Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/9335/17
н/п 1-кп/490/957/2017
ВИРОК
Іменем України
11 січня 2018 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 та обвинуваченого,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0000394, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Южноукраїнську Миколаївської області, є громадянином України, раніше не судимим, одруженим, має на утриманні малолітню дитину, має середньо-спеціальну освіту, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
14 березня 2015 року, близько 08 год. 00 хв., ОСОБА_4 , проходячи військову службу за мобілізацією у військовому званні солдат на посаді гранатометника 3-ї десантно-штурмової роти 1-го десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , будучи обізнаним в умовах та порядку проходження військової служби, не маючи поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив місце служби - військову частину НОМЕР_1 та незаконно перебував за межами вказаної військової частини, проводячи час на власний розсуд за місцем свого проживання - у м. Южноукраїнську Миколаївської області, до 10 жовтня 2017 року.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, винним себе визнав повністю та повідомив, що дійсно він, проходячи військову службу за мобілізацією у військовому званні солдат на посаді гранатометника 3-ї десантно-штурмової роти 1-го десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_2 , вранці 14 березня 2015 року, не маючи поважних причин для звільнення від виконання обов`язків військової служби, самовільно залишив вказану військову частину та поїхав до місця свого проживання - в м. Южноукраїнськ Миколаївської області, де доглядав за хворою матір`ю та проводив час на власний розсуд до 10 жовтня 2017 року. 10 жовтня 2017 року він добровільно з`явився до військової частини і став до виконання своїх службових обов`язків. У вчиненому щиро кається, просить застосувати до нього амністію.

Показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам, що викладені у наведеному вище формулюванні обвинувачення, і жоден з учасників процесу ці обставини не оспорює, з огляду на що суд вважає їх встановленими.

Наведені вище дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім військовослужбовців строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує, що він вчинив умисний тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він має постійне місце проживання, є раніше не судимим та вперше притягається до кримінальної відповідальності, є одруженим та має на утриманні дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем служби характеризуються посередньо, брав безпосередню участь у проведенні антитерористичної операції на сході України і є учасником бойових дій, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та як обставину, що його пом`якшує щире каяття обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне за вчинений злочин призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, яке вважає таким, що відповідає особі обвинуваченого і тяжкості вчиненого ним злочину.

Разом з цим, враховуючи те, що ОСОБА_4 є раніше не судимим та вперше притягається до кримінальної відповідальності, має певне місце проживання, є одруженим і має на утриманні дитину віком до 1-го місяця та щиро покаявся у вчиненому злочині, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому й можливим, на підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування цього покарання з випробуванням строком на один рік з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

У застосуванні до обвинуваченого амністії, проголошеної Законом України "Про амністію у 2016 році", слід відмовити, оскільки злочин, вчинений ОСОБА_4 , є триваючим, і його вчинення закінчилося після набрання вказаним Законом чинності, у зв`язку з чим, відповідно до змісту ст. 13 Законом України "Про амністію у 2016 році", амністія на ОСОБА_4 щодо покарання за цей злочин не поширюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367-368, 370, 371, 373, 374 КПК України, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому за цей злочин покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо він протягом одного року від дня проголошення вироку не вчинить нового злочину та виконуватиме покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У застосуванні до ОСОБА_4 амністії, проголошеної Законом України "Про амністію у 2016 році", на підставі ст. 13 цього Закону, - відмовити.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: