Номер провадження 1-кп/521/318/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2017 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР 18.06.2015 року за № 0000379, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка народився у м. Бузулук Оренбурзької області РФ, має вищу освіту, працює головним державним інспектором відділу організації митного контролю управління Одеської митниці ДФС, не заміжня, не судима, зареєстрована і проживає за адресою АДРЕСА_1

-у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до обвинувального акту, досудовим розслідуванням встановлено, що наказом Одеської митниці ДФС від 18.12.2014 року № 163-о ОСОБА_4 призначена на посаду державного інспектора відділу митного контролю управління організації митного контролю та оформлення Одеської митниці ДФС (інспектор податкової та митної справи 12 рангу 6 категорії), у зв`язку з чим вона є службовою особою, яка займає відповідальне становище.

У своїй діяльності ОСОБА_4 керується Конституцією України, Митним Кодексом України, Законом України «Про державну службу», Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», іншими нормативними документами України.

Проте, нехтуючи взятими на себе обов`язками працівника контролюючого органу, достовірно розуміючи суть кримінального правопорушення та передбачену за його скоєння кримінальну відповідальність, ОСОБА_4 скоїла умисне кримінально-каране діяння за наступних обставин.

ОСОБА_4 як державний інспектор відділу організації митного контролю управління організації митного контролю та оформлення Одеської митниці ДФС, згідно службовим обов`язкам, здійснює ведення обліку суб`єктів зовнішньо-економічної діяльності, розташованих у зоні діяльності Одеської митниці, зокрема здійснює прийняття заяв від підприємств на оформлення картки обліку та реєстрації суб`єкта господарювання зовнішньоекономічної діяльності.

В першій декаді червня 2015 року директор ТОВ «Вторметмаркет» ОСОБА_6 звернулась до Одеської митниці ДФС з заявою про оформлення картки обліку та реєстрації суб`єкта господарювання зовнішньоекономічної діяльності.

У той же день біля адміністративної будівлі Одеської митниці ДФС, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Гайдара, 21-а, ОСОБА_4 при зустрічі з директором ТОВ «Втормаркет» ОСОБА_6 , маючи на меті отримання неправомірної вигоди, вказала останній на перелік документів, необхідних для оформлення акредитації та з метою одержання неправомірної вигоди за сприяння та швидке безперешкодне оформлення картки обліку та реєстрації суб`єкта господарювання зовнішньоекономічної діяльності повідомила про необхідність сплати їй неправомірної вигоди.

Також ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_6 , що у разі не сплати неправомірної вигоди, останній, як директору підприємства, яка вперше звернулась до Одеської митниці з питанням про оформлення акредитації підприємства, буде відмовлено в акредитації та документи будуть повернуті без розгляду.

02.07.2015 року близько 11 год. 20 хв., ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи на своєму робочому місці, «єдине вікно», при оформленні документів щодо акредитації ТОВ «Втормаркет», нагадала ОСОБА_6 , про необхідність сплати їй неправомірної вигоди, шляхом демонстрації аркушу паперу з написом «100 $» та отримала 2200 гривень, що еквівалентно 100 доларам США.

Після чого 02.07.2015, в 12.57 годин ОСОБА_4 була затримана працівниками прокуратури Одеської області в службовому приміщенні адміністративної будівлі Одеської митниці ДФС, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Гайдара, 21-а, та в документах на її робочому столі вилучено грошові кошти у сумі 2200 гривень.

Таким чином, на думку органу досудового розслідування, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України, - одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто дає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

Дослідивши докази, надані сторонами обвинувачення і захисту, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у скоєнні вказаного злочину не знайшла свого достатнього підтвердження в ході судового розгляду і вона підлягає виправданню за недоведеністю у її діяннях складу зазначеного кримінального правопорушення.

Так, в обґрунтування обвинувачення ОСОБА_4 покладено дані, отримані стороною обвинувачення в результаті слідчих дій, негласних слідчих (розшукових) дій, висновки експертиз, а також показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 не визнала свою вину в інкримінованому злочині та відмовилась надавати суду покази і відповідати на запитання.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що як директор ТОВ «Втормаркет» влітку 2015 року мала намір оформити в Одеській митниці картку обліку суб`єкта господарювання зовнішньоекономічної діяльності. Оскільки їй було відомо, що з митницею важко і довго мати справу, через своїх знайомих вона дізналась номер телефону чоловіка на ім`я ОСОБА_11 , який міг допомогти вирішити її проблеми. Вона зателефонувала ОСОБА_12 , розповіла про необхідність швидко оформити документи на митниці, а той повідомив, що така послуга буде коштувати 200 доларів США.

За домовленістю з ОСОБА_12 вони зустрілись біля адмінбудівлі митниці на вул. Гайдара в м. Одесі, зайшли в приміщення і підійшли до віконця, де раніше незнайома їй ОСОБА_4 приймала документи. ОСОБА_11 привітався з ОСОБА_13 , попросив її вийти на вулицю, де представив одна одній і повідомив про суть питання. Тріфонова дала зрозуміти, що допоможе швидко оформити картку обліку, але за це необхідно віддячити, та назвала перелік необхідних документів. Про гроші мову не вела. Після зустрічі з ОСОБА_13 , вирішивши, що та вимагає хабар, вона звернулась до правоохоронних органів з відповідною заявою. Після прийняття заяви працівники правоохоронного органу вручили їй спеціальну сумку з вмонтованою відеокамерою, за допомогою якої вона фіксувала дві наступні зустрічі з ОСОБА_13 .

Зібравши всі документи, вона прийшла до митниці і передала їх ОСОБА_13 , при цьому запитала щодо необхідності внесення державних платежів: «Що у нас по платежам?». ОСОБА_13 , в свою чергу, запитала: «А ОСОБА_11 не говорив?», з чого вона ( ОСОБА_14 ) зробила висновок, що обвинувачена натякає на хабар. Тоді вона запитала: «Сума така ж чи інша?», а ОСОБА_13 відповіла: «Розберемось».

Через кілька днів вона прийшла до ОСОБА_13 в призначений час з печаткою підприємства. Обвинувачена стала передавати їй через віконце документи на підпис, а також аркуш паперу з написом «100 $» і файл з якимись чужими документами, щоб покласти гроші в цей файл. Вона ( ОСОБА_14 ), уточнила, чи можна передати гроші у гривні, і обвинувачена відповіла, що можна. Тоді вона поклала гроші - 2200 грн. у файл і передала ОСОБА_13 , та віддала їй картку обліку підприємства, тобто бажаний документ, після чого вона залишила будівлю митниці.

Для проведення необхідних слідчих дій вона передавала працівникам правоохоронних органів приблизно 4400 грн. Гроші їй повернули в конверті, і частину з них в сумі 2200 грн. вона передала ОСОБА_13 .

Після цих подій з ОСОБА_12 вона не зустрічалась, його адреса, номер телефону їй не відомі, його обличчя і прикмет вона не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_7 показала, що на початку липня 2015 року була запрошена працівниками міліції в якості понятої під час огляду грошових коштів, які надала жінка на ім`я ОСОБА_15 . Під час огляду були записані номера і серії банкнот, після чого їй запропонували ще раз взяти участь у проведені слідчих дій. Наступного дня вона разом з працівниками міліції та іншою понятою приїхали до будівлі Одеської митниці на вул. Гайдара. Там було проведено огляд місця події на робочому місці обвинуваченої. На запитання працівників міліції про наявність грошових коштів, ОСОБА_13 відповіла, що їх не отримувала. На столі, за яким сиділа ОСОБА_13 , серед багатьох документів працівник правоохоронного органу знайшов поліетиленову папку з листами формату А-4, в яких знаходилися гроші. Під спеціальною лампою світилась краска, нанесена на гроші, а також 2 пальця лівої руки Тріфонової. Гроші, змиви з рук ОСОБА_13 були опечатані. За результатами огляду був складений протокол, який вона підписала. Крім того, огляд фіксувався за допомогою відеозйомки.

Свідок ОСОБА_16 пояснила суду, що 1 чи 2 липня 2015 року приймала участь у слідчих діях у якості понятої. В службовому кабінеті були оглянуті гроші, які працівникам міліції передала жінка. Наступного дня вона також разом з іншою понятою приймала участь у слідчих діях. Разом з працівниками правоохоронного органу вони прибули до адміністративного приміщення Одеської митниці. Відбувся огляд робочого місця обвинуваченої ОСОБА_13 із застосуванням відеозйомки. На запитання слідчого, чи отримувала вона гроші, ОСОБА_13 відповіла, що не отримувала. Під час огляду робочого столу з документами було знайдено файл, в якому між аркушами паперу виявлено гроші в сумі 2200 грн. купюрами по 200 грн. На грошах, а також на двох пальцях лівої руки Тріфонової було виявлено світіння барвника при огляді за допомогою спеціальної лампи.

Свідок ОСОБА_9 показала, що працює головним державним інспектором відділу митного контролю Одеської митниці. В липні 2015 року, перебуваючи на робочому місці, дізналась, що в приміщенні митниці проводяться слідчі дії. Вона зайшла до кабінету на першому поверсі, де проводився огляд. ОСОБА_4 сиділа за столом, а слідчий оглядав файли з документами, які знаходились на столі. Оглянувши документи підприємства ОСОБА_6 , слідчий нічого не виявив. В одному з інших файлів знаходились аркуші паперу, ксерокопія паспорта, між якими слідчий знайшов гроші. З рук ОСОБА_13 було зроблено змиви. Вилучені під час огляду речі були упаковані і опечатані. Робочі місця у секції з прийому заяв на першому поверсі будівлі митниці не закріплені за конкретним працівником. Тому на робочому столі, за яким сиділа ОСОБА_13 , могли знаходитись документи, які були прийняті раніше іншими інспекторами.

Свідок ОСОБА_10 начальник управління організації митного контролю Одеської митниці в судовому засіданні показав, що від підлеглих дізнався про проведення слідчих дій в приміщенні митниці. На першому поверсі будівлі перебували працівники правоохоронних органів, серед яких прокурор ОСОБА_17 і слідчий ОСОБА_18 . В той час, коли він зайшов в приміщення, де проводились слідчі дії, то побачив, що проводиться перерахування вилучених грошей в сумі приблизно 2000 грн. Робочі місця у секції з прийому заяв на першому поверсі будівлі митниці не закріплені за конкретним працівником. В цьому приміщенні до Тріфонової і після неї могли перебувати інші працівники митниці, а ключі від нього знаходяться у загальному відділі та у відділі переміщення товарів.

Покази свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 в частині відомостей про організацію роботи працівників митниці підтверджується наданим стороною захисту доказом - компакт-диском з відеоматеріалами за 02.07.2015 року з камери відеоспостереження, яка встановлена в холі адмінбудівлі Одеської митниці ДФС. Відеоматеріали надані на адвокатський запит захисника Одеською митницею ДФС із застереженням, що час, зазначений у кадрі, менше на годину від дійсного у зв`язку з системними настройками реєстратора (т. 3 ар. 167-168). При дослідженні відеозапису встановлено, що за робочим місцем ОСОБА_19 перед тим, як вона зайняла його, поперебував інший працівник Одеської митниці ДФС.

За клопотанням сторони захисту були допитані свідки ОСОБА_20 і ОСОБА_21 .

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що працював співробітником відділу внутрішньої безпеки ДФС в Одеській області. У 2015 році проводив слідчі дії у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 : приймав заяву у ОСОБА_6 , складав протоколи огляду грошових коштів і помітки грошових коштів, протоколи за результатами негласних слідчих (розшукових) дій. Здійсненням негласної відеозйомки займався не він, а співпрацівники оперативно-технічного управління, тому йому не відомо, яким чином здійснювався запис, скільки і яких саме технічних пристроїв застосовувалось.

Свідок ОСОБА_21 показав, що працює слідчим прокуратури Одеської області. Він приймав участь у проведенні огляду місця події робочого місця ОСОБА_4 в адміністративній будівлі Одеської митниці. Гроші були виявлені у прозорому файлі між паперами. Цей файл знаходився на столі у стопці документів. Гроші були вилучені, але файл, в якому їх знайдено, не вилучався з місця події, був залишений на столі. За клопотанням захисника він надав йому копію відеозапису огляду місця події. Йому не відомо, з якої причини органом досудового розслідування не було встановлено особу на ім`я ОСОБА_11 , який, зі слів ОСОБА_14 , познайомив її з ОСОБА_13 .

Із матеріалів справи вбачається, що кримінальне провадження за ст. 368 ч. 3 КК України зареєстровано в ЄРДР 18 червня 2015 року на підставі заяви ОСОБА_6 від 15.06.2015 року про вимагання неправомірної вигоди посадовою особою Одеської митниці ДФС (т. 1 ар. 1, т. 3 ар. 164).

Відповідно до витягу з наказу № 163-о від 18.12.2014 року (т. 1 ар. 20), копії трудової книжки (т. 1 ар. 21) ОСОБА_4 з 18.12.2014 року призначена на посаду державного інспектора відділу митного контролю управління організації митного контролю та оформлення Одеської митниці ДФС (інспектор податкової та митної справи 12 рангу 6 категорії).

Як вбачається з посадової інструкції (т. 1 ар. 22-26), до посадових обов`язків ОСОБА_4 входить здійснення ведення обліку суб`єктів зовнішньо-економічної діяльності, розташованих у зоні діяльності митниці.

Ухвалою слідчого судді Апеляційного суду Одеської області від 19.06.2015 року було задоволено клопотання слідчого СУ прокуратури Одеської області, надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо-, відеоконтролю особи, а саме, посадової особи контролюючого органу влади Одеської митниці ДФС ОСОБА_4 , із застосуванням аудіо-, відео- запису з використанням спеціальних технічних засобів (т. 1 ар. 95-96, 101-102).

Як вбачається з наданих прокурором доручення на проведення негласних слідчих дій, постанови про проведення контролю за вчиненням злочину, постанови про використання заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів (т. 1 ар. 83-88), законність отримання дозволів на проведення оперативно-розшукових заходів, які тимчасово обмежують права та свободи людини, порушена не була.
Разом з тим суд враховує, що вказана ухвала слідчого судді Апеляційного суду Одеської області від 19.06.2015 року не відкривалась стороною обвинувачення стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, а була представлена тільки під час судового розгляду справи. Зазначену обставину не заперечувала сторона обвинувачення, а крім того вона підтверджується наявною на екземплярі ухвали відміткою Апеляційного суду Одеської області про її розсекречення відповідно до акту № 1899 від 10.03.2017 року.

З положень ч. ч. 2, 11, 12 ст. 290 КПК України вбачається, що невідкриття матеріалів сторонами в порядку цієї статті є окремою підставою для визнання таких матеріалів недопустимими як докази. При цьому відкриттю, крім протоколів, у яких зафіксовано хід та результати проведення певних дій, в обов`язковому порядку підлягають і матеріали, які є правовою підставою проведення таких дій (ухвали, постанови, клопотання), що забезпечить можливість перевірки стороною захисту та судом допустимості результатів таких дій як доказів.

Згідно з правовою позицією, яка визначена Верховним Судом України (п. 11 Постанови від 16.03.2017 року у справі № 671/463/15-к), чинний КПК не містить заборони для сторін кримінального провадження представляти в суді матеріали, не відкриті одна одній. Заборона адресована суду, який згідно з ч. 12 ст. 290 КПК не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Факт ознайомлення з матеріалами справи після закінчення розслідування не є достатнім для відстоювання стороною захисту своєї позиції в кримінальному процесуальному змаганні. За таких умов, коли стороні обвинувачення відомі всі докази, а сторона захисту не володіє інформацією про них до завершення розслідування, порушується баланс інтересів у кримінальному процесі. Невідкриття сторонами кримінального провадження одна одній матеріалів суттєво зменшує їх доказову базу, що, у свою чергу, може негативно вплинути на законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення.

Оскільки докази, а саме ухвала Апеляційного суду Одеської області від 19.06.2015 року, були відомі на час звернення до суду з обвинувальним актом, проте не були долучені до матеріалів кримінального провадження та їх не було відкрито стороні захисту відповідно до вимог ст. 290 КПК, суд визнає їх недопустимими.

06.07.2015 року старшим оперуповноваженим в ОВС управління власної безпеки ГУ ДФС складено протокол № 126т про результати контролю за вчиненням злочину (т. 1 ар. 11-12). Із змісту протоколу вбачається, що з 30.06.2015 року по 02.07.2015 року шляхом аудіо-відео контролю за ОСОБА_4 та місцем її перебування проведено негласні слідчі (розшукові) дії з метою документування вимагання та отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_6 .

Відповідно до зазначеного протоколу органом досудового слідства проведений комплекс оперативно-технічних заходів, в ході яких ОСОБА_6 використовувала аудіо-відео реєстратори «Сафарі» та «Оберіг», за допомогою яких були зафіксовані зустрічі від 30.06.2015 року та 02.07.2015 року. Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що пристрої для аудіо-відео фіксації під час відвідування ОСОБА_4 знаходились в сумці. Однак протоколи про встановлення в сумку технічних засобів та передачу їх ОСОБА_14 , із зазначенням відомостей для їх ідентифікації, стороною обвинувачення суду не надано.
Не надано стороною обвинувачення також даних щодо дати, місця та обставин повернення ОСОБА_6 технічних пристроїв працівникам міліції, а свідок теж не надала суду повну інформацію про обставини отримання і повернення технічних пристроїв, посилаючись на те, що вона не пам`ятає ці обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 252 КПК України фіксація ходу і результатів негласних слідчих (розшукових) дій повинна відповідати загальним правилам фіксації кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.
Положеннями ст. 104 КПК України визначено, що протокол, де фіксуються хід і результати проведення процесуальної дії, повинен містити, серед іншого, відомості про: послідовність дій; вилучені речі та спосіб їх ідентифікації; спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу; підписи учасників.
Як вбачається з протоколу № 126т, він складений у порушення вказаних вимог Закону, оскільки не містить відомостей щодо вручення і вилучення технічних пристроїв, а учасник процесуальної дії ОСОБА_6 не ознайомлена з його змістом і не засвідчила його своїм підписом.

Відсутність вищевказаної інформації у протоколі розшукових дій № 126т від 06.07.2015 року унеможливлює усунення протиріч між іншими дослідженими судом доказами за результатами проведення негласних слідчих дій, які викладені у вироку нижче.

Так, за результатами проведення негласної слідчої дії, яка мала місце 30.06.2015 року, старшим оперуповноваженим в ОВС управління власної безпеки ГУ ДФС 06.07.2015 року було складено протокол № 124т аудіо-відеоконтролю обвинуваченої ОСОБА_4 (т. 1 ар. 7-8). Під час дослідження вказаного протоколу та відеозапису на матеріальному носії micro SDHC «Transcend» (т. 1 ар. 78), копії відеозапису, наданого стороною захисту (т. 2 ар. 139), судом встановлено, що стенограма розмови, викладена в протоколі, не узгоджується зі звуковим супроводом, що міститься на матеріальних носіях.
Так, при дослідженні відеозапису видно, що ОСОБА_6 , звертаючись до ОСОБА_4 , говорить: «Игорь говорил 200 долларов. Так и есть, или будет другая сумма?». Через 11 секунд запису чути слова: «Давайте, я сделаю», після чого звуковий супровід незрозумілий, а потім чути: «Приходите в пятницу с десяти до часу».
Однак в протоколі викладено інший текст, відповідно до якого ОСОБА_13 після слів ОСОБА_14 : «Через несколько минут раздумий заявляет: разберемся, приходите в пятницу с 10 до 13 часов».
За результатами проведення негласної слідчої дії, яка мала місце 02.07.2015 року, старшим оперуповноваженим в ОВС управління власної безпеки ГУ ДФС 06.07.2015 року було складено протокол № 125т аудіо-відеоконтролю обвинуваченої ОСОБА_4 (т. 1 ар. 9-10). Під час дослідження вказаного протоколу та відеозапису на матеріальному носії micro SDHC «Transcend» (т. 1 ар. 78), копії відеозапису, наданого стороною захисту (т. 2 ар. 139), судом також виявлено, що стенограма розмови, викладена в протоколі, не узгоджується зі звуковим супроводом, що міститься на матеріальних носіях.
Так, слова і фрази щодо грошей та їх передачі, які викладені у стенограмі від імені ОСОБА_4 , при дослідженні відеозапису відсутні, звукозапис не розбірливий. Крім того на запису відсутня відеофіксація передачі файлу з документами від ОСОБА_22 , хоча в протоколі такі відомості містяться.
Таким чином, судом встановлена розбіжність (невідповідність) між викладеними у протоколах відомостями про зображення (відеоряд) і стенограми розмов та між даними, що містяться на матеріальних носіях, тобто відеозаписом і звукозаписом.
Клопотання про призначення відповідної експертизи для усунення виявлених протиріч з дослідженням оригіналу носія від обвинувачення до суду не надходило.
Виходячи з цього, суд вважає зазначені докази (фрагменти відеозапису та протоколи №№ 124т, 125т про результати аудіо-відео контролю) недопустимими.
Також під час розгляду кримінального провадження судом, встановлені інші істотні порушення норм кримінального процесуального законодавства при оформленні органом досудового розслідування протоколів слідчих дій.
Так, відповідно до протоколу огляду від 01.07.2015 року о 14 годині 25 хвилин старшим оперуповноваженим в ОВС УВБ ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_20 проведено огляд грошових купюр в кількості 22 штук в сумі 4 400 гривень номіналом по 200 гривень кожна. Після огляду гроші передані ОСОБА_6 , що засвідчено підписами ОСОБА_14 та понятих (т. 1 ар. 2-3).

Того ж дня (01.07.2015 року) о 16 годині 25 хвилин старшим оперуповноваженим в ОВС УВБ ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_20 складено протокол огляду, помітки грошових коштів. Як вбачається з протоколу, з 22-х грошових купюр номіналом по 200 грн. кожна (в загальній сумі 4 400 грн.), що належать ОСОБА_6 , чотири купюри були помічені шляхом нанесення літери «В» за допомогою спеціального люмінесцентного маркеру «УФ состав». Всі чотири купюри були складені в стопку оглянутих грошей та помічені за допомогою спеціального невидимого люмінесцентного барвника аерозольного типу «Промінь» з обох сторін. При освітленні лампою з ультрафіолетовим випромінюванням нанесена на купюри літера «В» світиться синім світлом, а помітки на купюрах випромінюють жовто-зелений колір (т. 1 ар. 5-6).

При проведенні зазначеної процесуальної дії поняті, інші особи не запрошувались, протокол складено оперативним працівником одноособово.

В протоколі мається запис про те, що вказані грошові кошті належать ОСОБА_6 і в подальшому будуть передані їй для участі в проведенні певних заходів.

Таким чином, два протоколи огляду грошових купюр містять суттєві протиріччя. Так, зі змісту протоколів (з огляду на час їх складення) випливає, що гроші були спочатку оглянуті і повернуті ОСОБА_6 , а через 2 години ці ж гроші були помічені спеціальним барвником, що не є послідовним і логічним.

З огляду на складення одного з протоколів без участі понятих і свідка ОСОБА_6 , усунення зазначеного протиріччя є неможливим. В судовому засіданні поняті ОСОБА_7 , ОСОБА_8 пояснювали, що в їх присутності гроші були лише оглянуті, а не помічені. При цьому стороною обвинувачення не надано доказів того, що після помітки спеціальним барвником грошові кошти взагалі передавалися ОСОБА_6 .

Суд зважає на те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на суперечливих доказах, якщо ці протиріччя не були усунуті. Відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 02.07.2015 року, в ході огляду робочого столу в приміщенні Одеської митниці ДФС за адресою м. Одеса, вул. Гайдара, 21-а, було виявлено: документи підприємства «Втормаркет», директором якого є ОСОБА_6 ; копія паспорта і довідки на ім`я ОСОБА_23 , між якими знаходились гроші в сумі 2200 грн. 11 купюр, номера і серії яких співпадають із зазначеними в протоколах огляду від 01.07.2015 року на столі; аркуш з рукописним написом «100 $» - у ящику тумбочки (т. 1 ар. 14-18).

Також під час огляду було виявлено світлення спеціального барвника на середньому та вказівному пальцях лівої руки ОСОБА_4 , отримані змиви з її рук.

Судом також було досліджено відеозапис зазначеної слідчої дії (т. 1 ар. 100).

Відповідно до висновку експерта № 324-П від 27.08.2015 року вирішити питання, чи виконаний напис «100 $» на фрагменті аркушу паперу (вилученого на місці події) ОСОБА_19 чи іншою особою, не виявилось можливим (т. 1 ар. 58-63).

Вилучені в ході огляду місця події речі були предметом дослідження експертизи, відповідно до висновку якої № 1123 від 10.08.2015 року на 11 грошових купюрах, на тампоні зі змивом з лівої руки ОСОБА_4 , на двох аркушах з ксерокопіями документів ОСОБА_23 виявлена спеціальна хімічна речовина люмінофор, яка має спільну родову належність як між собою, так і зі зразком спеціальної хімічної речовини, наданим для порівняльного дослідження. На двох грошових купюрах виявлені написи, виконані спеціальною хімічною речовиною люмінофором, який має люмінесценцію яскраво-блакитного кольору (т. 1 ар. 36-47).

Відповідно до висновку № 4730/03 судово-технічної експертизи 11 грошових банкнот, вилучених на місці події, є грошовими банкнотами Національного банку України (т. 1 ар. 51-53).

Перевіряючи зазначені докази у справі, суд прийшов до висновку, що під час вилучення грошових банкнот, які є частиною доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, - були припущені істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 104 КПК України описова частина протоколу огляду має містити відомості про послідовність дій та отримані в результаті відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені речі і документи.

Як вбачається з відеозапису протоколу огляду, показів свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , - вилучені на місці події гроші знаходились серед документів у файлі прозорій поліетиленовій папці. Однак відомості про знаходження грошей саме у файлі - в тексті протоколу огляду відсутні.

Річ, яка має значення для кримінального провадження, поліетиленовий файл в ході огляду місця події не був оглянутий і не був вилучений, можливості для усунення цього недоліку - втрачені. У зв`язку з цим відсутні і можливості для дослідження поліетиленового файлу на предмет того, чи не був він забруднений спеціальною люмінесцентною фарбою.

Таким чином, стороною обвинувачення не спростовані припущення захисника, що спеціальний хімічний барвник містився на зовнішній стороні файлу і міг потрапити на середній та вказівний пальці лівої руки ОСОБА_4 в результаті дотику саме до нього, а не до грошових купюр, за відсутності у Тріфонової відомостей про вміст файлу і про наявність в ньому грошей серед інших документів.

Також суд вважає слушними доводи сторони захисту з приводу того, що стороною обвинувачення не було прийнято заходів для встановлення особи громадянина ОСОБА_23 , серед ксерокопій документів якого було знайдено помічені гроші, хоча ці документи (копії кількох сторінок паспорта та ідентифікаційного коду) надані прокурором як доказ (т. 1 ар. 103-104).

Суд зважає на те, що стороною обвинувачення не встановлювалися особи як мінімум двох осіб чоловіка на ім`я ОСОБА_11 та ОСОБА_23 , чого не заперечував в судовому засіданні прокурор. Однак ці особи могли мати безпосереднє відношення до кримінального провадження і, можливо, їх показання могли б усунути виявлені недоліки і суперечливість наданих прокурором доказів.

Таким чином, під час досудового розслідування стороною обвинувачення припущена неповнота, яка не була виправлена в ході судового розгляду, не дивлячись на те, що судом були створені необхідні умови для забезпечення обґрунтування сторонами своїх правових позицій.

Як витікає з досліджених судом матеріалів кримінального провадження, будь-яких достовірних даних, які б свідчили про скоєння ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, у якому вона обвинувачується, стороною обвинувачення не надано. Доводи сторони захисту, висунуті на захист ОСОБА_4 , не спростовані, доказів її вини, крім наданих обвинуваченням і визнаних судом недопустимими та не взятих до уваги з викладених у вироку підстав, в ході судового розгляду справи не здобуто. Зазначені обставини є підставою для висновку про те, що докази, зібрані стороною обвинувачення, є вичерпними.

Оцінюючи доводи сторони захисту, а також оцінивши в сукупності докази у справі, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведена винуватість ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого їй діяння поза розумним сумнівом. Суд прийшов до висновку, що зібрані докази не підтверджують вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину і всі можливості зібрати додаткові докази вичерпані.

Положеннями ст. 17 КПК України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Оскільки суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_4 не знайшла свого достатнього підтвердження сукупністю досліджених доказів і всі можливості збирання доказів вичерпані, обвинувачена підлягає виправданню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що в її діянні є склад кримінального правопорушення.
Крім того, під час судового розгляду справи встановлено, що обвинувальний акт відносно обвинуваченої ОСОБА_4 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
Частиною 4 ст. 110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.
Згідно з положеннями п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Однак, обвинувальний акт, складений щодо ОСОБА_4 не містить формулювання обвинувачення, тобто не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Протягом судового розгляду кримінального провадження прокурор не усунув недоліків обвинувального акту і не привів його у відповідність до вимог закону щодо формулювання обвинувачення, а саме - обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо, та заявив про можливість закінчення судового розгляду.
Як визначається положеннями КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а обов`язок доказування обставин та тягар доведення обвинувачення повністю покладено на сторону обвинувачення. Зважаючи на це, та у зв`язку з тим, що судом всім учасникам провадження були створені належні умови щодо справедливого судового розгляду та доведення перед судом своїх правових позицій, суд покладає на сторону обвинувачення всі негативні наслідки невиконання вказаних вимог закону, в тому числі і п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
При цьому суд вважає, що при розгляді справи за відсутності формулювання обвинувачення права обвинуваченої ОСОБА_4 (як на справедливий розгляд справи, так і на захист) порушені не були, оскільки під час судового розгляду судом було дотримано вимог ч. 1 ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.1996 року, а саме - презумпції невинуватості, тобто принципу, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї.
Відповідно до положень ст. 100 КПК України речові докази у справі необхідно: копії документів, носії інформації у електронному вигляді (компакт-диски, флеш картки) - зберігати зі справою; тампони зі змивами, зразки спеціальної хімічної речовини, рукавички - знищити; гроші в сумі 2200 грн., що передані на зберігання прокурору (т. 3 ар. 153), - повернути ОСОБА_6 .
Як визначається положеннями ст.ст. 179, 194 КПК України, строк дії обраного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання закінчився під час судового розгляду справи, тому він є таким, що втратив свою дію.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати невинуватою у обвинуваченні за ст. 368 ч. 3 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю у її діяннях складу зазначеного кримінального правопорушення.

Речові докази по справі: копії документів, носії інформації у електронному вигляді (компакт-диски, флеш картки) - зберігати зі справою; тампони зі змивами, зразки спеціальної хімічної речовини, рукавички - знищити; гроші в сумі 2200 грн., що передані на зберігання прокурору, - повернути ОСОБА_6 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1