Дата документу Справа № 334/8806/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/485/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 334/8806/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія - ст.258-3 ч.1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000108, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу колегії суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2017 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України,

в с т а н о в и л а:
ухвалою колегії суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000108 від 15.09.2015 року, відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, повернуто прокурору.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження № 0000108, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.09.2015 року відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Під час підготовчого судового засідання суд, встановивши, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, зазначив наступне.

Обвинувальний акт не містить формулювання у вчиненні якого злочину обвинувачується ОСОБА_8 , зазначено лише у вчиненні яких дій він обвинувачується.

Також незрозумілою є правова кваліфікація дій ОСОБА_8 : це участь в діяльності терористичної групи, підконтрольній терористичній організації, чи це участь у діяльності терористичної організації.

Крім того, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та саме обвинувачення викладно неконкретно, обвинуваченому інкриміновано участь в терористичній організації, в той же час в обвинувальному акті неодноразово стверджується про його участь в непередбачених законом збройних формуваннях, що згідно Кримінального Кодексу не є тотожнім і потребує визначення.

В подальшому вказано, що ОСОБА_8 приймав участь у збройній протидії військовослужбовцям Збройним силам України, іншим військовим формуванням України та співробітникам правоохоронних органів України, які залучені до проведення антитерористичної операції на території Донецької області, але не вказано коли, де, та за яких обставин це відбувалось.

Окрім того, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_8 , приймав участь в діяльності терористичної групи, підконтрольній терористичній організації „ДНР, з 01.07.2014 року та по теперішній час, продовжує терористичну діяльність.

Однак, при цьому не вказано конкретно по який час ОСОБА_8 приймав участь у діяльності терористичної організації, термін «по теперішній час» є неконкретним, оскільки у разі ухвалення обвинувального вироку суд буде позбавлений права самостійно виходити за межі обвинувачення і вказувати іншу дату, а вказівка «по теперішній час» буде відповідати даті ухвалення вироку. Не вказано також коли і які конкретні дії стосовно участі у діяльності терористичної організації вчиняв ОСОБА_8 .

Таким чином, відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що порушує право особи на захист.

Крім того, з доданих до обвинувального акта документів неможливо зробити висновок, чи дотримано органом досудового розслідування процедури спеціального досудового розслідування, передбаченої кримінальним процесуальним кодексом України, оскільки у реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначені відомості про те, кому безпосередньо, в який спосіб вручено повідомлення ОСОБА_8 про підозру. Як зазначено в Реєстрі матеріалів досудового розслідування 12.12.2016 року з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги залучено захисника ОСОБА_9 , тоді як копію обвинувального акту отримав захисник ОСОБА_7 .

За таких обставин, суд першої інстанції повернув обвинувальний акт прокурору.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що при постановленні ухвали судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам. Зазначає, що прокурором дотримані обов`язкові вимоги ст. 291 КПК України, а саме: при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та в формулюванні обвинувачення прокурором зазначено час, місце, спосіб, форму вини ОСОБА_8 , мету та мотиви його дій, інші обставини злочину, які сформульовано досить конкретно та достатньо для розуміння обсягу обвинувачення, із чітким посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Так, в обвинувальному акті зазначені конкретні місця, де саме ОСОБА_8 вчиняв інкриміновану йому злочинну дію; місце, де у ОСОБА_8 виник умисел на участь у терористичній організації «Донецька народна республіка» та звідки він виїхав до АДРЕСА_1 ; місце, де ОСОБА_8 вступив до терористичної групи «Російська православна армія» так званого силового блоку терористичної організації «ДНР» - м. Донецьк, Ленінський район, пр. Ленінський, буд. 88; місця, де ОСОБА_8 у складі терористичної організації «ДНР» приймав участь у бойових діях проти підрозділів Збройних сил України та Національної гвардії України м. Донецьк; час вчинення злочину, з моменту вступу до терористичної групи «Донецька народна республіка» так званого силового блоку терористичної організації «ДНР», тобто з 01.07.2017 року, що є закінченим складом злочину. Крім того, судом під час підготовчого судового засідання не додержано вимог ч. 3 ст. 323 КПК України в частині виклику обвинуваченого під час здійснення спеціального судового провадження, шляхом обов`язкової публікації у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями КПК України, тому прокурором і не було заявлено клопотання про здійснення спеціального судового провадження підготовленого раніше, із документами, які підтверджують те, що обвинувачений ОСОБА_8 знав про розпочате відносно нього кримінальне провадження та, що останній перебуває у розшуку понад 6 місяців та знаходиться у зоні проведення антитерористичної операції на тимчасово неконтрольованій території м. Донецьк. Також до обвинувального акта додані реєстр матеріалів досудового розслідування та розписка захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 (якого було залучено з часу повідомлення особі про підозру та початку спеціального досудового розслідування) про отримання копії обвинувального акта. Окрім цього, судом не зазначено в ухвалі рік, місяць, день народження, місце народження і місце проживання обвинуваченого ОСОБА_8 .

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000108 від 15.09.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 258-3 КК України у тому ж суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та доводи скарги; прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги; захисника, який вирішення вказаного питання прохав прийняти на розсуд суду; перевіривши матеріали провадження та вислухавши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів, вказаним вимогам ухвала суду не відповідає.

Відповідно до п. 3 ч. 3, ч. 4 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору лише у випадку, якщо цей акт не відповідає вимогам цього Кодексу.

Статтею 291 КПК України визначені відомості, які має містити обвинувальний акт.

Згідно вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого; анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експертів; дату та місце його складання та затвердження.

При перевірці матеріалів провадження колегією суддів встановлено, що висновки суду щодо необхідності повернення обвинувального акта прокурору, з підстав того, що, з точки зору суду, з нього не вбачається, що слідчий неконкретно виклав фактичні обставини кримінального правопорушення і формулювання обвинувачення, є безпідставними.

Суду при прийнятті рішення про повернення обвинувального акта з підстав невідповідності обвинувального акта положенням п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, належить проаналізувати точний зміст положень пункту 5 частини другої статті 291 КПК України.

Згідно з зазначеною нормою закону обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1) фактичних обставин кримінального правопорушення;

2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення");

3) формулювання обвинувачення.

При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Як було зазначено апелянтом, в обвинувальному акті зазначені всі відомості, передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, та викладені всі ті фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, зазначені анкетні відомості обвинуваченого та місце його проживання, зазначена правова кваліфікація кримінальних правопорушень, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення дотримано. Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, викладено чітко і конкретно для його повного розуміння, що спростовує висновок суду про неконкретність обвинувачення та порушення права на захист.

В обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 фактичні дані, в своїй сукупності, дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Підставою для повернення обвинувального акта слугувало те, що, на переконання суду, в обвинувальному акті було некоректно викладене формулювання обвинувачення, правова кваліфікація вчиненого кримінального правопорушення, час, місце і спосіб його вчинення, а також було допущено порушення права обвинуваченого на захист.

Однак, колегія суддів вважає, що вказані висновки суду першої інстанції є помилковими, адже відомості про час, місце, і спосіб вчинення кримінального правопорушення зазначені в обвинувальному акті, в ньому викладені усі обставини, які прокурор вважав встановленими, до того ж, суд вдався до аналізу обставин (правильність кваліфікації), які підлягають з`ясуванню лише під час судового розгляду, що у підготовчому судовому засіданні є недопустимим.

Судом було встановлено, що в рамках вказаного кримінального провадження проводилось спеціальне досудове розслідування, однак при цьому, призначаючи підготовче судове засідання, вимоги ч. 3 ст. 323, ст. 297-5 КПК України судом дотримані не були, в частині вимог сповіщення про призначення підготовчого судового засідання. На переконання колегії суддів, посилання в цьому контексті на недотримання саме прокурором вимог ч. 3 ст. 323 КПК України (відсутність відповідного клопотання прокурора з матеріалами про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження) є необґрунтованим, адже є очевидним, що такого роду матеріали були наявні у сторони обвинувачення (вказані матеріали були предметом перевірки під час надання слідчим суддею дозволу на проведення спеціального досудового розслідування), а прокурором клопотання було б заявлене в разі виконання самим судом вимог ч. 3 ст. 323 КПК України при призначенні підготовчого судового засідання.

Судом, наводячи дані щодо можливого порушення права на захист підозрюваного ОСОБА_8 , зазначено, що з доданих до обвинувального акта документів неможливо зробити висновок, чи дотримано органом досудового розслідування процедури спеціального досудового розслідування, передбаченої кримінальним процесуальним кодексом України, оскільки у реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначені відомості про те, кому безпосередньо, в який спосіб вручено повідомлення ОСОБА_8 про підозру. Вказані обставини, на переконання колегії суддів, також не можуть бути предметом перевірки під час підготовчого судового засідання, і мали б бути досліджені судом при розгляді провадження по суті.

Суд в ухвалі звернув увагу, що в Реєстрі матеріалів досудового розслідування 12.12.2016 року з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги залучено захисника ОСОБА_9 , тоді як копію обвинувального акта отримав захисник ОСОБА_7 . Однак, вказані обставини не свідчать про невідповідність обвинувального акта в розумінні ст. 291 КПК України.

Крім того, за твердженням прокурора, адвоката ОСОБА_7 , було залучено в якості захисника ОСОБА_8 , після повідомлення йому про підозру, підстави ж для зміни захисника і дотримання в цьому контексті вимог процесуального закону, так само як і належного виконання вимог ст. 297-5 КПК України при повідомленні ОСОБА_8 про підозру, можна було перевірити тільки при розгляді провадження по суті.

Інші висновки суду про порушення права на захист (право обвинуваченого знати у вчиненні якого злочину його звинувачують), з огляду на участь захисника у процесі і проведення спеціального досудового розслідування, є необґрунтованими, адже ці висновки носять формальний характер і є похідними від помилкових висновків про неконкретність обвинувального акта, до того ж вказана обставина, так само не свідчить про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що фактичні обставини у обвинувальному акті викладені конкретно, а отже, конкретним є і висунуте ОСОБА_8 обвинувачення, і не чинять перешкод для розгляду обвинувачення щодо нього в судовому засіданні, де це обвинувачення і повинно доводитися стороною обвинувачення. Порушень права на захист ОСОБА_8 , які б давали підстави для прийняття рішення про повернення обвинувального акта, також не встановлено.

Колегія суддів не вбачає достатніх підстав, які б перешкоджали призначенню провадження до судового розгляду, оскільки в оскаржуваній ухвалі не наведено жодної переконливої підстави для повернення обвинувального акта прокурору, як такого, що не відповідає вимогам закону, передбаченим ст. 291 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку про те, що обвинувальний акт повернуто прокурору судом першої інстанції з підстав, не передбачених законом, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а, відтак, оскаржувана ухвала суду, відповідно до положень ст.ст. 409, 412, 415 КПК України, підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

При цьому, колегія суддів звертає увагу про необхідність дотримання судом вимог ч. 3 ст. 323, ст. 297-5 КПК України при призначенні підготовчого судового засідання.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Ухвалу колегії суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2017 року, якою кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000108 від 15.09.2015 року, відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, повернуто прокурору скасувати.

Призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Матеріали кримінального провадження направити до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4