Справа № 523/3224/17
1-в/504/97/17
У Х В А Л А
29.11.2017смт.Доброслав

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

заявника - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні, в залі суду №1, клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах громадянки ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004352 від 04.07.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 ,в порядку ст. 174 КПК України,-

ВСТАНОВИВ:
До Комінтернівського районного суду Одеської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах громадянки ОСОБА_5 про скасування арешту майна, в порядку ст.174 КПК України.

З клопотання вбачається, що 02.11.2016 р. слідчий суддя Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/15358/16-к (провадження №1-кс/523/1580/16), розглядаючи матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0004352 від 04.07.2016 р., виніс ухвалу, відповідно до змісту якої наклав арешт на предмети, виявлені та вилучені під час проведення обшуку приміщення будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: системний блок в корпусі чорного кольору з написом «Frime» без серійного номеру із жорстким диском «Самсунг» № S 20BJ90CB86012, для проведення повного і об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження.

У подальшому, 18.04.2017 р. вказана справа розглянута Комінтернівським районним судом Одеської області та прийняте відповідне судове рішення (вирок) усі дослідження та слідчі дії з майном та грошовими коштами проведені, встановлена непричасність гр. ОСОБА_5 до скоєння будь-якого злочину, а тому відпала необхідність у застосування такої міри як арешт майна.

Крім того, з клопотання заявника вбачається, що майно, на яке було накладено арешт на праві власності належить ОСОБА_5 .

Враховуючи вище викладене, заявник звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2016 року.

Заявник у судовому засіданні вимоги викладені у клопотанні підтримав у повному обсязі та наполягав на його задоволенні.

Прокурор в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення клопотання заявника.

Вивчивши клопотання, матеріали додані до нього та матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового розгляду, суд прийшов до висновку, що клопотання заявника, необхідно задовольнити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 40 Конституції України,усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно до ч.ч. 1, 4 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч. 1 ст. 68Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейськая конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчуджуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права.

Так, суддею у судовому засіданні встановлено, що 02 листопада 2016 року ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси було задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , про арешт майна та накладено арешт на системний блок в корпусі чорного кольору з написом «Frime» без серійного номеру із жорстким диском «Самсунг» № S 20BJ90CB86012.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 не повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, а також є набравше закону силу рішення суду.

Крім того, суддею встановлено, що на сьогоднішній день відпала необхідність в накладенні арешту на вказане вище майно.

Згідно п. 13 Листа ВССУ № 223-558/04-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 05.04.2013 року встановлено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147, 158, 174 КПК України. Слідчий суддя скасовує заходи забезпечення лише у випадках: - надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано. Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про арешт майна, на відміну від ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому (п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК), оскарженню не підлягає. Слід звернути увагу суддів судів апеляційної інстанції, що у разі подання особами, визначеними у ст. 174 КПК, скарги на ухвалу слідчого судді суду першої інстанції про арешт майна у зв`язку з необґрунтованістю його накладення вони мають перевірити, чи подавалось цими особами клопотання про скасування цього заходу забезпечення слідчому судді місцевого суду та в разі негативної відповіді на зазначене питання може залишити ухвалу без змін. Іншими словами, з підстави необґрунтованості накладення арешту на майно особи, перелік яких визначено у ч. 1 ст. 174 КПК, вправі звернутися до слідчого судді суду першої інстанції із клопотанням про скасування ним своєї ухвали (абз. 2 ч. 2 ст. 174 КПК), а потім, у разі незгоди з прийнятим рішенням, вправі оскаржити ухвалу про арешт майна в апеляційному порядку згідно зі ст. 309 КПК.

Положеннями ст. 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно до ч. 1 ст. 98 КПК України: «Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення».

Згідно з ст. 170 КПК України Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Враховуючи викладене, суд вважає, що дане клопотання підлягає задоволенню.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 40, 41, 55, 62, 68 Конституції України, ст. ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, в порядку ст.174 КПК України задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2016 року на системний блок в корпусі чорного кольору з написом «Frime» без серійного номеру із жорстким диском «Самсунг» № S 20BJ90CB86012 та повернути власнику ОСОБА_5 .

Виконання ухвали покласти на орган досудового розслідування у кримінальному провадженні СВ Суворовського ВП ГУНП в Одеській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1