Ухвала
Іменем України
26 грудня 2017 р.

м. Київ
справа № 761/32594/15-к

провадження № 51-250ск17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 07 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и в:
вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 07 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 засуджено за: ч. 2 ст. 342 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; ч. 2 ст. 345 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст.70 КК призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного остаточного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки та покладено обов`язки, передбачені пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
У касаційній скарзі прокурор просить судові рішення щодо ОСОБА_4 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність. Не оспорюючи доведеність винуватості та юридичну кваліфікацію дій засудженого, стверджує, що суд першої інстанції застосував закон, який не підлягав застосуванню, а саме ст. 75 КК, адже, на його думку, у матеріалах кримінального провадження не міститься даних, які б об`єктивно свідчили про можливість на законних підставах звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням. Зазначає, що вказані порушення суд апеляційної інстанції залишив поза увагою.
Перевіривши касаційну скаргу, та додані до неї копії судових рішень, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Як убачається з вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 07 липня 2017 року, суд призначив ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, врахував, що вчинені правопорушення є злочинами невеликої та середньої тяжкості, особу винного, який проживає в цивільному шлюбі, працює неофіційно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо. Обставиною, яка пом`якшує покарання визнано щире каяття, обставиною, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Разом з цим, суд вказав, що характер діяння, обстановка, спосіб, час і місце його вчинення, молодий вік особи, стан здоров`я, поведінка особи після вчинення правопорушень, наявність стійких соціальних зв`язків, народження у засудженого дитини, спонукали його дійти висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання.
Таким чином, підстав вважати, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність немає.
Поряд із цим, прокурор у касаційній скарзі не оспорює невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зважаючи на те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок у межах апеляційних скарг, та постановляючи ухвалу, зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу прокурора визнано необґрунтованою.
За таких обставин, Суд не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 07 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3