пр. № 1-кс/759/4101/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2017 року Слідчий суддя Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні за № 0000143 від 20.11.2017 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, про накладення арешту на майно,-
ВСТАНОВИВ:
13.12.2017 року на розгляд слідчого судді передано клопотання старшого слідчого слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_4 , про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 до закінчення досудового розслідування по кримінальному провадженні № 0000143 від 20.11.2017 шляхом заборони її відчуження. Доручити виконання ухвали суду про арешт майна старшому слідчому СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 .

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що Слідчим відділом Святошинського УП ГУ НП у м. Києві розслідується кримінальне провадження № 0000143 від 20.11.2017 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що невстановлені особи придбала право власності на кв. АДРЕСА_1 , шляхом обману на підставі договору купівлі продажду, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального органу ОСОБА_5 від 29.11.2016, № 521.
У ході досудового розслідування з`ясовується питання законності придбання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом обману на підставі договору купівлі-продажу, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 29.11.2016 за № 521.

Встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 16.11.2005, виданого Святошинською районною у місті Києві радою, квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Згідно зі свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13.11.2015 задоволено заяву ОСОБА_8 про встановлення факту її проживання із спадкодавцем однією сім?єю.

Водночас рішенням Апеляційного суду міста Києва від 30.11.2016 задоволено апеляційну скаргу Київської міської ради, рішення суду першої інстанції від 13.11.2015 скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_8 встановлення факту її проживання із спадкодавцем однією сім?єю разом із ОСОБА_6 .

Також відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником квартири АДРЕСА_1 на теперішній час є ОСОБА_9 , на підставі договору купівлі-продажу, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 29.11.2016 за № 521.
Відповідно до ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог КПК України арешт майна може може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном.
Згідно з ч.2 ст.170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині 2 статті 167 цього Кодексу.
Незастосування арешту у виді заборони розпоряджатися майном в даному випадку тягне за собою наслідки, що перешкоджають кримінальному провадженню, а саме незаконне відчуження майна втретє, продовження протиправної поведінки невстановленими особами.
Враховуючи вищевикладене та те, що предметом данного злочину є майно та право на майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , кримінальне правопорушення в даний час триває, тому для досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування вищезазначеного факту, припинення злочинної діяльності виникла необхідність у накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_1 шляхом заборони її відчуження.

В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання та пояснив, що накладення арешту надасть можливість забезпечити належним чином досягнення позитивних результатів для встановлення істини по кримінальному провадженню.

Вислухавши слідчого, дослідивши клопотання і додатки до нього, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Так, згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України - заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Так, у зв`язку з вищевикладеним слідчий суддя вважає наявними підстави для накладення арешту даного майна, оскільки слідчим доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики приховування, відчуження цього майна.
Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України,
У Х В А Л И В:
Клопотання старшого слідчого слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні за № 0000143 від 20.11.2017 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, про накладення арешту на майно задовольнити.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 до закінчення досудового розслідування по кримінальному провадженні № 0000143 від 20.11.2017 шляхом заборони її відчуження.

Доручити виконання ухвали суду про арешт майна старшому слідчому СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через районний суд на протязі п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1