Справа № 507/1603/15-к
В И Р О К ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.01.2018 року смт. Любашівка
Любашівський районний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя
АДРЕСА_1 , громадянина України, сільського голови Агафіївської сільської ради Любашівського району Одеської області , з середньою освітою, одруженого, раніше не судимого,
обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 органом досудового слідства обвинувачується в тому, що 21 квітня 2014 року приблизно о 16 годині 40 хвилин, перебуваючи біля магазину «Некст», що розташований по вул. Кірова в смт. Любашівка Одеської області, в процесі раптово виниклої сварки з потерпілим ОСОБА_4 з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень умисно наніс один удар ногою потерпілому ОСОБА_4 в область голови, в результаті чого останній впав на землю, після чого наніс йому ще декілька ударів ногою в область голови, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді : закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку , садна лобної ділянки та в ділянці спинки носу, синців на нижній повіці правого ока та на слизовій оболонці верхньої губи, перелому коронок 1-го та 2-го правих зубів верхньої щелепи справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, орган досудового слідства надав суду наступні докази, які були дослідженні в судовому засіданні, а саме:
- свідчення потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що 21.04.2014 року приблизно о 16 годині 30 хвилин він зі своїм кумом і давнім товаришем ОСОБА_8 приїхали до магазину «Next», що розташований по вул. Кірова в смт. Любашівка Одеської області. ОСОБА_8 пішов в магазин, а він залишався сидіти в автомобілі. В цей час до магазину під`їхав ОСОБА_6 і з дружиною. По дорозі до магазину ОСОБА_6 показав йому непристойний жест у вигляді фігури з трьох пальців. Коли ОСОБА_6 вийшов з магазину, то він вийшов з автомобіля і пішов в його напрямку, щоб уточнити чи йому був адресований вказаний жест і за що. На що ОСОБА_6 відповів , що жест був адресований йому, з приводу чого вони почали штовхати один одного. Що відбувалось далі він не пам`ятає внаслідок втрати свідомості;
- покази свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що зі ОСОБА_4 знаходяться в дружніх
відносинах. 21.04.2014 року приблизно о 17 годині він та ОСОБА_4 знаходились біля магазину «Next», що розташований по вул. Кірова в смт. Любашівка Одеської області. Він пішов в магазин, а ОСОБА_4 залишився в його автомобілі. Коли він вийшов з магазину, то побачив, що ОСОБА_4 , який знаходився в його автомобілі свариться з ОСОБА_6 . В ході сварки ОСОБА_4 вийшов з автомобіля і підійшов до обвинуваченого. Вони почали штовхати один одного. ОСОБА_6 відштовхував ОСОБА_4 як би захищаючи свій простір та говорив щоб ОСОБА_4 відійшов від нього. Однак останній не відходив і штовханина між ними продовжувалась. В ході штовханини вони перемістились за автомобіль обвинуваченого з того місця , де почали штовхатись. Коли ОСОБА_4 нахилився мабуть внаслідок втрати рівноваги , він точно не може сказати, то обвинувачений наніс йому удар ногою в область голови. А коли ОСОБА_4 впав на асфальт , то обвинувачений ще декілька разів вдарив ногою в область голови потерпілого. Після чого він підійшов до обвинуваченого , щоб віддати останньому належні йому ключі від його автомобіля , які лежали на землі. Однак обвинувачений декілька разів сказав йому «не вздумай» У нього склалось таке враження , що обвинувачений не розумів , що він намагався віддати йому його ключі;
- протокол проведення слідчого експерименту та фототаблиця до нього від 03.06.2014 р. за участю свідка ОСОБА_8 , в ході якого ОСОБА_8 показав як саме обвинувачений наносив удари потерпілому ( а.п. - 210 ) ;
- протокол проведення слідчого експерименту та фототаблиця до нього від 03.07.2014 р. за участю підозрюваного ОСОБА_6 , в ході якого ОСОБА_6 показав у якому напрямку він відступав від наступаючого на нього ОСОБА_4 , який намагався вдарити його , а також як ОСОБА_4 намагався обняти його за ноги , і як у цей момент він наніс ОСОБА_4 один удар ногою в область голови ( а.п. - 215 ) ;
- висновок комісійної судово медичної експертизи гр.. ОСОБА_4 № 13 від 28.03.2017 р. , відповідно до якого у ОСОБА_4 мались тілесні ушкодження у вигляді : закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку , садна лобної ділянки та в ділянці спинки носу, синців на нижній повіці правого ока та на слизовій оболонці верхньої губи, перелому коронок 1-го та 2-го правих зубів верхньої щелепи , які згідно п.2.3.3, п. 4.6 і п.4.7 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» ( 1995 р.) відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Не виключається можливість заподіяння тілесних ушкоджень 21.04.2014 р. внаслідок ударів руками, взутими ногами так і іншими тупими предметами.
Враховуючи характер та локалізацію ушкоджень на обличчі та їх відсутність на інших поверхнях тіла ( руках , ногах, тулубі) отримання всіх ушкоджень внаслідок падіння « з висоти власного зросту» на дорожнє покриття малоймовірно ( а.п. - 225 ) ;
- пояснення свідка ОСОБА_9 , яка пояснила, що 21.04.2014 року вона з чоловіком приїхали до магазину «Next». Вони зайшли в магазин. Вона була в магазині, а ОСОБА_6 вийшов на вулицю. Знаходячись в магазині вона почула шум на вулиці. Вийшовши на вулицю, побачила, що на ОСОБА_6 наступав невідомий чоловік і розмахував руками. Коли вона зійшла зі сходів, то побачила, що ОСОБА_4 лежав на землі, а ОСОБА_6 стояв біля нього. Хто кому наносив удари вона не бачила. Після цього вони поїхали додому;
- пояснення свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що 21.04.2014 року вона знаходилась на роботі в магазині «Next». Біля 17 години вона почула на вулиці шум. Що там відбувалось вона не бачила, так як обслуговувала покупця ;
За таких обставин, орган досудового слідства кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Дослідивши в ході судового розгляду докази, надані прокурором, стороною захисту, суд дійшов висновку , що обвинувачення в судовому засіданні прокурором не доведене з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а відповідно до вимог ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
На підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд вважає , що обвинувачений знаходився в стані необхідної оборони. Проте перевищив її межі, спричинивши потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Такий висновок суд зробив ретельно дослідивши докази у справі , проаналізувавши покази обвинуваченого , потерпілого , свідків в їх сукупності та взаємозв`язку.
Згідно ст. 36 КК України кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади. Перевищення меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину у скоєнні інкримінованого йому діяння не визнав і пояснив , що у нього не було умислу причиняти тілесне ушкодження потерпілому , а їх спричинення зумовлено тим , що він оборонявся .
Суд погоджується з таким твердженням обвинуваченого , виходячи зі слідуючого.
В ході судового розгляду установлено , що між обвинуваченим та потерпілим задовго до конфлікту існували стійкі неприязні відносини , пов`язані зі спором щодо оплати обвинуваченим виконаних потерпілим робіт на замовлення обвинуваченого. Даний факт підтвердили в судовому засіданні як обвинувачений так і потерпілий.
Як пояснив в судовому засіданні обвинувачений , коли він під`їхав до магазину «НЕКСТ», то побачив потерпілого , який сидів в автомобілі , належному ОСОБА_8 , і зневажливо посміхався , дивлячись в його сторону, на що він відреагував складанням фігури з трьох пальців . При цьому явно не виражаючи , що це стосувалось потерпілого. Однак після того як він вийшов з магазину потерпілий став запитувати його в чий адрес була така його дія і за що . З цього приводу між ними виникла суперечка , в ході якої потерпілий залишив автомобіль , у якому знаходився, і підійшов до нього, після чого між ними виникла штовханина , в ході якої він постійно відштовхував потерпілого. Однак потерпілий продовжував його штовхати, внаслідок чого під тиском потерпілого вони перемістились на 20 м., від того місця , де почалась штовханина. В той момент , коли потерпілий нагнувся , щоб схватити його за ноги , він рефлекторно , чи то відштовхнув потерпілого , чи то наніс йому удар ногою в область голови з метою припинити такі дії потерпілого, внаслідок чого потерпілий упав на асфальт. В цей момент до нього підбіг товариш потерпілого ОСОБА_8 , який , як виявилось пізніше, хотів віддати йому його ключі від автомобіля . Але в той момент він був настільки схвильований , що цього не зрозумів , і сказав йому не вздумай , маючи на меті припинити його напад на нього.
В ході судового розгляду потерпілий не спростував зазначеного показання обвинуваченого , заявивши , що він взагалі не пам`ятає хто кого першим штовхнув і яким чином та з якою метою він нахилився в ході штовханини , яка відбувалась між ним та обвинуваченим.
Про відсутність умислу на причинення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень свідчить і показання свідка ОСОБА_8 , який за словами потерпілого , являється його кумом та давнім товаришем , і який був єдиним очевидцем конфлікту між обвинуваченим та потерпілим.
Даний свідок в судовому засіданні пояснив, що коли між обвинуваченим та потерпілим почалась штовханина , то він знаходився поруч і не робив спроби їх розборонити через проблеми зі спиною. Крім того , він вважав , що ця штовханина нічим не закінчиться , оскільки, на його думку, ні один ні другий не бажали причинення тілесних ушкоджень один одному. В ході штовханини ОСОБА_6 відштовхував від себе потерпілого як би захищаючи свій простір та говорив , щоб потерпілий відійшов від нього. Але потерпілий продовжував штовхати обвинуваченого., внаслідок чого вони в хаотичному порядку перемістились з того місця де виник конфлікт за автомобіль обвинуваченого.
Вказаний свідок не спростував твердження обвинуваченого , що саме в момент , коли потерпілий нахилився , щоб схватити його за ноги , то обвинувачений наніс йому удар. З цього приводу свідок висловив припущення , що потерпілий нахилився тому , що мабуть втратив рівновагу. Після чого обвинувачений наніс йому удар ногою в область голови , а після того як потерпілий впав ще кілька ударів ногою в область голови.
Даний свідок також підтвердив те , що коли після нанесення обвинуваченим удару потерпілому , він зробив спробу віддати ключі обвинуваченому від його автомобіля , то останній сказав йому не вздумай.
Така реакція обвинуваченого свідчить про те , що він вважав , що ОСОБА_8 потенційно може втрутитись у конфлікт , який виник між ним та потерпілим, на стороні потерпілого , тобто така обставина , на думку суду, посилювала відчуття небезпеки обвинуваченим для свого здоров`я , внаслідок дій потерпілого.
Таким чином , ні потерпілий , ні свідок ОСОБА_8 не спростували твердження обвинуваченого, що він наніс удар потерпілому після того як останній нахилився і намагався схопити його за ноги. Дане твердження обвинуваченого узгоджується і зі слідчим експериментом за його участю , проведеним в ході досудового слідства і наданим прокурором в судовому засіданні в якості доказу , що підтверджує винуватість обвинуваченого.
Згідно ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Згідно ст. 36 КК України кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади. Перевищення меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК України.
Згідно ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
Суд вважає , що обвинувачений знаходився в стані необхідної оборони на підставі слідуючих обставин , які були встановлені в ході судового розгляду.
Нанесенню тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпілому передувала протиправна поведінка потерпілого , яка виразилась у тому , що він, переконавшись в тому , що непристойний жест обвинуваченого був адресований йому, замість того , щоб вжити заходи , передбачені законом для захисту честі та гідності , намагався шляхом застосування насильства щодо обвинуваченого розібратись з останнім. В судовому засіданні потерпілий не заперечував , що саме він , залишивши автомобіль , у якому знаходився , підійшов до обвинуваченого , а не останній до нього , внаслідок чого між ними виникла штовханина.
Про протиправність поведінки потерпілого свідчить і показання свідка ОСОБА_8 , який в ході судового розгляду пояснив , що обвинувачений відштовхував потерпілого , захищаючи свій простір і просив його відійти від нього . Проте потерпілий продовжував його штовхати.
Крім того , судом в ході розгляду справи було встановлено , що тілесні ушкодження обвинувачений наніс потерпілому в той момент , коли потерпілий нахилився і за неспростованою потерпілим та свідком ОСОБА_8 версією обвинуваченого намагався схватити його за ноги.
Як пояснив в судовому засіданні обвинувачений , він був настільки схвильований внаслідок дій потерпілого , що не пам`ятає як саме наносив удари потерпілому В той момент , коли потерпілий нагнувся , щоб схватити його за ноги , він рефлекторно , чи то відштовхнув потерпілого , чи то наніс йому удар ногою в область голови з метою припинити такі дії потерпілого, внаслідок чого потерпілий упав на асфальт.
Схвильований стан обвинуваченого в момент нанесення удару потерпілому підтвердив в судовому засіданні і свідок ОСОБА_8 , який пояснив , що коли після нанесення обвинуваченим удару потерпілому , він зробив спробу віддати ключі обвинуваченому від його автомобіля , то останній сказав йому не вздумай , тобто обвинувачений внаслідок хвилювання не розумів , що ОСОБА_8 хотів віддати йому ключі , а не здійснити напад на нього.
Викладене виключає кваліфікацію вчиненого обвинуваченим діяння за ч. 2 ст.125 КК України , оскільки суб`єктивна сторона цього злочину характеризується прямим умислом на заподіяння тілесних ушкоджень , свідомою вольовою поведінкою , а не інстинктивними ударами , що мало місце в діях обвинуваченого
За таких обставин з урахуванням того , що стан необхідної оборони виникає в момент вчинення суспільно небезпечного посягання або в разі створення реальної загрози заподіяння шкоди , а обвинувачений був обмежений у виборі засобів припинення злочинного посягання стосовно нього , зважаючи на фізичні дані потерпілого ОСОБА_4 , який по комплекції , росту , фізичним даним не уступає обвинуваченому , обстановку , а саме присутність в момент конфлікту поруч товариша ОСОБА_4 . ОСОБА_8 , який як вважав обвинувачений міг втрутитись у конфлікт, дії потерпілого , які обвинувачений розцінив як спробу схватити його за ноги , внаслідок чого він міг впасти , суд дійшов висновку , що обвинувачений при нанесенні ударів потерпілому знаходився в стані необхідної оборони. Проте перевищив межі необхідної оборони , виходячи з такого
Як роз`яснено у 5 постанови ПЛЕНУМУ ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ N 1 від 26.04.2002 р. « Про судову практику у справах про необхідну оборону» щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могливплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини. Якщо суд визнає, що в діях особи є перевищення меж необхідної оборони, у вироку слід зазначити, в чому саме воно полягає.
В ході судового розгляду свідок ОСОБА_8 , який був очевидцем події , пояснив , що після того як потерпілий від удару обвинуваченого впав на асфальт , то він уже не представляв реальну небезпеку для обвинуваченого. Однак обвинувачений в цей момент наніс ще два удари ногою потерпілому в область голови. Таке пояснення даного свідка узгоджується з висновком комісійної судово медичної експертизи гр.. ОСОБА_4 № 13 від 28.03.2017 р.
Тому суд вважає , що перевищення меж необхідної оборони здійснене обвинуваченим полягало саме в нанесенні ударів в той момент , коли потерпілий лежав на землі.
Невизнання даного факту обвинуваченим в судовому засіданні, на думку суду, пояснюється тим , що як було установлено в судовому засіданні, обвинувачений був сильно схвильований, внаслідок чого його удари носили рефлекторний характер, через що він може не пам`ятати всіх обставин даного конфлікту.
На підставі досліджених доказів , суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, в зв`язку з чим він підлягає виправданню.
Керуючись ст.ст. 370, 373-374 КПК України ,
ОСОБА_6 визнати невинуватим у скоєнні злочину , передбаченого ч.2 ст.125 КК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину та виправдати його за цією статтею КК України
На вирок може бути подана апеляційна скарга на протязі 30 днів з моменту його проголошення до Апеляційного суду Одеської області через Любашівський районний суд Одеської області.
Копію вироку вручити прокурору, обвинуваченому негайно після його проголошення
суддя ОСОБА_1