Справа№751/5476/17
Провадження №1-в/751/380/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 жовтня 2017 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова
у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м.Чернігова, громадянина України, одруженого, на утриманні має малолітню дитину, 2012 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засудженого 17.06.2016 року вироком Ворошиловського районного суду м. Волгограда за п.«г» ч.4 ст.228.1, ч.3 ст.30 п.«г» ч.4 ст.228.1, ч.3 ст.69 КК РФ до 13 років позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму,

за участю: прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2017 року до Новозаводського районного суду м. Чернігова надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_3 , а саме: визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_3 на підставі вироку Ворошиловського районного суду м. Волгограда від 17.06.2016 року.

В обґрунтування клопотання зазначено, що 25.07.2017 року наказом Міністерства юстиції України № 2366/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 606 КПК України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 17.03.2017 за №06-30806/17. Зазначають, що ОСОБА_3 засуджено вироком Ворошиловського районного суду м. Волгограда від 17.06.2016 року до покарання у вигляді 13 років позбавлення волі за вчинення злочинів передбачених пунктом «г» ч.4 ст.228.1 (незаконний збут наркотичних засобів, вчинений із використанням електронних та інформаційно телекомунікаційних мереж (включаючи мережу Інтернет) за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі), ч. 3 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений із використанням електронних та інформаційно телекомунікаційних мереж ((включаючи мережу Інтернет), за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі) КК РФ, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. На даний час ОСОБА_3 знаходиться в ФКУ «Виправна колонія №19 УФСВП Росії по Волгоградській області»; кінець відбуття строку покарання - 22.10.2028 року. Останнє відоме місце проживання ОСОБА_3 в Україні: АДРЕСА_1 .

Представник заявника - Міністерство юстиції України в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд клопотання без їх участі, яка згідно з ч.1 ст.610 КПК України не є обов`язковою.

Засуджений ОСОБА_3 , який відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія №19 УФСВП Росії по Волгоградській області», про дату судового засідання не повідомлявся, в судове засідання не доставлявся. Із поданої ним заяви вбачається, що він просить перевести його на територію України для подальшого відбування покарання (а.с.22).

Прокурор в судовому засіданні зазначила, що клопотання підлягає задоволенню. Враховуючи, що ОСОБА_3 дав згоду на його передачу до України для подальшого відбування покарання, можливо привести вирок Ворошиловського районного суду м. Волгограда від 17.06.2016 року у відповідність із законодавством України та визначити покарання, що підлягає відбуванню за ч.2 ст.307, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 10 років позбавлення волі, без конфіскації майна, за ч.2 ст.15 ч.2 ст.307 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 6 років позбавлення волі, без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, остаточно визначити покарання у виді 13 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Захисник в судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовольнити. Вказала, що максимальне покарання не може перевищувати 10 років позбавлення волі.

Вислухавши учасників процесу, беручи до уваги позицію прокурора, захисника, дослідивши матеріали даного провадження, суд вважає, що клопотання обґрунтоване та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду Російської Федерації, суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та норм Кримінального кодексу України.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Пунктом b) частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні власті органи держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11 Конвенції.

Пунктами а), d) статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.

Статтею 606 КПК України визначаються умови передачі засуджених осіб для відбування покарання в Україні: якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; якщо вирок набрав законної сили; якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж як найменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.

При цьому суд, як це визначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Засуджений ОСОБА_3 є громадянином України, остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 засуджено вироком Ворошиловського районного суду м. Волгограда від 17.06.2016 року, за вчинення злочинів передбачених п.«г» ч.4 ст.228.1, ч.3 ст.30 п.«г» ч.4 ст.228.1 КК РФ та призначено покарання із застосуванням ст. 69 ч.3 КК РФ у вигляді позбавлення волі строком на 13 років з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Ухвалою апеляційного суду міста Волгоград від 25.08.2016 року вищевказаний вирок залишено без змін.

Як вбачається із довідки засуджений ОСОБА_3 утримується в ФКУ ВК-19 УФСИН по Волгоградській області з 23.10.2015 року.

Згідно довідок ФКУ ВК-19 УФСИН по Волгоградській області засудженому ОСОБА_3 додаткове покарання не призначалось, в бухгалтерію ФКУ ВК-19 УФСИН Росії по Волгоградській області на засудженого виконавчі документи не надходили.

ОСОБА_3 висловив бажання бути переданим в Україну, що підтверджується його письмовою заявою від 17.01.2017 року.

ОСОБА_3 засуджено за вчинення злочинів, передбачених п.«г» ч.4 ст.228.1 КК РФ (незаконний збут наркотичних засобів, вчинений із використанням електронних та інформаційно телекомунікаційних мереж (включаючи мережу Інтернет) за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі) та за ч.3 ст.30 п. «г» ч.4 ст.228.1 КК РФ (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі), що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 610 КПК України, при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків: якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.

Пункт «г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації відповідає ч.2 ст.307 КК України (незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за передньою змовою групою осіб, у великих розмірах) за якою передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

За вказаним кримінальним законом ОСОБА_3 слід визначити основне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 10 років.

Частина 3 ст.30 п. «г» ч.4 ст.228.1 КК РФ відповідає ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України (закінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за передньою змовою групою осіб, у великих розмірах).

Засудженому ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України слід визначити покарання з врахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України, згідно з якими за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Таким чином, за вказаним кримінальним законом ОСОБА_3 з врахуванням положень ст. 68 КК України слід визначити основне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 років, що відповідає вимогам до визначення строку покарання у вигляді позбавлення волі, передбаченим п. 1 ч. 4 ст. 610 КПК України.

При цьому, суд враховує, що відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року, замінюючи вирок, компетентний орган не повинен посилювати кримінальне покарання засудженій особі. Тому положення ч. 2 ст. 307 КК України в частині конфіскації майна не можуть бути застосовані, оскільки не передбачені вироком відносно ОСОБА_3 та санкцією ч. 4 статті 228.1 КК РФ.

Частині 3 ст.69 КК Російської Федерації відповідає ч.1 ст.70 КК України, яка призначає покарання за сукупністю злочинів, коли остаточне покарання призначається шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України.

У відповідності до ч.2 ст.70 КК України при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених злочинів призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

Згідно ч.2 ст.63 КК України позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

Таким чином, за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань слід визначити остаточно покарання засудженому ОСОБА_3 у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі, без конфіскації.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_3 слід обчислювати з 23.10.2015 року - відповідно до дати, яка встановлена вироком Ворошиловського районного суду м. Волгограда від 17.06.2016 року.

Також, відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року, компетентний орган повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі.

Вирок Ворошиловського районного суду м. Волгограда від 17.06.2016 року відносно засудженого ОСОБА_3 набрав чинності 25.08.2016 року, а тому відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України необхідно зарахувати у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 23.10.2015 року по 24.08.2016 року включно, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9-12 Конвенції про передачу засуджених осіб, ст.ст.372, 606,610 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Ворошиловського районного суду м. Волгограда від 17.06.2016 року у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Вирок Ворошиловського районного суду м. Волгограда від 17.06.2016 року відносно ОСОБА_3 привести у відповідність із законодавством України.

Засудженому ОСОБА_3 на підставі вироку Ворошиловського районного суду м. Волгограда від 17.06.2016 року визначити покарання за ч. 2 ст. 307 КК України - 10 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Засудженому ОСОБА_3 на підставі вироку Ворошиловського районного суду м. Волгограда від 17.06.2016 року визначити покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України - 6 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань визначити остаточне покарання засудженому ОСОБА_3 у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 обчислювати з 23.10.2015 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_3 , строк його попереднього ув`язнення з 23.10.2015 року по 24.08.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд м. Чернігова протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1