Справа № 467/283/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.04.2018 року слідчий суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Арбузинського районного суду Миколаївської області скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 30 листопада 2017 року про закриття кримінального провадження № 0000527, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 грудня 2016 року,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 подала скаргу до слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області, в обґрунтування якої посилалась на те, що 30 листопада 2017 року слідчий СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 виніс постанову, якою закрив кримінальне провадження № 00000527 від 30 грудня 2016 року, порушене за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу злочину.

В скарзі вказує, що слідчий не забезпечив ефективного розслідування, проведене ним слідство не було ретельним та всебічним, так як він не вжив усіх можливих заходів для отримання всіх наявних доказів, не здійснив всіх необхідних процесуальних дій.

Зокрема, слідчий не провів допиту жодного свідка, одночасного допиту кількох осіб з метою з`ясування розбіжностей у їхніх показаннях, не дослідив матеріали судового провадження № 467/1131/16-к та його технічний запис.

Окрім цього, ОСОБА_3 вказує, що слідчий ОСОБА_4 дослідив лише вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 березня 2016 року з кримінальної справи № 467/1131/16-к, однак наразі відкрите касаційне провадження за її скаргою, так як цей вирок ухвалено незаконним складом суду, а показання свідка ОСОБА_5 були незаконно визнані допустимим доказом.

Скаржник вказує, що остаточне рішення у судовому провадженні № 467/1131/16-к не прийняте, а тому слідчий не вжив всі необхідні процесуальні дії для з`ясування обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України.

Просила суд скасувати постанову слідчого СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 30 листопада 2017 року про закриття кримінального провадження № 0000527, внесеного до єдиного реєстру досудових розслідувань 30 грудня 2016 року.

В судовому засіданні особа, яка подала скаргу, підтримала її повністю, просила задовольнити.

Слідчий СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 належно повідомлений про дату, час і місце розгляду скарги (а.с. 32, 33), однак в судове засідання не прибув, причин неявки не повідомив, та будучи вільним у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, наділеним правом на надання письмових заперечень, з зазначенням належних та допустимих доказів, які б в той чи інший спосіб спростовували або ж підтверджували доводи особи, що подала скаргу, не скористався.

На підставі положень ч.3 ст. 306 КПК України слідчим суддею було ухвалено розглядати скаргу по суті, оскільки відсутність слідчого, на постанову якого подано скаргу, не є перешкодою для її розгляду.

За таких обставин, слідчий суддя, заслухавши особу, яка подала скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи скаржника та обґрунтованість скарги, оцінюючи всі докази, що наявні у провадженні з точки зору належності та допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись законом, прийшов до таких висновків.
Як встановлено в ході розгляду скарги, ОСОБА_3 звернулась до Арбузинського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області із заявою, яку зареєстровано 08 листопада 2016 року за № (15-34) 18080 вх.16, про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України, якою вказувала про надання свідком ОСОБА_5 завідомо неправдивих показань в рамках кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України.
Зокрема, зазначила, що 27 жовтня 2016 року в засіданні Арбузинського районного суду Миколаївської області свідок ОСОБА_5 надав суду завідомо неправдиві показання проти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Також заявник вказувала, що завідомо неправдиві показання свідка ОСОБА_5 містяться в матеріалах кримінального провадження № 0000115, в матеріалах судових проваджень № 467/1271/15-к та № 467/1131/16-к, а також він надавав свідчення 03 жовтня 2016 року в Арбузинському відділі Первомайської місцевої прокуратури.
Ухвалою слідчого судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 грудня 2016 року посадових осіб Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області було зобов`язано внести відомості за вказаною заявою (повідомленням) до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
30 грудня 2016 року відомості за заявою ОСОБА_3 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000527 з попередньою правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 284 КК України та фабулою: 27.10.2016 року свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні Арбузинського районного суду Миколаївської області надав завідомо неправдиві показання.
Проведення досудового розслідування у цьому провадженні було доручено слідчому СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 .
За результатами досудового розслідування кримінальне провадження № 0000527, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 грудня 2016 року, було закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, про що 30 листопада 2017 року слідчим СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 винесено відповідну поставу.
Згідно вказаної постанови, в ході досудового розслідування було встановлено, що допитана в якості свідка ОСОБА_3 повідомила, що в 2015 році під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням її сина ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України, під головуванням судді ОСОБА_8 , свідок ОСОБА_5 дав суду завідомо неправдиві показання про те, що 03.02.2015 року близько 17.00 год. він бачив її сина ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які йшли біля кладовища в с. Новокрасне. Такі самі показання ОСОБА_5 надав прокурору ОСОБА_9 під час допиту в якості свідка в ході досудового розслідування цього кримінального провадження. У 2016 році, під час повторного судового розгляду кримінального провадження під головуванням судді ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в судовому засіданні повідомив, що 02.02.2015 року близько 21.00 22.00 год. бачив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які йшли біля кладовища в с. Новокрасне. Тому вона вважає, що таким чином ОСОБА_5 надав завідомо неправдиві показання у кримінальному провадженні за обвинуваченням її сина ОСОБА_6 .
В подальшому слідчий у постанові виклав зміст ч.2 ст. 384 КК України, зміст об`єктивної сторони кримінального правопорушення, її обов`язкові ознаки та зміст суб`єктивної сторони.
А обґрунтовуючи закриття кримінального провадження, послався на те, що відповідно до вироку Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 березня 2017 року у справі № 467/1131/16-к показання свідка ОСОБА_5 визнано допустимими доказами.
А розбіжності у показаннях свідка щодо дати вчинення злочину, суд вважав допустимим, оскільки з часу вчинення злочину пройшло більше двох років і свідок може не пам`ятати точні дати.
За такого, слідчий прийшов до висновку про відсутність у діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України, а кримінальне провадження закрив.
Проте, згідно ст. ст. 2, 284 КПК України закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, а також використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Між тим, як слідує з матеріалів кримінального провадження, здійснюючи досудове розслідування, слідчий обмежився наданням доручення оперативному підрозділу на проведення слідчих дій, допитом свідка ОСОБА_3 , долученням до матеріалів провадження ксерокопії протоколу допиту свідка ОСОБА_5 від 03.06.2016 року та вироку Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 березня 2017 року.
При цьому слідчий суддя звертає увагу, що будь-яких даних щодо виконання чи неможливості виконання доручення слідчого СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 , датованого 30 грудня 2016 року, в матеріалах кримінального провадження немає.

Та навіть особа, яка вказана в заяві (повідомленні) ОСОБА_3 не допитана.
Що стосується вироку Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 березня 2017 року, якому слідчий надав оцінку при вирішенні питання про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України, то він не містить жодних реквізитів, які б давали змогу пересвідчитися в його ідентичності.

Так, вирок не містить підпису судді, не завірений печаткою, не містить відмітки про набрання (не набрання) ним чинності.

А з урахуванням положень ч.2 ст. 93 КПК України взагалі є незрозумілим, яким чином цей вирок потрапив до матеріалів кримінального провадження, оскільки ні запиту слідчого, ні ухвали слідчого судді про надання дозволу на тимчасовий доступ матеріали провадження не містять.

Те ж саме стосується і ксерокопії (а не належно засвідченої копії чи оригіналу) протоколу допиту свідка ОСОБА_5 від 03.06.2016 року.

Що стосується вмотивованості оскаржуваної постанови слідчого, то суд враховував положення ст. 110 КПК України, відповідно до яких постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно положень ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Проте, обставини, викладені у заяві особи, що подала скаргу, не в повній мірі стали предметом контролю слідчого при проведенні досудового розслідування, оскільки його постанова про закриття кримінального провадження вказаним наведеним вище нормам КПК України не відповідає, являється по суті не вмотивованою, оскільки в ній не надано обґрунтовані відповіді на поставлені особою, яка звернулась із заявою, питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав ї законних інтересів учасників процесу.
Між тим, при винесенні оскаржуваної постанови слідчий обмежився викладенням допиту ОСОБА_3 в якості свідка, викладом об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення (злочину), її обов`язкових ознак, суб`єктивної сторони, та, пославшись на визнання судом доказів допустимим, прийшов до висновку про відсутність складу кримінального правопорушення.
Однак, яка саме складова кримінального правопорушення (злочину) відсутня слідчий не зазначив, та чому він, з урахуванням правових норм інституту допустимості доказів та ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України, прийшов до висновку про відсутність складу кримінального правопорушення у даному випадку.
Тобто, оскаржувана постанова не містить належного аналізу підстав, за яких слідчий прийшов до висновку про відсутність складу кримінального правопорушення.
Більш того, резолютивна частина постанови слідчого не містить посилання на правову норму, за відсутністю складу якої закрите кримінальне провадження.
Адже практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

В рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява №235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведеним можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява №42310/04, параграф 150).

З урахуванням наведеного слідчий суддя вважає, що дані оскаржуваної постанови не містять достатніх відомостей, які б свідчили про те, що слідчим було вжито всіх можливих заходів щодо всебічного та повного встановлення обставин, викладених у заяві ОСОБА_3 про вчинені кримінальні правопорушення, так само як і надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена на даний час органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені слідчим висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам.

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова скасуванню.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України).

Разом з тим, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, щоб зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-3, 7-29, 84-86, 91-94, 110, 303-307, 309, 310, 369-372 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Постанову слідчого СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 30 листопада 2017 року про закриття кримінального провадження № 0000527, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 грудня 2016 року - скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1