, жовтого кольору. Екіпаж перебував в районі вулиці Шкільної і вони зрозуміли, що автомобіль поїде по Набережній магістралі, зупинилися там і чекали. Приблизно через 5 хвилин побачили автомобіль жовтого кольору, який рухався в сторону супермаркету «Ашан», номер відповідав номеру авто, яке знаходилося у розшуку, після чого почали переслідувати автомобіль, водій якого на вимоги не зупинявся, вони почали автомобіль переслідувати, ввімкнули проблискові маячки, звуковий сигнал, але водій не зупинявся і змогли зупинити автомобіль лише шляхом блокування. В автомобілі знаходився один чоловік, який ним керував, спочатку на їх вимоги водій не реагував, потім вийшов з автомобіля, вів себе неадекватно, при собі не мав водійського посвідчення, документів на автомобіль також не мав, у нього не було і ключів від автомобіля, замок запалення в автомобілі був пошкоджений. Водій казав, що автомобіль йому дав покататися його друг. Прилад «Драгер» показав, що чоловік знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння. Чоловік, який керував автомобілем, коли вийшов з авто, тримав руки у кишенях, на неодноразові вимоги їх витягти, не реагував, а коли на їх вимогу руки витяг, то викинув на землю рукавички. В салоні автомобіля на пасажирському передньому сидінні було виявлено ніж;
-свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що восени 2016 року, він разом з ОСОБА_20 ніс службу, коли отримали повідомлення по рації, що від магазину «Сільпо» викрадено автомобіль «Славута». Вони поїхали на ОСОБА_11 магістраль і стали там чекати. Автомобіль «Славута« проїхав повз них, номерні знаки відповідали викраденому автомобілю, тому вони почали рухатися за автомобілем, увімкнули проблискові маячки, намагаючись зупинити авто, потім вимагали зупинитися по гучномовцю, але водій автомобіль не зупиняв. Вони обігнали автомобіль і заблокували його. Коли водій « ОСОБА_21 » на їх вимогу вийшов з автомобіля, його руки були в печатках, які він зняв та викинув при них на обочину. Водій був у стані алкогольного сп`яніння, документів на автомобіль не мав. Коли прибула на місце оперативна група, було проведено огляд автомобіля та виявлено, що двері авто мають сліди злому замка, у замку запалення сторонні предмети- обломок ножиць. При цьому у водія не було ключів від автомобіля, ніяких документів на авто, і він пояснив, що автомобіль покататися дав йому знайомий;
-свідка ОСОБА_22 , який пояснив, що у листопаді 2016 року він стояв недалеко від стоянки ТБ «Амстор» та чекав знайомого. На стоянці, на відстані, приблизно 15 метрів від нього, стояв автомобіль світлого кольору та автомобіль «Славута» чи «Таврія» жовтого кольору. Жовтий автомобіль стояв по відношенню до нього передом. У цей час він звернув увагу на чоловіка- невисокого зросту, худорлявого, який був одягнений у куртку коричневого кольору, яка мала хутро на капюшоні. Чоловік намагався відкрити двері автомобіля та колупався у замку, при цьому шатався. Пройшло багато часу та він не може із впевненістю сказати скільки часу чоловік колупався у замку дверей автомобіля. Чоловік був несамовитим, на його думку, він був у стані сильного алкогольного сп`яніння або під дією наркотиків. Коли чоловік відчинив двері автомобіля, сів в автомобіль та поїхав. Невдовзі на стоянку приїхали працівники поліції, а оскільки він знаходився все ще поблизу стоянки, підійшли до нього та спитали, чи бачив він чоловіка який викрав авто. Після цього він описав чоловіка, а через кілька днів його викликали до відділення поліції, пред`явили 4 фото, на яких він упізнав чоловіка, який викрав автомобіль із стоянки біля ТБ »Амстор». Після цього він приходив у відділення поліції та бачив цього ж чоловіка, який сидів у кабінеті слідчого, повз який він проходив;
-показаннями свідка ОСОБА_23 про те, що вона в останнє бачила ОСОБА_24 наприкінці осені 2016 року, приблизно у кінці листопада, але до 12.12.2016 року, на зупинці громадського транспорту пр. Соборний, куди вона приїздила до знайомої. На зупинку під`їхав автомобіль жовтого кольору, з нього вийшов немолодий чоловік, у нетверезому стані, який намагався з нею познайомитися і у цей час підійшов ОСОБА_17 , чоловіки між собою привіталися, поспілкувались, ОСОБА_17 купив собі пиво, а незнайомий цигарки. Все це відбувалося від 3 до 5 хвилин, потім вони запропонували підвезти і її, але вона відмовилася, незнайомий чоловік сів за кермо автомобіля, ОСОБА_17 поряд і вони уїхали. Потім пояснила, що все відбувалося в районі зупинки по пр. Радянському. Незнайомий чоловік був одягнений у джинси, але точно сказати не може, чи був одягнений у куртку чи дублянку, сказати також не може, але шапки на голові у нього не було. ОСОБА_17 був одягнений у темну куртку без капюшону, темні штани-брюки, на голові шапки також не було. Також не пам`ятає чи автомобіль під час спілкування вказаних осіб був заведений, чи ні;
-поясненнями свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що ОСОБА_24 він знає з 2008 року, восени 2008 року вони сиділи разом у СІЗО м.Запоріжжя. У кінці листопада 2016 року він зустрів ОСОБА_24 на зупинці громадського транспорту на Бабурці. Сам він під`їхав туди на автомобілі «Славута» жовтого кольору, який раніше викрав із стоянки в районі ТБ «Амстор». Автомобіль там стояв посередині стоянки, поряд нього автомобілів не було. Він підійшов до автомобіля зі сторони проїзної частини, вдарив ногою по колесу та виявив, що автомобіль не має сигналізації, ножицями, які у нього були, відчинив двері, сів в автомобіль, подивився, в автомобілі нічого не було. При собі у нього був саморобний ключ, щоб відчиняти двері, описати який він не може та яким він завів автомобіль, виїхав із стоянки, проїхав і зупинився на зупинці громадського транспорту купити цигарок, де і зустрів ОСОБА_24 , згадав, що раніше бачив його у СІЗО, дуже вони не спілкувалися, ОСОБА_17 збирався їхати у місто і він запропонував його підвезти. У процесі руху вони розмовляли та він сказав ОСОБА_25 , що автомобіль належить йому, але на нього не має документів, запропонував допомогти продати автомобіль, на що ОСОБА_17 погодився. Вони домовилися зустрітися наступного дня, після чого він вийшов на вул. Перемоги, а ОСОБА_17 сів за кермо та поїхав. При цьому ключ залишився у замку запалення, а коли він вийшов з автомобіля, автомобіль заглушив. Що далі сталося з автомобілем, йому до теперішнього часу не відомо. Куди потім поділися ножиці, не знає. У той день він був одягнутий у куртку-пропитку темно коричневого кольору, на замку з двома карманами, з комірцем, без капюшону, на голові була чорна шапка. ОСОБА_17 був одягнений у джинси темного кольору, колір сказати не може, сорочку чи светр, точно не пам`ятає, шапки на голові не було. При цьому пояснив, що куди поділися ножиці він не знає, а коли вийшов з автомобіля ключ він залишив у замку запалення;
-протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення ( т.1 а.с.52);
-протоколом огляду місця події від 24.11.2016 року та фототаблицею до нього ( т.1, а.с. 56- 74);
-протоколом огляду речей від 24.12.2016 року( т.1, а.с. 75);
-протоколом огляду предмету від 26.11.2016 року та фототаблицею до нього ( т.1, а.с. 78- 81);
-висновком експерта № 1533-Т від 23.12.2016 року, згідно якого замок з водійських дверей автомобіля та замок запалення двигуна автомобіля, знаходилися у несправному стані та ілюстративною таблицею до нього ( т.1, а.с. 100-108);
-протоколом огляду речей від 26.11.2016 року та фототаблицею до нього ( т.1, а.с. 111-115);
-висновком експерта № 298/16 від 02.12.2016 року про вартість викраденого автомобіля ( т.1, а.с. 119-121);
-протоколом огляду речей від 24.11.2016 року та фототаблицею до нього ( т.1, а.с. 122- 123);
-протоколом пред`явлення предмету для впізнання за фотознімками від 24.11.2016 року куртки та довідкою ( т.1, а.с. 124-125, 126);
-протоколом огляду предметів від 27.12.2016 року та фототаблицею до нього ( т.1, а.с. 131- 133);
-речовим доказом-диском з відеозаписом портативних відео реєстраторів, які знаходилися на працівниках патрульної поліції у складі екіпажу № 311, які 23.11.2016 року зупинили автомобіль ЗАЗ 110307 реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 біля будинку № 107 по вул.. Троїцькій у м.Запоріжжі, який перебував на обліку у базі «УГОН» (т.1, а.с.134);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 13.01.2017 року за участю потерпілого ОСОБА_5 , додатком до протоколу та DVD-R диском з відеозаписом проведення слідчого експерименту ( т.1, а.с.135- 138);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 13.01.2017 року за участю потерпілого ОСОБА_5 , додатком до протоколу та DVD-R диском з відеозаписом проведення слідчого експерименту ( т.1, а.с.139- 141).
Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ст.289 ч.2 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.
За змістом ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.
При цьому, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, норм Конституції України, КПК України, які визначають права і свободи кожного, хто перебуває під юрисдикцією членів Ради Європи, які підписали означену конвенцію, держави, яка ратифікувала її у встановленому Законом порядку, та гарантують кожному права і свободи, визначені в розділі 1 Конвенції та розділу У111 Конституції України.
У судовому засіданні ОСОБА_6 вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав частково, лише у частині того, що він, на час зупинки автомобіля працівниками поліції, керував автомобілем, та пояснив, що він не викрадав автомобіль із стоянки, а автомобіль дав йому для продажу знайомий ОСОБА_9 , потім змінив показання та сказав, що автомобіль для продажу дав йому знайомий ОСОБА_12 , з яким він познайомився раніше, у 2009 році, потім змінив показання та вказав, що познайомився з ним у 2007 році, бо у той час вони разом перебували у СІЗО м.Запоріжжя.
Доводи обвинуваченого у цій частині не знайшли підтвердження у процесі розгляду вказаного кримінального провадження у суді, та повністю спростовуються доказами, які добуті у судових засіданнях.
Так, ОСОБА_12 суду пояснив, що ОСОБА_24 він знає з 2008 року, восени 2008 року вони сиділи разом у СІЗО м.Запоріжжя. У листопаді 2016 року він зустрів ОСОБА_24 на зупинці громадського транспорту на Бабурці. Він під`їхав туди на автомобілі «Славута» жовтого кольору, який раніше викрав із стоянки в районі ТБ «Амстор». Автомобіль стояв посередині стоянки, поряд нього автомобілів не було. Він підійшов до автомобіля зі сторони проїзної частини, вдарив ногою по колесу та виявив, що автомобіль не має сигналізації, ножицями відчинив двері, сів в автомобіль. У нього був саморобний ключ, щоб відчиняти двері, яким він завів автомобіль, виїхав із стоянки, поїхав і зупинився на зупинці громадського транспорту купити цигарок, де і зустрів ОСОБА_24 , якого раніше бачив у СІЗО. ОСОБА_17 збирався їхати у місто і він запропонував його підвезти. У процесі руху вони розмовляли та він сказав ОСОБА_25 , що автомобіль належить йому, але на нього не має документів, запропонував допомогти продати автомобіль, на що ОСОБА_17 погодився. Вони домовилися зустрітися наступного дня, після чого він вийшов на вулиці Перемоги, а ОСОБА_17 сів за кермо автомобіля та поїхав. Що далі сталося з автомобілем, йому до теперішнього часу не відомо. Куди потім поділися ножиці, якими він відчиняв двері автомобіля, не знає. У той день він був одягнутий у куртку-пропитку темно коричневого кольору, на замку з двома карманами, з коміром, без капюшону, на голові була чорна шапка. ОСОБА_17 був одягнений у джинси темного кольору, сорочку чи светр, точно не пам`ятає, шапки у ОСОБА_24 не було.
Показання свідка ОСОБА_12 у частині того, що він знає ОСОБА_24 з 2008 року, восени 2008 року вони сиділи разом у СІЗО м.Запоріжжя, спростовуються довідкою ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» від 12.10.2017 року наданою на запит суду, з якої вбачається, що ОСОБА_6 , 1987 року народження утримувався в Запорізькому СІЗО з 26.12.2007 року по 15.09.2009 року. 15.09.2009 року направлений для відбуття покарання до Біленьківської ВК-99, 15.09.2010 року повернутий і СІЗО у зв`язку із скасуванням вироку, 05.02.2011 року направлений для відбування покарання до Біленьківської ВК-99. У теперішній час ОСОБА_6 утримується у СІЗО з 26.11.2016 року.
ОСОБА_12 , 1982 року народження, згідно обліково-довідкової картотеки у період з грудня 2007 року по вересень 2009 року в Запорізькому СІЗО не утримувався.
На теперішній час ОСОБА_12 утримується у СІЗО з 17.05.2017 року (т.1, а.с.228).
Аналогічну довідку надало керівництво СІЗО м.Запоріжжя і на запит прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 ( т.2, а.с. 74).
Крім того, на запит суду щодо утримання ОСОБА_12 у СІЗО м.Запоріжжя з грудня 2007 року по вересень 2009 року, як транзитно-пересильної особи, керівництво СІЗО м.Запоріжжя надати відомості не може у зв`язку із закінченням зберігання картотеки транзитно-пересильних осіб.
У зв`язку з тим, що адвокатом ОСОБА_4 не спростовано вказані довідки жодним доказом, суд вважає, що клопотання адвоката про визнання довідок недопустимим доказом, задоволенню не підлягає, оскільки такі довідки підтверджені іншою довідкою № 384 від 20.03.2018 року.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_26 та адвоката ОСОБА_4 у судовому засіданні про те, що ОСОБА_12 утримувався у вказаний період у СІЗО м.Запоріжжя, жодним доказом не підтверджені, а навпаки спростовуються довідкою № 384 від 20.03.2018 року ( т.2, а.с. 129- 131), з якої вбачається, що ОСОБА_26 22.05.2007 року був звільнений від відбуття покарання УДО з Алчевської ВП № 13 Луганської області на не відбутий строк 10 місяців 22 дні та вибув у м.Лисичанськ Луганської області. Запобіжний захід ОСОБА_26 у вигляді арешту було обрано 26.12.2007 року Северодонецьким МУВС Луганської області, засуджений був ОСОБА_26 21.05.2009 року Северодонецьким міським судом Луганської області до 6 років позбавлення волі, з 24.11.2009 року відбував покарання у Брянській ВК № 11 Луганської області.
Будь якого посилання на утримання ОСОБА_26 в зазначений обвинуваченим ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_4 період у СІЗО м.Запоріжжя, вказана вище довідка не містить, а навпаки підтверджує факт знаходження ОСОБА_26 у вказаний період на території Луганської області у СІЗО і про будь- яке етапування ОСОБА_26 з СІЗО м.Запоріжжя до СІЗО у Луганській області, така довідка не містить.
Крім того, вказаною довідкою спростовуються доводи адвоката ОСОБА_4 про утримання ОСОБА_26 у вказаний період у СІЗО м.Запоріжжя, оскільки вищезазначена довідка № 384 не містить також і посилання на те, що відносно ОСОБА_26 було оголошено розшук, а також інших підстав, за яких міг би останній утримуватися в іншому СІЗО, а навпаки доводить факт обрання запобіжного заходу ОСОБА_26 у вигляді тримання під вартою 26.12.2007 року Северодонецьким МУВС Луганської області та засудження ОСОБА_26 21.05.2009 року Северодонецьким міським судом Луганської області до 6 років позбавлення волі, який з 24.11.2009 року відбував покарання у Брянській ВК № 11 Луганської області.
Вказане вище свідчить про неправдивість показань свідка ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_6 у цій частині, а також спростовує доводи адвоката ОСОБА_4 та повністю спростовує доводи вказаних осіб щодо скоєння кримінального правопорушення, яке інкриміновано ОСОБА_6 саме ОСОБА_26 .
Крім того, показання свідка ОСОБА_12 у частині того, що у той день ОСОБА_17 був одягнений у джинси темного кольору, сорочку чи светр, він точно не пам`ятає, а шапки на голові у ОСОБА_6 не було, спростовуються показаннями свідка ОСОБА_22 про те, що у листопаді 2016 року він стояв недалеко від стоянки ТБ «Амстор» та чекав знайомого. На стоянці, на відстані, приблизно 15 метрів від нього, стояв автомобіль світлого кольору та автомобіль «Славута» чи «Таврія» жовтого кольору. Жовтий автомобіль стояв по відношенню до нього передом. У цей час він звернув увагу на чоловіка- невисокого зросту, худорлявого, який був одягнений у куртку коричневого кольору, яка мала хутро на капюшоні.
Як вбачається з протоколу пред`явлення предмету для впізнання за фотознімками від 24.11.2016 року ( т.1, а.с. 124 125), у присутності двох свідків, ОСОБА_22 по пред`явленим для впізнання чотирьом фотографіям одягу- курток, впізнав на фото № 4 куртку, у яку був одягнений чоловік, який 23.11.2016 року викрав із стоянки біля ТЦ «Сільпо» ( «Амстор») автомобіль «Славута» жовтого кольору.
Враховуючи вказане вище, суд до показів свідка ОСОБА_12 у цій частині відноситься критично, та не бере їх до уваги, оскільки вони повністю спростовуються доказами, які вказані вище.
При цьому свідок, описуючи події, а також те, хто з присутніх на зупинці і що купляв у кіоску, вказавши назву магазину у місцевості, якої вона взагалі не знає, не змогла пригадати, коли такі події сталися, на якій зупинці громадського транспорту, оскільки у цій частині змінювала свої показання, а також те, у чому були одягнені ОСОБА_17 та незнайомий чоловік. Описання одягу ОСОБА_6 повністю протиречить описанням одягу у показаннях свідка ОСОБА_22 , а також-протоколу пред`явлення предмету для впізнання за фотознімками від 24.11.2016 року ( т.1, а.с. 124 125), за яким, у присутності двох свідків, ОСОБА_22 по пред`явленим для впізнання чотирьом фотографіям одягу- курток, впізнав на фото № 4 куртку, у яку був одягнений чоловік, який 23.11.2016 року викрав із стоянки біля ТЦ «Сільпо» ( «Амстор») автомобіль «Славута» жовтого кольору.
Також показання свідка ОСОБА_23 у судовому засіданні про те, що вона зустріла невідомого чоловіка, який під`їхав на автомобілі жовтого кольору на зупинку громадського транспорту на Бабурці, з яким вона спілкувалася, а вже потім до них підійшов ОСОБА_6 , потім ОСОБА_17 спілкувався з цим чоловіком, після цього вони зробили покупки у кіоску, а також те, що вказані події відбувалися приблизно 10 хвилин, спростовуються протоколом проведення слідчого експерименту від 13.01.2017 року та відеозаписом проведення слідчого експерименту, яким визначено час руху автомобіля від стоянки біля ТБ «Амстор» до місця зупинки автомобіля «Славута» працівниками УПП з 14 годин 27 хвилин до 14 години 52 хвилин, що спростовує показання свідка ОСОБА_23 щодо часу знаходження на зупинці невідомого чоловіка і ОСОБА_16 , їх спілкувань між собою та з нею, їх від`їзду від зупинки громадського транспорту до того часу, поки автомобіль, яким керував ОСОБА_6 був зупинений працівниками поліції.
Також вказані пояснення свідка ОСОБА_23 у частині часу, спростовуються поясненнями потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_15 , про те, що з того часу, коли вони залишили автомобіль на стоянці біля торгового центру та коли вийшли з нього, пройшло 10-15 хвилин, автомобіль вони не виявили на стоянці, зразу ж звернулися до поліції.
Також суд до показань свідка ОСОБА_23 у частині того, що вона знайома з ОСОБА_27 , бачила його ну зупинці громадського транспорту наприкінці листопада 2016 року, відносить критично, оскільки, вперше даючи показання суду, ОСОБА_6 пояснював, що на зупинці була дівчина, білява, але ні під час перших показань ні під час допиту після зміни показань, не вказував, що це була його знайома та не називав її прізвище, а версія щодо допиту свідка- його знайомої ОСОБА_23 виникла вже після того, як ОСОБА_6 змінив показання у частині особи, яка викрала автомобіль із стоянки біля торгового центру з ОСОБА_10 на ОСОБА_28 .
У судовому засіданні свідок ОСОБА_26 пояснював, що автомобіль «Славута» він викрав із стоянки в районі ТБ «Амстор», він підійшов до автомобіля зі сторони проїзної частини, вдарив ногою по колесу та виявив, що автомобіль не має сигналізації, ножицями відчинив двері, сів в автомобіль. У нього був саморобний ключ, щоб відчиняти двері, яким завів автомобіль, виїхав із стоянки.
При цьому свідок ОСОБА_26 не зміг описати ключ та пояснити суду куди потім він дів ножиці та саморобний ключ, яким завів автомобіль.
Саморобний ключ працівникам поліції виявити не вдалося, ножиці, які були зламані, при огляді автомобіля були виявлені та вилучені.
Як вбачається з відеозапису подій, а саме подій затримання ОСОБА_6 у процесі руху автомобілем по Набережній, при виявленні зламаних ножиць та рукавичок, ОСОБА_6 пояснював, що ножиці належать йому.
Також із вказано відеозапису вбачається, що на питання працівників поліції про те, де знаходяться ключі від автомобіля, ОСОБА_6 пояснити не міг нічого.
Як встановлено, єдиний комплект ключів від автомобіля, знаходився у потерпілого ОСОБА_5 , який також був оглянутий, відповідно до протоколу огляду предмету від 26.11.2016 року ( т. 1, а.с. 78- 83) та який, як пояснював потерпілий, він нікому і ніколи не передавав.
Крім того, показання свідка ОСОБА_26 та ОСОБА_6 різняться, оскільки ОСОБА_29 пояснював суду, що коли він вийшов з автомобіля, ключ залишив у замку запалення, автомобіль заглушив, а ОСОБА_17 пояснював, що коли ОСОБА_29 вийшов з автомобіля в районі вулиці Перемоги, автомобіль він не глушив.
Відповідно до висновку експерта № 1533-Т від 23.12.2016 року замок водійських дверей автомобіля та замок запалювання двигуна автомобіля, вилучені під час огляду автомобіля, знаходились у несправному стані.
Вказане вище повністю спростовує позицію ОСОБА_6 та сторони захисту-адвоката ОСОБА_4 про непричетність ОСОБА_6 до скоєння вказаного злочину.
Посилання у судовому засіданні адвоката ОСОБА_30 на недопустимість доказів, а саме - протоколу пред`явлення особи для впізнання, за яким свідок ОСОБА_22 впізнав ОСОБА_6 як особу, яка 23.11.2016 року із стоянки біля ТБ «Амстор» викрала автомобіль «Славута» жовтого кольору, а також постанови про визнання речовим доказом дублянки, не може бути взято уваги у зв`язку з наступним.
Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні пояснив, що у листопаді 2016 року він стояв недалеко від стоянки ТБ «Амстор» та чекав знайомого. На стоянці, на відстані, приблизно 15 метрів від нього, стояв автомобіль світлого кольору та автомобіль «Славута» чи «Таврія» жовтого кольору. Жовтий автомобіль стояв по відношенню до нього передом. У цей час він звернув увагу на чоловіка- невисокого зросту, худорлявого, який був одягнений у куртку коричневого кольору, яка мала хутро на капюшоні. Чоловік намагався відкрити двері автомобіля та колупався у замку, при цьому шатався. Чоловік був несамовитим, на його думку був у стані сильного алкогольного сп`яніння або під дією наркотиків. Коли чоловік відчинив двері автомобіля, сів та поїхав. Невдовзі на стоянку приїхали працівники поліції, а оскільки він знаходився все ще поблизу стоянки, підійшли до нього та спитали, чи бачив він чоловіка який викрав авто. Після цього він описав чоловіка, а через кілька днів його викликали до відділення поліції, пред`явили 4 фото, на яких він упізнав чоловіка, який викрав автомобіль із стоянки біля ТБ »Амстор», а вже після цих подій, пізніше, коли він приходив у відділення поліції, бачив цього ж чоловіка, який сидів у кабінеті слідчого, повз який він проходив.
Крім того, свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні пояснював, що через те, що пройшло багато часу із вказаних подій, він не може точно сказати скільки часу чоловік, який викрав автомобіль, колупався у замку водійських дверей, що спростовує доводи адвоката ОСОБА_4 про те, що як пояснив свідок, чоловік колупався у замку дверей приблизно 15 хвилин.
Також суд критично відноситься до показань ОСОБА_6 у частині того, що він не викрадав автомобіль, а автомобіль дав йому для наступного продажу ОСОБА_29 , оскільки при затримання ОСОБА_6 23.11.2016 року, свідкам ОСОБА_31 і ОСОБА_19 . ОСОБА_6 пояснював, що автомобіль йому покататися дав знайомив, що вказані вище свідки підтвердили при допиті у суді.
Крім того, після зміни показань у суді, ОСОБА_6 пояснював, що ключі від автомобіля були, але як встановлено у процесі розгляду справи, був єдиний комплект ключів у потерпілого, який він нікому не передавав.
Пленумом Верховного суду України, Постановою N 9 від 01.11.1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визначив, що статтею 129 Конституції встановлено, що до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін, забезпечення доведеності вини та підтримання в суді державного обвинувачення, яке згідно зі ст.121 Конституції покладається на прокуратуру, тому суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового слідства кваліфіковані вірно за ст. 289 ч.2 КК України.
Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У судовому засіданні ні захисником ОСОБА_4 , ні іншими захисниками, які брали участь у розгляді даної справи, а також обвинуваченим ОСОБА_6 , не надано суду жодного доказу у частині доводів про те, що ОСОБА_6 , інкриміноване йому кримінальне правопорушення не скоювалося, як і доказів того, що даний злочин скоєно іншою особою- ОСОБА_26 ..
Суд вважає, що дані висновки не протиречать Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, оскільки остання не виключає необхідності і можливості застосування національного законодавства України, що діє на даний момент і вказаного вище, яке вбачає те, що обов`язково приймається до уваги принцип презумпції невинності, передбачений ст.62 Конституції України, а саме: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Тому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст.12 КК України відносяться до тяжкого злочину.
Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, з врахуванням всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню, згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше був неодноразово засуджений за скоєння корисливих злочинів, судимість за які у встановленому порядку не знята і не погашена, належних висновків для себе не зробив і знову скоїв корисливий злочин, також враховує стан здоров`я обвинуваченого, тому, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання пов`язане з позбавленням волі.
Невизнання вини обвинуваченим у скоєнні даного кримінального правопорушення, зміна його показань у процесі розгляду справи судом у частині особи, яка скоїла злочин та інших обставин справи, суд вважає способом захисту обвинуваченого з метою уникнення відповідальності за скоєний ним злочин.
Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.
У якості обставин які обтяжують покарання, суд визнає скоєння кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
ОСОБА_6 раніше був засуджений вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 14.12.2016 року за ст. 185 ч.2 КК України і йому призначено покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі, також ОСОБА_6 раніше був неодноразово засуджений, у зв`язку з чим, ухвалою Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 26.12.2017 року були приведені у відповідність до вимог КПК України вироки: Комунарського райсуду м.Запоріжжя від 05.02.2016 року, вирок апеляційного суду Запорізької області від 28.02.2017 року, вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 14.11.2016 року, вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 14.12.2016 року, остаточно визначено до відбуття ОСОБА_6 покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі.
Дане кримінальне правопорушення ОСОБА_6 скоїв до постановлення вироку судом 14.12.2016 року, тому, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання з урахуванням вимог ст. 70 ч.4 КК України.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Долю речових доказів необхідно вирішити у порядку ст. 100 КПК України.
На підставі ч.5 ст.72 КК України ( в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року) в строк відбуття покарання ОСОБА_6 - з 24.11.2016 року зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 24.11.2016 року по день набрання вироком суду законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до Постанови Верховного суду від 13.03.2018 року по справі № 440/853/17.
Керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Визнати винуватим ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке особисто належить обвинуваченому.
На підставі ст. 70 ч.4 КК України, до призначено покарання частково приєднати покарання, призначене вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 14.12.2016 року у вигляді 6 місяців позбавлення волі і остаточно призначити до відбуття ОСОБА_6 покарання у вигляді шести років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке особисто належить обвинуваченому.
Строк відбуття покарання рахувати з 24.11.2016 року, з часу фактичного затримання обвинуваченого, відповідно до вироку Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24.12.2016 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України ( в редакції Закону № 2046-VIII від 18.05.2017 року) в строк відбуття покарання ОСОБА_6 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 24.11.2016 року по день набрання вироком суду законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Залишити ОСОБА_6 до набрання вироком суду законної сили, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Речові докази: автомобіль ЗАЗ-110307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , замок водійських дверей автомобіля, замок запалювання двигуна автомобіля, ключі від автомобіля ЗАЗ 110307 державний номер НОМЕР_1 - повернути потерпілому ОСОБА_5 ; дві рукавиці чорного кольору, металевий предмет з рукояткою, ззовні схожий на ніж, ножиці та вушка ножиць, які знаходяться на зберіганні у камері схову Хортицького ВП знищити; електронний носій ( диск) з відеозаписом портативних відео реєстраторів, які знаходилися на працівниках поліції 23.11.2016 року- залишити в матеріалах кримінального провадження; куртку, яка належить ОСОБА_6 - повернути ОСОБА_6 .
Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Хортицький районний суд м. Запоріжжя.

Суддя: ОСОБА_1