Справа №579/545/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/83/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження №579/545/17 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 05 липня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кролевець Сумської області, громадянин України, зареєстрований за місцем проживання та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий, -

визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_6 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 05 липня 2017 року, якою потерпілий ОСОБА_6 просить змінити вирок суду та призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі без застосування положень ст.75 КК України, а також стягнути на користь потерпілого ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 30000 грн. У клопотанні, поданому потерпілим до початку апеляційного розгляду в доповнення до апеляційної скарги ставиться під сумнів законність рішення суду першої інстанції про зняття арешту з автомобіля, належного обвинуваченому.

Даним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк один рік без позбавлення права керувати транспортним засобом, та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави за лікування потерпілого в лікарні 527 грн. 64 коп., рахунок фінансового управління Кролевецької районної державної адміністрації Сумської області, 8652 грн. 64 коп. на рахунок Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги Департаменту охорони здоров`я виконавчого комітету Київської міської ради.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 83786 грн. матеріальної шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди, витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн. та витрати на залучення експерта в розмірі 1650 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 в доход держави судові витрати за проведення призначених по кримінальній справі експертиз в розмірі 3191 грн. 20 коп.

Скасовано арешт майна з мотоцикла марки «Хонда VFR 800», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіля «ГАЗ 33021» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та повернуто їх власникам.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги потерпілий не погоджується з висновками суду про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, оскільки вважає хибними висновки суду в частині визнання вини обвинуваченим в повному обсязі. Вказує, що як під час досудового слідства, так і під час судового розгляду, обвинувачений свою вину у скоєному ДТП не визнавав, а в подальшому вину нібито визнав, проте вимушено, не покаявся у скоєному, не попросив вибачення, а його покази з приводу виклику саме ним швидкої допомоги, спростовуються рапортом чергового Кролевецького ВП, за змістом якого повідомлення про ДТП надійшло від іншої особи - свідка ОСОБА_10 . Зазначає, що досудове розслідування у вказаному провадженні проводилось тривалий термін саме у зв`язку з невизнанням ОСОБА_7 обставин ДТП, що свідчить про відсутність такої пом`якшуючої покарання обставин, як активне сприяння розкриттю злочину. Окрім того, обвинувачений не цікавився його здоров`ям, не допомагав йому в оплаті лікування і взагалі не відшкодував завданих збитків. Вважає, що висновки суду про не доведення потерпілим завдання йому моральної шкоди у розмірі 30000 грн. є необґрунтованими, оскільки заявлена ним сума є розумною та справедливою тому, що в результаті протиправних дій обвинуваченого йому було заподіяно тяжкі травми, у зв`язку з чим він тривалий час лікувався та був прикутий до ліжка, що призвело до неможливості продовжувати звичайний спосіб життя. Вказує, що відсутність можливості працювати ставить у дуже скрутне становище не лише його, а і його родину, при цьому отримані тілесні ушкодження і на сьогодні позбавляють його можливості жити звичним життям та змушують пристосовуватись. Зазначає, що час від часу відчуває сильний фізичний біль в зв`язку з отриманими травмами, знаходиться в стані сильного нервового стресу. Потерпілий не погоджується також з рішенням суду щодо скасування арешту з належного ОСОБА_7 автомобіля «ГАЗ 33021» д.р.н. НОМЕР_2 з огляду на те, що до цього часу обвинувачений не вжив жодних заходів для відшкодування завданої йому шкоди, а стягнута судом першої інстанції на його користь сума у відшкодування завданих матеріальних та моральних збитків значно перевищує ринкову вартість даного автомобіля. Вважає, що така поведінка обвинуваченого дає підстави вважати, що він і в подальшому буде ухилятись від сплати завданих йому збитків, а накладення арешту на автомобіль забезпечить отримання присуджених на його користь коштів.

У поданих запереченнях обвинувачений ОСОБА_7 не погоджується з вимогами потерпілого щодо зміни оскаржуваного судового рішення та призначення покарання у виді обмеження волі без застосування положень ст.75 КК України, оскаржуваний вирок суду вважає законним та обґрунтованим.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що 6 серпня 2016 року близько 20 години 40 хвилин, він, рухаючись автомобільною дорогою Кіпті-Глухів-Бачівськ на 167 км в межах населеного пункту м. Кролевець Сумської області, в світлу пору доби, керуючи автомобілем «ГАЗ 33021» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 по правій полосі руху, наближаючись до перехрестя автодороги Кіпті-Глухів-Бачівськ та вулиці Червоноранківської, вирішив зміститись з правої смуги руху на ліву смугу, щоб в подальшому виконати маневр поворот ліворуч, та перед початком зміни смуги руху, не впевнившись в безпеці даного маневру та в тому, що він не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, в порушення вимог п.п. 9.2 «б», 9.4, 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, не надав переваги в русі попутному транспортному засобу мотоциклу марки «Хонда VFR 800», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався смугою руху, на яку мав намір перестроїтися ОСОБА_7 , почав виконувати маневр перестроювання ліворуч з метою зміни смуги руху транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення вказаних транспортних засобів. В результаті виниклої дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла марки «Хонда VFR 800», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 , отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, думку прокурора та обвинуваченого про законність та обґрунтованість вироку, потерпілого на підтримку апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Аналізуючи доводи потерпілого щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, безпідставного застосування ст.75 КК України, відсутності пом`якшуючих покарання обставин, а також невизнання обвинуваченим вини, колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів погоджується з встановленими обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні дитину, характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який вчинений з необережності, ступінь вини обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, а саме повне визнання вини, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Врахувавши всі перераховані обставини та тяжкість наслідків, які настали від вчиненого злочину, суд першої інстанції обґрунтовано призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами, та за наведених обставин обґрунтовано звільнив його від відбування покарання з випробуванням.

Так, при встановленні і визнанні ряду обставин для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції повинен співставити їх кількісну та якісні характеристики, як таких, що досить істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи з індивідуальних особливостей конкретної справи, та перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про доцільність застосування до обвинуваченого вимог ст.75 КК України.

Суд першої інстанції, беручи до уваги всі пом`якшуючі обставини та особу обвинуваченого, характер допущенного правопорушення та ставлення обвинуваченого до нього, дійшов вірного висновку, з чим погоджується і колегія суддів, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без його ізоляції від суспільства, на підставі ст.75 КК України звільнивши його від відбування основного покарання, з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1,2, ч.1 ст. 76 КК України.

Таким чином, призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 основне покарання із звільненням від його відбування, без призначення при цьому додаткового покарання, на думку колегії суддів, є належно обґрунтованим та в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, і вважати його явно несправедливим внаслідок м`якості, як на цьому наполягає апелянт, не вбачається підстав.

При цьому, слід зазначити, що активне сприяння розкриттю злочину, означає, що винний добровільно в якійсь формі своїми активними діями надає допомогу як органам слідства, так і суду в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття, а тому доводи потерпілого з приводу відсутності відповідної пом`якшуючої покарання обставини та невизнання вини обвинуваченим, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами кримінального провадження та звукозаписом судового розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги потерпілого про занизький розмір стягненої моральної компенсації також не є слушним з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду в суді першої інстанції, ні потерпілим, ні його представником в судове засідання не були надані докази, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог про відшкодування саме заявленого розміру моральної шкоди, не надані такі докази і суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, суд з урахуванням ступеню фізичних та моральних страждань потерпілого, виходячи із принципу розумності та справедливості, цілком вірно визначив розмір моральних збитків, які обвинувачений спричинив потерпілому ОСОБА_6 , в розмірі 20 000 грн.

При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо, згідно ст.1195,1198 ЦК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що стягнута з цивільного відповідача сума є виваженою, а рішення в цій частині - справедливим.

Що стосується решти доводів потерпілого ОСОБА_6 , зокрема в частині того, ким саме була викликана швидка допомога та поліція, то вказані вимоги не порушують законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами потерпілого щодо необхідності арешту належного обвинуваченому автомобіля, з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.6 ст.170 КПК України, у разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалою колегії суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області від 08.09.2016р. накладено арешт на автомобіль «ГАЗ 33021» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та в мотивувальній частині рішення мається вказівка, що цей автомобіль є речовим доказом. З огляду на викладене суд першої інстанції і мотивував своє рішення в частині скасування арешту вказаного автомобіля. Проте, на думку колегії суддів, при постановленні вироку судом першої інстанції не враховано, що на час судового розгляду даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_6 був заявлений цивільний позов, та вироком суду стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого 83786 грн. матеріальної шкоди, 20000 грн. моральної шкоди, 4000 грн. витрат на правову допомогу та 1650 грн. витрат на залучення експерта. Таким чином, на час винесення вироку малися правові підстави, визначені ч.2 ст.170 КПК України для накладення арешту на вказаний автомобіль не лише як на речовий доказ, а й з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. Отже, суд першої інстанції безпідставно прийняв рішення про скасування арешту автомобіля та повернення його ОСОБА_7 .

За таких обставин, враховуючи, що навіть на час апеляційного розгляду ОСОБА_7 не вжив заходів хоча б для часткового відшкодування потерпілому заданої його неправомірними діями шкоди, з метою забезпечення цивільного позову та реалізації права потерпілого на відшкодування завданих йому збитків, колегія суддів вважає необхідним змінити вирок суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням процесуального закону та виключити з резолютивної частини вироку вказівку суду на зняття арешту з автомобіля, належного обвинуваченому.

Обвинуваченим ОСОБА_7 до суду подано клопотання про звільнення його від відбування покарання на підставі п.«г» ст.10, п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Колегія суддів вважає, що дане клопотання підлягає задоволенню, оскільки він дійсно має сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якого не позбавлений батьківських прав, скоїв необережний злочин невеликої тяжкості до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році».

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 408, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 05 липня 2017 року відносно ОСОБА_7 змінити у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку суду про скасування арешту з автомобіля ГАЗ 33021, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 бортовий, малотонажний В, номер шасі НОМЕР_3 .

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

На підставі п.«г» ст.10, п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді обмеження волі на строк один рік та звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік на підставі ст.75 КК України.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.