Номер провадження: 11-сс/785/1793/17
Номер справи місцевого суду: 495/8268/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

адвоката - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду за матеріали за апеляцією адвоката

ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.10.2017 року ,

ВСТАНОВИЛА:

Як вбачається з матеріалів справи, 17.10.2017 року слідчий звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням про накладання арешту на земельну ділянку № НОМЕР_1 , кадастровий номер :02:002:0033, площею 0,0632 га у кооперативі садоводів та індивідуального дачного будівництва « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в смт. Затока м. Білгород-Дністровськй Одеської області та на розташований на земельній ділянці будинок, площею 145,9 кв. м. у кримінальному провадженні № 0001060 від 29.04.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.10.2017 року , вказане клопотання слідчого було задоволено та накладено арешт на земельну ділянку № НОМЕР_1 кадастровий номер :02:002:0033 площею 0,0632 га у кооперативі садоводів та індивідуального дачного будівництва « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в смт. Затока м. Білгород-Дністровськй Одеської області та на розташований на земельній ділянці будинок прощею 145,9 кв. м.

В апеляції адвокат ОСОБА_6 , діючи в інтересах ОСОБА_7 , просить скасувати вказану ухвалу слідчого судді від 17.10.2017 року, відмовити Білгород-Дністровському ВП ГУНП в Одеській області в задоволенні клопотання про накладення арешту, скасувати арешт накладений на садовий будинок, який належить ОСОБА_7 , посилаючись на те, що слідчий ввів в оману слідчого суддю, оскільки на момент винесення ухвали ніякого огляду та вилучення не проводилось, арешт було накладено до проведення огляду, будинок і земельна ділянка не є доказами злочину, що підлягають спеціальній конфіскації для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, або можливої конфіскації майна. ОСОБА_7 була і є власником майна, будинок та земельна ділянка не є знаряддями вчинення злочину, та не можуть бути визнані речовими доказами, тощо.

Вислухавши доповідача, адвоката, який підтримав апеляцію та заявив, що власником будинку є ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
2. Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
4. У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
5. У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
6. У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Відповідно до ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до приєднаних до апеляційної скарги копій договорів купівлі-продажу від 11.07.2012 року вищезазначені земельна ділянка і будинок продані ОСОБА_8 , діючим в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_7 . Із копій рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.03.2016 року, ухвали апеляційного суду Одеської області від 31.08.2016 року, а також ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вбачається задоволення позову ОСОБА_7 , визнання недійсними договорів дарування вищезазначених земельної ділянки та будинку від 27.05.2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Іллічівського нотаріального округу Одеської області. Укладених між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і витребування із незаконного володіння ОСОБА_11 зазначеного майна. Вказані відомості відповідають даним Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Державного реєстру прав власності на нерухоме майно), які приєднані, як до апеляційної скарги, так і до клопотання слідчого(а.п.12)
На думку колегії суддів, задовольняючи клопотання слідчого та накладаючи арешт на зазначену земельну ділянку та розташований на ній будинок, слідчий суддя допустив істотні порушення вимог КПК України, оскільки не перевірив, чи доводить слідчий необхідність застосування арешту, а також наявність ризиків можливості відчуження зазначеної ділянки та будинку, та наявність достатніх підстав для арешту майна, не врахував, яким чином зазначена земельна ділянка та будинок можуть бути речовими доказами у кримінальному провадженні із правовою кваліфікацією за ст. 356 КК України.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги належить визнати обгрунтованими, оскільки ні у клопотанні слідчого, ні в ухвалі слідчого судді не наведені передбачені законом підстави для накладення арешту на вищезазначене майно, а прийняте слідчим суддею рішення порушує права власника майна.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляції та скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. 170, 173, 407, 409, 419, 422 КПК України,

УХВАЛИЛА:

Апеляцію адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити.

Скасувати ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.10.2017 року про накладення арешту на майно.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на земельну ділянку № НОМЕР_1 , кадастровий номер :02:002:0033, площею 0,0632 га у кооперативі садоводів та індивідуального дачного будівництва «Лагуна» в смт. Затока м. Білгород-Дністровськй Одеської області та на розташований на земельній ділянці будинок площею 145,9 кв. м. у кримінальному провадженні № 0001060 від 29.04.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.
Ухвала остаточна і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3