Справа № 567/991/17
УХВАЛА

16.11.2017 м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

за участі

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

провівши у відкритому судовому засіданні підготовче судове засідання по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого: 05.07.2017 року Рівненським міським судом за ч.4 ст.407 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі із встановленням іспитового строку 1 рік, 22.08.2017 року Острозьким районним судом Рівненської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

встановив:
в Острозький районний суд 12.09.2017 року від Здолбунівської місцевої прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000256.

Одночасно з обвинувальним актом до суду надійшла угода про примирення між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 13.09.2017 р. по вказаному провадженню було призначено підготовче судове засідання.

Під час підготовчого судового засідання потерпілий ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 просять затвердити угоду про примирення, прокурор просить не затверджувати зазначену угоду про примирення, посилаючись на те, що вона не відповідає вимогам закону.

Заслухавши прокурора, потерпілого, обвинуваченого, вивчивши обвинувальний акт та угоду про примирення, суд вважає, що в затвердженні угоди слід відмовити з наступних підстав.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 05.06.2017 близько 14:00 год., маючи умисел на заволодіння чужим майном, знаходячись на пасовищі, яке розташоване в с.Розваж Острозького району Рівненської області, будучи в дружніх відносинах з ОСОБА_4 , зловживаючи його довірою, шляхом добровільної передачі останнім, з проханням зателефонувати, заволодів мобільним телефоном марки "Леново А516" вартістю 846,67 грн., що належав на праві приватної власності потерпілому ОСОБА_4 .

Одночасно з обвинувальним актом до суду надійшла угода про примирення між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Згідно даної угоди, обвинувачений з потерпілими дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 190 КК України. Також, сторонами погоджене покарання, яке ОСОБА_5 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінумумів доходів громадян.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення між потерпілими та обвинуваченим, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Частиною 3 статті 469 КПК України передбачено, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
При перевірці угоди на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та закону судом встановлено наступне.
Стаття 471 КПК України передбачає, що в угоді про примирення зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк її вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, наслідки невиконання угоди.
За даною нормою покарання, яке узгоджується сторонами в угоді, повинно відповідати межам, передбаченим у санкції статті Особливої частини КК України, за наявності підстав, сторони можуть погодити покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди.

В судовому засіданні прокурор заперечила проти затвердження угоди про примирення, вказуючи, що умови угоди суперечать вимогам КК та КПК України, посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_5 , будучи судимим 22.08.2017 Острозьким районним судом за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 100 годин, зазначеного покарання не відбув, що унеможливлює призначення узгодженого сторонами угоди покарання без врахування даного вироку.

Відповідно до п.1 ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та закону. Суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та закону.

Згідно ст.475 КПК України передбачено, що вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків.

Пунктами 15, 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 "Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод" також передбачено обов"язок суду перевіряти угоду на відповідність вимогам КПК України і закону України про кримінальну відповідальність. Суд ухвалює вирок, яким затверджує угоду, якщо переконався в тому, що угоду може бути затверджено.

Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи: положення пунктів 1-2 ч. 1 ст. 65 КК, тобто 1) у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК, та 2) відповідно до положень Загальної частини КК.

Відповідно до ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно ст.72 КК України передбачено, що основні покарання у виді штрафу при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

При цьому, п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" передбачено, що при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку.

Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком важається зокрема, невідбута засудженим частина будь-якого основного покарання.

Згідно повідомлення Острозького районного сектору з питань пробації від 16.11.2017 року вбачається, що ОСОБА_5 , засуджений 22.08.2017 Острозьким районним судом за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт, станом на 16.11.2017 року не вийшов на відпрацювання встановленого вироком суду строку громадських робіт.

В судовому засіданні ОСОБА_5 підтвердив, що на даний час покарання у виді громадських робіт не відбув.

Згідно із ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобовязань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.
Таким чином, судом, встановлено, що умови угоди в частині призначення покарання суперечать вимогам Кримінального Кодексу України, що є підставою для відмови у затвердженні угоди, а судове провадження слід продовжити в загальному порядку.
Керуючись ст. 468-469, 471, 474, 475 КПК України, суд
ухвалив:
в затвердженні угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 , укладеної у кримінальному провадженні №0000256 за ч. 1 ст. 190 КК України - відмовити.
Роз`яснити, що повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1