29 вересня 2017 року
У Х В А Л А
іменем України
справа № 1кп/638/912/17
638/1511/17
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Уджар, республіки Азербайджан, громадянина Азербайджану, азербайджанець, який має повну середню освіту, не одруженого, офіційно не працюючого, студента другого курсу Харківського національного університету будівництва та архітектури, факультету економіки та менеджменту, мешкаючого за адресою АДРЕСА_1 , в скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 187КК України,
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Баку, республіки Азербайджан, азербайджанця, громадянина Азербайджану, який має повну середню освіту, не одружений, офіційно не працюючого, мешкаючого за адресою АДРЕСА_2 , студента першого курсу Харківського національного університету будівництва та архітектури, факультету економіки та менеджменту в скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України,
27.09.2017 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт стосовно вищезазначених осіб.
Заявляю у даній справі самовідвід, яким мотивований порушенням порядку визначення судді по справі, не врахована була наявність обставин, що виключають повторну участь судді у розгляді даної справи.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
За ч. 3 ст. 35 КПК України визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або колегії суддів для конкретного судового провадження здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних матеріалів, скарги, клопотання, заяви чи іншого процесуального документа за принципом вірогідності, який враховує кількість проваджень, що знаходяться на розгляді у суддів, заборону брати участь у перевірці вироків та ухвал для судді, який брав участь в ухваленні вироку або ухвали, про перевірку яких порушується питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну їх повноважень. Після визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або колегії суддів для конкретного судового провадження не допускається внесення змін до реєстраційних даних щодо цього провадження, а також видалення цих даних з автоматизованої системи документообігу суду, крім випадків, установлених законом.
За ч. 2 ст. 76 КПК України суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, при перегляді судових рішень Верховним Судом України або за нововиявленими обставинами, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 від 14.04.2017 р. обвинувальний акт повернутий прокурору для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі недоліків.
Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області від 29 серпня 2017 р. ухвала судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.04.2017 року про повернення обвинувального акту скасована, а матеріали повернуті до суду для розгляду обвинувального акту по суті.
В розумінні положень ч. 2 ст. 76 КПК України суддя ОСОБА_1 не має права брати участь у розгляді справи по вказаному обвинувальному акту після скасування ухвали судді ОСОБА_1 від 14.04.2017 р. по цій справі.
Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до положення статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», якою визначено дві вимоги щодо безсторонності суду: по-перше бути об`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву в його безсторонності.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).
Зазначену позицію Європейського суду підтримала і колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України у справі №5-15п12.
Також, у рішеннях «Білуха проти України» від 09.11.2006 року, «Ветштайн проти Швейцарії» від 28.10.1998 року ЄСПЛ наголошує, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.
За пунктом 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.
Суддя під час здійснення судочинства зобов`язаний бути неупередженим та незалежним, не повинен виявляти будь-якої упередженості та особистих переконань керуватися під час прийняття рішення лише вимогами закону та фактами, які ним встановлені.
Натомість суддя ОСОБА_1 вже висловила свою позицію у вказаному обвинувальному акті, що унеможливлює подальший розгляд справи.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 75 76, 81 82 КПК України, суд
Справу передати на розгляд іншому судді, який визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 КПК України.
Суддя ОСОБА_1