УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2017 року
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000185 від 29.05.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000185 від 29.05.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України, а саме: копія акту приймання-передачі №17/л-28/10/16, який було 01 листопада 2017 року вилучено під час проведення обшуку в автомобілі марки «Mercedes-Benz», моделі «ML», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », що належить ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1

Вивчивши доводи клопотання, матеріали, надані в його обґрунтування, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Статтею 131 КПК України передбачено вичерпний перелік видів заходів забезпечення кримінального провадження, серед яких є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Так, в клопотанні прокурор наводить в обґрунтування обставин необхідності застосування арешту в ході проведення негласних слідчих дій установлено, що подальша передача лікарських засобів від сільської ради до установ охорони здоров`я району, а саме КЗ БРР «Бородянський центр ПМСД», Немішаївського АЗПСМ не відбувалась. Головою сільської ради вказані акти підписані із отримувачами допомоги після внесення відомостей до ЄРДР органом досудового розслідування та проведення перевірки законності розподілу та використання благодійної допомоги в рамках кримінального провадження. З аналізу отриманих даних внаслідок негласних слідчих дій установлено, що фактично лікарські засоби від БФ «БО «ФАРМВАРТА» до сільської ради, закладів охорони здоров`я надавались із різницею між фактичною поставко та переліком, зазначеному у актах приймання-передавання.

01 листопада 2017 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва справа№761/36718/17 провадження №1-кс/761/23241/2017 в автомобілі марки «Mercedes-Benz», моделі «ML», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », що належить ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 вилучено: копію акту приймання-передачі №17/л-28/10/16.

Вказали, що у досудового слідства є достатні підстави вважати, що в подальшому вказаний документ буде об`єктом під час проведення позапланової ревізії та економічної експертизи, а також використаний як вільний зразок відтиску печатки та зразки підписів керівників Благодійного фонду «Благодійна організація «БФ «ФАРМВАРТА». 01 листопада 2017 року вказаний документ визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор, слідчий підтримали доводи клопотання.

Вивчивши доводи клопотання, матеріали кримінального провадження, надані в його обґрунтування, слідчий суддя дійшов таких висновків.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Проте клопотання про арешт не містить доводів того, що за змістом копія акту приймання-передачі №17/л-28/10/16 має значення для даного кримінального провадження, яке розслідується за фактом ч.3 ст. 191 КК України.

Як зазначено в ЄРДР: привласнення службовими особами благодійної організації «Благодійний Фонд ФАРМВАРТА» за попередньою змовою із службовими особами ТОВ «ХВК Біокон» та з третіми особами (медичними установами та аптеками) з метою власного збагачення, лікарських засобів, які були безкоштовно надані в якості гуманітарної допомоги, та в подальшому розпоряджаються ними на власний розсуд.
В клопотанні не зазначено ані сторони за актом прийому передачі, ані предмет за актом прийому передачі, відсутнє посилання зміст отриманого акту. Також вилучений документ не оглядався, протокол огляду відсутній.
Слідчим, прокурором не доведено, що вказана копія акту прийому передачі має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні з урахуванням обсягу наданих даних.

Відповідно до правил ч.3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Таким чином, зі змісту клопотання, доданих документів не убачається, що копія акту містить фактичні дані, які мають доказове значення для даного кримінального провадження, в зв`язку з чим в задоволенні клопотання необхідно відмовити.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000185 від 29.05.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м.Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1