АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1297/17 Справа № 215/4324/17 Головуючий у 1 й інстанції - Доповідач - ОСОБА_1

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001817 від 30 вересня 2017 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Ордо-Василівки Софіївського району Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА :
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Оскаржуваною ухвалою було частково задоволено клопотання слідчого СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до 28 листопада 2017 року включно з покладенням на нього відповідних обов`язків.
Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя зазначив, що прокурор надав достатні докази наявності обґрунтованої підозри у причетності ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, однак слідчий та прокурор не довели у судовому засіданні, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим частиною першою статті 177 КПК України. На думку слідчого судді, необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу обґрунтовується наявністю таких ризиків, як те, що він може незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, що відповідно до ст. 177 КПК України є підставами для застосування запобіжного заходу, а в даному випадку, у вигляді цілодобового домашнього арешту, що забезпечить дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків під час досудового слідства та в суді.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор ОСОБА_5 посилається на незаконність ухвали слідчого судді, яка підлягає скасуванню з наступних підстав. Під час розгляду клопотання в суді першої інстанції стороною обвинувачення доведено в повному обсязі наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а також наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 частини 1 ст. 177 КПК України. Відповідно до встановлених під час досудового розслідування даних про особу підозрюваного, останній зареєстрований за межами міста Кривого Рогу та Криворізького району, проживає не за місцем реєстрації, не має засобів для існування, оскільки офіційно не працює, у зв`язку з чим може переховуватися від органів досудового розслідування та вчинити інші кримінальні правопорушення. Зазначає про відсутність міцних соціальних зв`язків у підозрюваного, а також те, що стороною захисту у судовому засіданні не надано жодних доказів про наявність на утриманні неповнолітньої дитини. Крім того, ОСОБА_6 , маючи непогашену судимість, вчинив новий злочин, поєднаний із застосуванням насильства в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Вважає, що запобігти вказаним ризикам можливо виключно шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу і з підстав, зазначених в скарзі, просив її задовольнити, думку підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив, що прокурором та слідчим не надано достатніх і переконливих доказів, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти заявленим ризикам, а тому дійшов висновку про необхідність застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, який зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Проте з таким висновком колегія суддів не може погодитися в повній мірі, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Відповідно до ст. ст. 177, 178 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею не дотримані належним чином. Внаслідок чого ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з винесенням нової ухвали в суді апеляційної інстанції.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, колегія суддів зважає на усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення ЄСПЛ від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні, зокрема, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 30 вересня 2017 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 01 жовтня 2017 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 30 вересня 2017 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 30 вересня 2017 року, протоколом огляду місця події від 30 вересня 2017 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання особи за фотознімками від 01 жовтня 2017 року за участю потерпілого ОСОБА_10 , який впізнав ОСОБА_6 як чоловіка, який в ніч з 29.09.2017 року на 30.09.2017 року стріляв в нього в кафе «Ширван», протоколом пред`явлення особи для впізнання особи за фотознімками від 01 жовтня 2017 року за участю свідка ОСОБА_11 , який впізнав ОСОБА_6 як чоловіка, який в ніч з 29.09.2017 року на 30.09.2017 року стріляв в потерпілого ОСОБА_10 в кафе «Ширван» та іншими доказами, долученими до клопотання слідчого.

Апеляційним переглядом встановлено, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені під час досудового слідства, об`єктивно існують, а саме ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.

Так, як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, один з яких є особливо тяжким злочином, вчинений із застосуванням насильства. На підставі ст. 81 КК України ОСОБА_6 був звільненим від відбування покарання умовно-достроково на 1 рік 10 місяців 25 днів, однак, не зважаючи на це, у період умовно-дострокового звільнення повторно обґрунтовано підозрюється у вчиненні нового тяжкого умисного злочину, поєднаного із застосуванням насильства, що, на думку колегії суддів, свідчить про його стійку, злочинну поведінку та можливість вчинення нових злочинів.

Однак вказані обставини не отримали належної оцінки слідчим суддею, що призвело до помилкових висновків, що для запобігання вказаним ризикам достатнім буде запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Відповідно до ст. 178 КПК України, апеляційний суд враховує, що існують обґрунтовані ризики переховування обвинуваченого від суду за скоєння тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до семи років, а також що підозрюваний знаходячись на свободі може вчинити новий злочин, ухилитися від слідства, впливати на свідків, а також перешкоджати іншим чином з огляду на його процесуальну поведінку в межах цього кримінального провадження. Колегія суддів також враховує дані про особу підозрюваного, який має непогашену судимість, не працює, тобто не має офіційного джерела доходів, у зв`язку з чим твердження про перебування на його утриманні малолітньої дитини є необґрунтованим, і приходить до висновків про необхідність застосування до ОСОБА_6 саме виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Доводи сторони захисту про міцні соціальні зв`язки підозрюваного, не може бути розцінені як самодостатня підстава для застосування менш суворого запобіжного заходу і, як встановлено перевіркою матеріалів провадження, не можуть запобігти вказаним ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.
Таким чином, колегія суддів, з врахуванням того, що у даному провадженні існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання цих ризиків, приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави у відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, апеляційну скаргу прокурора обґрунтованою і такою, що підлягає частковому задоволенню, оскільки за змістом вимог ст. 197 КПК України, строк застосування запобіжних заходів, в тому числі і тримання під вартою, може бути встановлений в межах строку досудового розслідування.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2017 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001817 від 30 вересня 2017 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28 листопада 2017 року.

Взяти ОСОБА_6 під варту негайно в залі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3