Постанова
Іменем України
19 квітня 2018 р.

м. Київ
справа № 699/38/16-к
провадження № 51-2027 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 16 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000240 за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Писарівка Лисянського району Черкаської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, який постановлено рахувати з часу проголошення вироку. На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язок повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну проживання.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою в Черкаському слідчому ізоляторі у зв`язку з обранням такого запобіжного заходу ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду від 5 липня 2016 року, якою скасовано іспитовий строк, встановлений ОСОБА_6 вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2015 року.
У строк відбування покарання ОСОБА_6 зараховано в порядку ч.5 ст.72 КК України строк його перебування під вартою на підставі ухвали Корсунь-Шевченківського районного суду від 7 липня 2016 року про тимчасове залишення в слідчому ізоляторі до набрання вироком законної сили з розрахунку один день в слідчому ізоляторі за два дні позбавлення волі.
Постановлено рішення про самостійне виконання вироку Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Прийняте рішення щодо речових доказів.
Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 4 серпня 2015 року о 20-00 годині, знаходячись біля магазину «Еко Маркет», що розташований за адресою: Черкаська область, м.Корсунь-Шевченківський, вул.Леніна, б.373, умисно, з корисливих мотивів, таємно, повторно викрав велосипед марки «Ardis» вартістю 550грн., чим спричинив ОСОБА_7 збитки на вказану суму.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 16 березня 2017 року вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2016 року залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 16 березня 2017 року та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вказує, що при призначенні покарання із застосуванням ст.75 КК України суд не врахував, що засуджений негативно характеризується, а крім того, не застосував положення ч.4 ст.70 КК України. Суд апеляційної інстанції ці порушення не усунув та всупереч вимогам ст.419 КПК України не навів в ухвалі належних мотивів прийнятого рішення.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 не підтримала касаційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні в суді апеляційної інстанції, та вважала, що судові рішення є законними, підстави для їх скасування відсутні.
Мотиви суду
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та правильність кваліфікації його дій в касаційній скарзі не оспорюється.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно приписів ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд дав належну оцінку тяжкості вчиненого злочину, даним про особу винного, обставинам, що пом`якшують покарання, якими є щире каяття у вчиненому злочині, молодий вік та стан здоров`я засудженого, відсутності обставин, що обтяжують покарання, з урахування чого дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування ст.75 КК України та звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.
При перегляді вироку суд апеляційної інстанції, повторно дослідивши матеріали справи щодо особи засудженого, врахував також і те, що ОСОБА_6 активно сприяв розкриттю злочину.
Та обставина, що ОСОБА_6 вчинив злочин повторно, враховано при кваліфікації його дій, а тому це не спростовує висновків суду про можливість застосування ст.75 КК України.
Таким чином, призначене ОСОБА_6 покарання відповідає положенням ст. 65 КК України.
Доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку із не призначенням засудженому остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України є безпідставними.
Так, за вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2015 року ОСОБА_6 засуджений за вчинення 29 березня 2015 року злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, зі звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки, з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Ухвалою цього ж суду, від 5 липня 2016 року, на підставі ч.2 ст.78 КК України іспитовий строк щодо ОСОБА_6 скасовано та останнього направлено відбувати реально покарання, призначене вказаним вироком.
Злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, вчинений засудженим 4 серпня 2015 року, тобто до постановлення вироку Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2015 року. Однак, враховуючи те, що за попереднім вироком ОСОБА_6 відбуває реальне покарання, а за вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2016 року йому призначено покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком, у даному випадку застосування ч.4 ст.70 КК України не допускається, а тому суд прийняв правильне рішення про самостійне виконання зазначених вироків.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок, яка за змістом аналогічна касаційній скарзі, належним чином перевірив доводи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якість призначеного засудженому покарання, і визнав їх необґрунтованими, мотивувавши своє рішення, та зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Ухвала апеляційного суду відповідає положенням ст.419 КПК України.
У касаційній скарзі прокурора відсутні достатні дані та переконливі доводи, які б спростовували вказані висновки судів першої та апеляційної інстанції та давали б підстави визнати призначене засудженому із застосуванням ст. 75 КК України покарання явно несправедливим внаслідок м`якості або свідчили про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які слугували б підставою для зміни або скасування судових рішень, не встановлено.
Зважаючи на вищенаведене, рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, а тому колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги прокурора не вбачає.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017р.), суд
у х в а л и в:
Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 16 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_8 ОСОБА_2 ОСОБА_3