Номер провадження: 11-кп/785/1442/15
Номер справи місцевого суду: 521/8882/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.12.2015 року м. Одеса
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги заступника прокурора Одеської області ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 09.09.2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей 1999 та 2005 років народження, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та йому призначене покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами; на підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки;

- задоволений цивільний позов прокурора в інтересах КУ "Міська клінічна лікарня №11" та з ОСОБА_7 на користь КУ "Міська клінічна лікарня №11" стягнуто 5342,65 гривень;

- задоволений цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 та з ОСОБА_7 на користь потерпілого стягнуто 2699,68 гривень матеріальної та 23000 гривень моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Вищезазначеним вироком ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 13.12.2014 року, приблизно о 17.50 годині, він, керуючи технічно справним автомобілем «Skoda Fabia», д/н НОМЕР_1 , рухався в темний час доби по вологому асфальтованому дорожньому покриттю по вул. Малиновського в м.Одесі, на неосвітленій ділянці, де організований двосторонній рух і протилежні половини проїзної частини поділені подвійною суцільною лінією розмітки, з боку вул. Іцхака Рабина у напрямку вул. Гайдара, у правій смузі свого напрямку руху, із увімкненим ближнім світлом фар та зі швидкістю близько 43 км/год.

Під`їжджаючи до нерегульованого перехрестя із вул. Весіння, водій ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість бачити нерегульований пішохідний перехід, позначений дорожніми знаками 5.35.1 - 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.3 «зебра», був неуважним, за дорожньою обстановкою не слідкував. Відповідно, не відреагував на її зміну, не обрав швидкість руху, яка забезпечує йому можливість при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу при появі пішохода зупинити керований ним автомобіль, своєчасно заходів до зниження швидкості і зупинки керованого ним автомобіля не прийняв, виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де не поступився дорогою і скоїв наїзд передньої частиною свого автомобіля на пішохода ОСОБА_11 , який перетинав проїжджу частину з ліва направо по ходу руху автомобіля, в межах нерегульованого пішохідного переходу.

В результаті ДТП пішоходу ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження, а саме: закрита травма правого колінного суглоба у вигляді повного розриву внутрішньої бокової зв`язки, обширна гематома нижньої третини правого стегна, забій м`яких тканин тім`яної області справа, які не були небезпечними для життя, викликали тривалий розлад здоров`я строком більше трьох тижнів (більше 21 дня) і за цим критерієм, відповідно до п. п. 2.2.2 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме: пп.«б» п.2.3, п.12.1, п.18.1 Правил дорожнього руху України, та вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.

На даний вирок обвинуваченим ОСОБА_7 , його захисником - адвокатом ОСОБА_8 та заступником прокурора Одеської області подані апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі вказує, що вважає вирок незаконним, просить його змінити в частині призначеного обвинуваченому покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі порушника, та призначити йому покарання без позбавлення права керування транспортними засобами.

ОСОБА_7 мотивує вимоги своєї апеляційної скарги тим, що, на його думку, позбавляючи його права керування транспортними засобами, суд не врахував, що він працює водієм таксі і дана міра покарання поставить у скрутне становище його та двох малолітніх дітей, які знаходяться на його утриманні.

Також ОСОБА_7 просить зменшити суму стягненої на користь потерпілого ОСОБА_11 моральної шкоди до 13000 гривень.

У своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 вказує, що вважає вирок незаконним, просить його змінити в частині призначеного ОСОБА_7 покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі порушника, та призначити йому основне покарання у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, а також зменшити суму стягненої на користь потерпілого ОСОБА_11 моральної шкоди до 1000 гривень.

Захисник мотивує вимоги своєї апеляційної скарги тим, що, на його думку, суд при призначенні покарання ОСОБА_7 не в повній мірі врахував обставини, передбачені ст.66 КК України, а саме: визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, сприяння досудовому розслідуванню, часткове відшкодування заподіяної шкоди, відсутність судимостей.

Також захисник вказує, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 більш тяжке покарання, ніж просив у своїй обвинувальній промові прокурор, а позбавляючи ОСОБА_7 права керування транспортними засобами, суд не врахував, що останній працює водієм таксі і таким чином заробляє собі на життя.

Заступник прокурора Одеської області ОСОБА_10 у своїй апеляційній скарзі просить вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 09.09.2015 року скасувати у зв`язку з тим, що, на його думку, він постановлений з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність прокурор вбачає в тому, що суд в мотивувальній частині вироку кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, а в резолютивній частині визнав його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Окрім того, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції в резолютивній частині вироку не вказав строк позбавлення права керування транспортними засобами, а звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, в порушення вимог ст.75 КК України, не вказав на звільнення його лише від основного покарання.

На підставі викладеного прокурор просить ухвалити новий вирок, яким призначити останньому покарання у вигляді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора та представника потерпілого, які підтримали доводи апеляційної скарги прокурора і заперечували проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, частково підтримали доводи своїх апеляційних скарг, просили вирок змінити і призначити обвинуваченому покарання без позбавлення права керування транспортними засобами, а також зменшити суму стягненої на користь потерпілого ОСОБА_11 моральної шкоди до 13 000 гривень; дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 - залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій в апеляційних скаргах не оспорюються і повністю підтверджуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

Як вбачається з вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 09.09.2015 року, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд дійшов висновку про те, що виправлення і перевиховання останнього можливе без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим застосував до нього дію ст.75 КК України і звільнив його від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24.10.2003 року №7, звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання із застосуванням положень ст.75 КК України не допускається.
Однак, в порушення вимог ст.75 КК України та вищевказаної Постанови, суд в резолютивній частині вироку не вказав на звільнення ОСОБА_7 лише від основного покарання у вигляді обмеження волі, натомість звільнивши його від відбування як основного, так і додаткового покарань.

На підставі викладеного колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги заступника прокурора Одеської області ОСОБА_10 про те, що суд першої інстанції, застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст.75 КК України і звільняючи його від призначених йому основного та додаткового покарання, застосував щодо додаткового покарання положення закону України про кримінальну відповідальність, яке не підлягає застосуванню, що є підставою для скасування вироку в частині призначення покарання.
Також з вироку вбачається, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При цьому обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, а обтяжуючих обставин не встановив.

Також суд врахував сімейний стан обвинуваченого, наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей, притягнення до кримінальної відповідальності вперше.

Застосовуючи до ОСОБА_7 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд врахував думку потерпілого, характер вчиненого ним злочину, пов`язаного з грубим порушенням обвинуваченим Правил дорожнього руху України, і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення додаткового покарання.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі порушника.

Окрім того, колегія суддів враховує, що факт роботи обвинуваченого ОСОБА_7 таксистом жодними документами не підтверджується, та з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення не може бути підставою для непризначення йому вищевказаного додаткового покарання.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, вирішуючи питання про відшкодування обвинуваченим ОСОБА_7 заподіяної потерпілому ОСОБА_11 моральної шкоди, суд першої інстанції встановив наявність причинного зв`язку між неправомірними діями ОСОБА_7 та моральною шкодою, заподіяною потерпілому ОСОБА_11 , та врахував вимоги ст.1167 ЦК України, у відповідності до якої моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, що її заподіяла за наявності її вини.

При цьому суд першої інстанції виходив з принципів розумності та справедливості, а також врахував характер правопорушення, глибину фізичних і душевних страждань потерпілого, майновий стан обвинуваченого і ступінь його вини в заподіянні моральної шкоди, і задовольнив позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди частково, стягнувши замість заявлених 40000 гривень моральної шкоди - 23000 гривень.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає необґрунтованими вимоги апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 про зменшення суми стягненої моральної шкоди.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що вказівка у мотивувальній частині вироку на те, що суд кваліфікує дії ОСОБА_12 за ч.2 ст.286 КК України, є опискою, яка підлягає виправленню, оскільки зі змісту вироку в цілому вбачається, що обвинувачений визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, відповідальність за яке встановлена у ч.1 ст.286 КК України.
У зв`язку з викладеним колегія суддів не погоджується з доводом апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність в цій частині.

Відповідно до ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Згідно зі ст.409 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність визнається, зокрема, застосування судом першої інстанції закону, який не підлягає застосуванню.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_10 задовольнити частково, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 09.09.2015 року скасувати в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання і постановити в цій частині новий вирок, яким призначити останньому покарання у вигляді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 09.09.2015 року відносно ОСОБА_7 - скасувати в частині призначення йому покарання і постановити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Із застосуванням ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4