Справа №468/1861/14-к 06.12.2017

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
6 грудня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5
на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2016 року.
Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6
засуджений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Заяву засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 грудня 2014 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати, та ухвалити новий вирок, яким скасувати вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 грудня 2014 року за нововиявленими обставинами, перекваліфікувати його дії на ст. 116 КК України та пом`якшити призначене покарання.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Вважає, що судом розгляд його заяви проведено не об`єктивно та упереджено, мотиви прийнятого рішення є неправильними, а сама заява розглядалась із порушенням вимог кримінального процесуального закону.
На думку апелянта, суд першої інстанції не ознайомився у повному обсязі з матеріалами кримінального провадження, а тому не побачив однобічності досудового розслідування та зловживання прокурора, як процесуального керівника.
Вважає, що слідчий експеримент необхідно визнати недопустимим доказом, оскільки під час його проведення на нього здійснювався психологічний тиск оперативним співробітником ОСОБА_8 , що зафіксовано на відеозапису, але судом він не досліджений.
Зазначає, що залишилися без уваги неправдиві показання свідків, розбіжності у показаннях свідка ОСОБА_9 , відсутність показань ОСОБА_10 , на якого він вказував, а в ухвалі суду зазначений інший свідок - ОСОБА_11 з посиланням, що у вироку є його пояснення.
Зазначає, що під час розгляду його заяви наполягав на дослідженні обставин, встановлених в ході досудового розслідування, але суд першої інстанції їх не дослідив і не усунув протиріччя.
Не погоджується з тим, що судом першої інстанції дана оцінка показанням всіх свідків та всім обставинам у сукупності, не враховано, що свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 надали неправдиві показання.
Просить дослідити докази, зазначені у його заяві, та дослідити звукозапис судового засідання від 20.12.2016 р.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_5 звернувся із заявою до суду про перегляд вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 грудня 2014 року за нововиявленими обставинами.
Даним вироком ОСОБА_5 засуджений за п.4, п.13 ч.2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі.
Вирок суду переглядався в апеляційному і касаційному порядку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 грудня 2014 року та ухвала апеляційного суду від 20 жовтня 2015 р. залишені без змін.

Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_5 зазначав, що мало місце штучне створення та підроблення доказів, на яких ґрунтується вирок, а також зловживання слідчого та прокурора під час кримінального провадження.

Не погоджувався з кваліфікацією його дій за п.п. 4 , 13 ч. 2 ст. 115 КК України, вважав, що його дії необхідно кваліфікувати, як вбивство у стані афекту. Під час вчинення злочину він не знаходився у стані алкогольного сп`яніння.

Вважав, що протокол слідчого експерименту, визнаний судом неналежним доказом у зв`язку з порушенням його права на захист, потрібно визнати недопустимим доказом з інших підстав. Оптичний диск з відеозаписом також потрібно визнати недопустимим доказом. Висновок судово-медичного експерта відносно наявності тілесних ушкоджень у потерпілої та причини смерті потрібно визнати недопустимим, оскільки він був зроблений після поховання потерпілої. Зазначав про розбіжності між показаннями свідка ОСОБА_9 , які він надавав суду, та тими, які вказані у вироку суду. Зазначав, що у вироку суду відсутнє посилання на показання свідка ОСОБА_10 .

Також зазначав, що мали місце обставини, які пом`якшують його покарання, але вони не були наведені у вироку суду. Крім того, вважає, що вирок суду не відповідає фактичним обставинам.

Залишаючи заяву без задоволення, суд зазначив, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 4, 13 ч.2 ст. 115 КК України, ґрунтуються на сукупності доказів, досліджених в ході судового розгляду та зазначених у вироку. Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки суду першої, апеляційної та касаційної інстанцій, при цьому не було допущено істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити повно та всебічно розглянути справу і постановити законні та обґрунтовані рішення при розгляді даної справи.

Суди апеляційної та касаційної інстанцій давали оцінку діям ОСОБА_5 , також надана оцінка відносно визнання недопустимими доказами відеозапису побиття засудженим потерпілої та висновку експертизи звукозапису.

Також, у вироку суду є посилання на пояснення свідка ОСОБА_11 . Крім того, судами була надана оцінка показанням всіх свідків та всім обставинам в сукупності.

Суд першої інстанції вказав, що наведені в заяві та підтримані в судовому засіданні обставини, за якими засуджений просить переглянути вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 грудня 2014 року, не підтверджують штучне створення або підроблення доказів, на яких ґрунтується вирок суду, а тому їх не можна вважати нововиявленими обставинами.

Посилання засудженого на те, що мало місце зловживання слідчого та прокурора, також не знайшло свого підтвердження, оскільки, згідно ч.3 ст. 459 КПК України, обставини зловживання слідчого або прокурора повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили, а при неможливості ухвалення вироку - підтверджені матеріалами розслідування. В даному випадку, відсутні як вирок суду, так і матеріали розслідування.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені у заяві засудженого обставини не можна вважати нововиявленими, які доводять штучне створення або підроблення доказів, самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що переглядається, а тому заява засудженого ОСОБА_5 залишена без задоволення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_5 та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора, який просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та матеріали судового провадження за заявою ОСОБА_5 , обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про залишення без задоволення заяви засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами є правильним, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Закон містить вичерпний перелік обставин, які визнаються нововиявленими. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються:

1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом;

5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Згідно ч.3 ст. 459 КПК України, обставини, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої цієї статті, повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили, а при неможливості ухвалення вироку - підтверджені матеріалами розслідування.

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 459 КПК України, нововиявленими обставинами визнаються інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Ці вимоги закону враховані при прийнятті рішення судом першої інстанції.

Як видно із заяви ОСОБА_5 , останній у ній наводить обставини, які, на його думку, є нововиявленими: штучне створення або підроблення доказів; зловживання слідчого та прокурора під час кримінального провадження. Також, посилається на те, що судом неправильно встановлені обставини кримінального провадження та неправильно оцінені докази, а рішення суду вважає незаконним.

Залишаючи заяву ОСОБА_5 без задоволення, суд першої інстанції вказав, що штучне створення або підроблення доказів, а також зловживання слідчого та прокурора, є не підтвердженими, оскільки доказів, які б підтверджували ці обставини, суду не надано.

Ці висновки є правильними, оскільки ч. 3 ст. 459 КПК України передбачено, що такі обставини, як штучне створення або підроблення доказів, зловживання слідчого та прокурора, повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили, або підтверджені матеріалами розслідування.

Тому, посилання апелянта на наявність цих обставин є голослівними, оскільки штучне створення та підроблення доказів, а також зловживання слідчого та прокурора не підтверджені ані вироком, ані матеріалами розслідування.

Також не є слушними посилання апелянта про ненадання судом першої інстанції при ухваленні вироку оцінки показанням всіх свідків та обставинам справи.

Так, у вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 грудня 2014 року є посилання на показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , яким надана належна оцінка. Підстави вважати їх неправдивими, про що в заяві про перегляд вироку за нововиявленими обставинами зазначає апелянт, відсутні.

Відсутні підстави вважати, що в показаннях свідка ОСОБА_9 є протиріччя, які не усунені під час судового розгляду. Як слідує з вироку від 01.12.2014 р. та ухвали апеляційного суду від 12.02.2015 р., встановлено, що показання цього свідка повністю узгоджуються з показаннями ОСОБА_5 про послідовність і тривалість подій, які відбувалися під час вбивства потерпілої ОСОБА_14 , а також підтверджуються висновками судово-медичної експертизи в частині визначення механізму і локалізації тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування допитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Однак, в суді свідок ОСОБА_10 не допитаний, оскільки не з`явився до суду. У вироку міститься лише посилання на показання свідка ОСОБА_11 , яка допитана судом, і її показанням надана оцінка. Оскільки свідок ОСОБА_10 не був допитаний в суді, у вироку показання відсутні посилання на його показання.

Інші обставини, на які посилається як на нововиявлені ОСОБА_5 , а саме, що судом встановлені невірні обставини та неправильно оцінені докази, що судом невірно кваліфіковані його дії, відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК України, не є нововиявленими обставинами.

При розгляді заяви засудженого про перегляд вироку за нововиявленими обставинами судом першої інстанції враховано, що вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.12.2014 р. переглядався судами апеляційної та касаційної інстанції, у тому числі з приводу його законності, оцінки доказів та правильності встановлення обставин кримінального провадження.

Таким чином, доводи апелянта є безпідставними, оскільки обставини, на які посилається засуджений ОСОБА_5 , не є нововиявленими в розумінні вимог ст. 459 КПК України.

Приймаючи рішення, апеляційний суд враховує рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Рябих проти Росії» (п.52), в якому зазначено, що правова визначеність передбачає повагу до принципу остаточності судових рішень. Цей принцип означає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. При цьому, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_5 не наведено обставин, які нововиявленими, та, як вбачається зі змісту його заяви та наданих під час апеляційного розгляду пояснень, він має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення, що є неприпустимим.

Відповідно до положень ст. 467 КПК України, якщо при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами буде встановлено, що нововиявлені обставини не підтвердились або не справили істотного впливу на законність та обґрунтованість судового рішення, що переглядалося, суд має постановити ухвалу про залишення поданої заяви без задоволення.

З огляду на наведене, прийняте судом першої інстанції рішення є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2016 року, якою залишено без задоволення заяву ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Ленінського районного суду м.Миколаєва від 01 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3