Справа № 185/119/18
Провадження № 1-кп/185/237/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 лютого 2018 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт з додаткакми у кримінальному провадженні № 0002995 зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 02.11.2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Богданівка, Павлоградського району, Дніпропетровської області, громадянки України, пенсіонера, одруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,

В С Т А Н О В И В :
Під час проведення підготовчого судового засідання встановлено невідповідність обвинувального акту відносно ОСОБА_5 вимогам, передбаченим ст.291 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Вимоги, встановлені кримінальним процесуальним законом до обвинувального акту є безумовними і такими, що підлягають обов`язковому виконанню слідчим та прокурором.

Стаття 291 КПК України визначає вичерпний перелік відомостей, які повинні міститься в обвинувальному акті.
При цьому, такий перелік відомостей повинен бути перевірений судом у підготовчому судовому засіданні з точки зору можливості призначення судового розгляду.
Статтею 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Положення статті 9 КПК додатково конкретизують зміст статті 8 КПК, зокрема про те, що під час кримінального провадження суд, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Обидві норми статей 8 і 9 КПК передбачають застосування норм КПК у кримінальному провадженні з урахуванням практики ЄСПЛ.

Як вбачається з обвинувального акту відносно ОСОБА_5 виклад фактичних обставин справи та формування обвинувачення містять посилання на докази, які є в розпорядженні органу досудовогог розслідування, зокрема на висновок експерта, яким встановлено ступень тяжкості спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, причина смерті, тощо, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 291 КПК України.
Крім того, всупереч вимогам, передбаченим п. 5 ч.2 ст.291 КПК України, правова кваліфікація кримінального правопорушення, зазначена у обвинувальному акті за ч.1 ст.119 КК України не відповідає викладу встановлених слідчим та прокурором обставинам кримінального правопорушення та суперечить формулюванню висунутого обвинувачення.
Так, з обвинувального акту відносно ОСОБА_5 вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 , який під час вчинення злочину застав на території свого домоволодіння ОСОБА_6 , відібрав у останнього велосипед, який той намагався вкрасти, після чого умисно, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, наніс один удар кулаком правої руки по обличчю ОСОБА_6 .
Від отриманого удару ОСОБА_6 присів на сідниці, йому були спричинені легкі тілесні ушкодження в області обличча.
Після того, як зазначено в обвинувальному акті, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , умисно наніс два удари ногою в область розташування печінки та правої нирки ОСОБА_6 , чим спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження, у тому числі у виді розриву правої долі печінки, розриву верхнього полюсу правої нирки, розриву нижньої долі правої легені, від яких настала смерть ОСОБА_6 .
При цьому, визначаючи в обвинувальному акті умисний характер зазначених дій з боку ОСОБА_5 , вказуючи настання в результаті зазначених умисних дій (нанесення умисних ударів ногами в розташування життєво важливих органів) суспільно-небезпечних наслідків у виді спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень від яких настала смерть останнього, та, таким чином, обгрунтовуючи причинно-наслідковий звязок між умисними діями та суспільно-небезпечними наслідками, слідчий та прокурор, всупереч та одночасно, зазначили в обвинувальному акті, що вказані дії обвинувачений ОСОБА_5 вчинив також і зі злочинною недбалістю, тобто не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити.
Разом з тим, специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.
Розмежування складів злочинів, передбачених ст.119 та іншого умисного злочину проти життя та здоров`я особи здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною.
Зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.
Умисне ж тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого належить до категорії складних злочинів.
З об`єктивної сторони цей злочин характеризуються суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті.
При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням.
Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини - умислом (прямим або непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки).
При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.
Не дотримуючись зазначених вимог закону слідчий та прокурор допустились протиріч у правовій кваліфікації кримінального правопорушення, зазначеній у обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 , та її не відповідності викладу встановлених слідчим та прокурором обставинам кримінального правопорушення, а також формулюванню висунутого обвинувачення.

Наведені порушення свідчить про те, що вказаний обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, що, з урахуванням положень, передбачених ст.ст. 2, 7, ч. 6 ст. 9, ст. ст. 21, 22, ч. 4 ст. 291 КПК України, визначаються судом істотним порушенням вимог КПК України, яке, фактично, нівелює принципи безсторонності, обєктивності та неупередженості суду до початку судового розгляду на підставі обвинувального акту, а з урахуванням положень зазначених у п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України - є підставою для поверення обвинувального акту прокурору за для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.314,315, КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України - повернути прокурору для усунення зазначених недоліків.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом семи днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_1