Справа № 355/57/18
Провадження № 1-кп/355/33/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про повернення обвинувального акту прокурору
20 березня 2018 року Баришівський районний суд Київської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора відділу нагляду за додержанням законів які ведуть боротьбу з організованою злочинністю прокуратури Київської області молодшого радника юстиції ОСОБА_5

потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

перекладача ОСОБА_13

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання адвокатів: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про повернення обвинувального акту прокурору у кримінальному провадженні №0000403 відносно:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Йолчубейлі, Сабіробадського району, Республіки Азербайджан, громадянина Республіки Азербайджан, азербайджанця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше притягувався до кримінальної відповідальності,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, КК України,

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Яготина, Київської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Великий Дирчин, Городнянського району, Чернігівської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 189 КК України, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Дане кримінальне провадження призначалось до підготовчого судового засідання на: 19.01., 30.01., 20.02, 27.02., 15.03., 16.03. та 20.03.2018 року.

Аналогічний обвинувальний акт відносно вище вказаних осіб у кримінальному провадженні №0000403 за підписом слідчого та затверджений прокурором за Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 23.11.2017 року вже повертався судом до прокуратури Київської області. Прокурором ухвала суду про повернення прокурору обвинувального акту була оскаржена до Апеляційного суду Київської області, де 20.12.2017 року Колегія суддів судової палати апеляційного суду Київської області ухвалу Баришівського районного суду залишила в силі.

Однак, невідомо з яких причин до Баришівського районного суду Київської області без визначення підсудності, у відсутність матеріалів, що розглядались Апеляційним судом, обвинувальний акт відносно зазначених осіб у тому самому кримінальному провадженні №0000403, складений і підписаний вже прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_17 надійшов до Баришівського районного суду Київської області. Для визначення підсудності, даний обвинувальний акт з поданням голови Баришівського районного суду був направлений до Апеляційного суду Київської області. 18 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області відмовила в задоволенні подання голови Баришівського районного суду щодо вирішення питання про направлення з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції кримінального провадження та повернула матеріали кримінального провадження №0000403 до Баришівського районного суду.

В підготовчому судовому засіданні адвокат ОСОБА_18 ,. який захищає інтереси обвинуваченого ОСОБА_15 , та адвокат ОСОБА_12 , який захищає інтереси обвинуваченого ОСОБА_19 звернулися до суду з письмовими клопотаннями про повернення обвинувального акту прокурору у кримінальному провадженні №0000403 від 24.11.2016 року.

Так, адвокат ОСОБА_18 в обгрунтування клопотання посилається на те, що обвинувальний акт від 11 січня 2018 року ніяк не відрізняється від змісту першого обвинувального акту, повернутого прокурору. Прокурором не усунуто жодного недоліку, на які вказується, як в ухвалі Баришівського районного суду Київської області від 23 листопада 2017 року так і в змісті Ухвали Апеляційного суду Київської області від 20 грудня 2017 року. Адвокат зазначає, що правова кваліфікація його клієнта ОСОБА_15 повинна містити не посилання на окрему статтю кримінального закону, а й точне формулювання об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення, чого взагалі немає.

В супереч п. 5, ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті належним чином не викладені фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими. Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про події (час, місце, спосіб) кримінальних правопорушень, форму вини, мотив і мету їх вчинення, обставин, які впливають на ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, які вміняються в вину ОСОБА_15 .. Тому відсутність в обвинувальному акті чіткого формулювання обвинувачення, щодо ОСОБА_15 та чіткої правової кваліфікації його дій унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що безперечно порушує права ОСОБА_15 на захист.

Обвинувачений ОСОБА_15 в підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання свого адвоката ОСОБА_11 про повернення обвинувального акту прокурору.

Адвокат ОСОБА_12 в обгрунтування поданого ним клопотання на захист інтересів обвинуваченого ОСОБА_19 посилається на те, що обвинувальний акт в редакції від 18.01.2018 року, складений прокурором ОСОБА_20 також не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, так як має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п. 5, ч. 2 ст. 291 КПК України). Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, тощо. ОСОБА_12 вказує, що викладене формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, є не конкретним, не зрозумілим та не чітким, що не свідчить про наявність формулювання обвинувачення. Так, в обвинувальному акті, в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України вказано, що: « ОСОБА_21 , будучи обізнаним із законними умовами поводження з боєприпасами, діючи умисно і добровільно усвідомлюючи наслідки своїх суспільно-небезпечних дій, направлених проти громадської безпеки в частині захисту життя та здоров`я людей від негативного впливу руйнуючого характеру боєприпасів в результаті їх неконтрольованого обігу, в порушення вимог законодавства України, яким регулюється порядок поводження з вогнепальною зброєю та боєприпасами у тому числі «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою КМ України №576 від 12.10.1992 року, Інструкції про порядок виготовлення придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної, і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21 серпня 1998 року за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, незаконно придбав та незаконно почав зберігати однозарядну нарізну спортивну гвинтівку «ТОЗ-8» № НОМЕР_1 , калібру 5.6 мм, карабін системи «Мосіна», пристрій без шумової стрільби, 8 патронів, а саме: один патрон з маркуванням «60 88», один патрон з маркуванням «3», шість патронів з маркуванням «V».

Адвокат ОСОБА_12 переконаний, що з такого формулювання обвинувачення незрозуміло, в чому полягало порушення у придбанні та зберіганні зброї, які саме вимоги зазначені у формулюванні обвинувачення, було порушено. Адвокат далі зазначає, що постановою КМ України №576 від 12.10.1992 року про затвердження «Положення про дозвільну систему», затверджено Положення про дозвільну систему, що регулює діяльність дозвільної системи, а не заборону придбання чи зберігання зброї.

В свою чергу Інструкція про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21 серпня 1998 року складається з трьох розділів та вісімнадцяти пунктів, а також великою кількістю підпунктів.

Адвокат ОСОБА_12 звертає увагу на те, що Апеляційний суд, враховуючи наведене, а також допущену органами досудового розслідування неконкретністю пред`явленого обвинувачення, що веде до порушення права обвинувачених на захист, вважає, що рішення Баришівського районного суду про повернення обвинувального акту прокурору для усунення встановлених недоліків, відповідає вимогам кримінального процесуального закону. Сторона захисту звертає увагу на суперечності в формулюванні обвинувачення, де є не зрозумілим, чи обвинувачений ОСОБА_21 являється по справі посібником чи учасником скоєння кримінальних правопорушень.

З цього випливає, що стороною обвинувачення при формулюванні обвинувачення ОСОБА_22 , ОСОБА_23 не конкретизовано, що саме і в яких конкретно положеннях (частин пунктів, підпунктів тощо) було не дотримано при придбанні та зберіганні зброї та бойових припасів, а також якого передбаченого законом дозволу не мав обвинувачений ОСОБА_21 . Фундаментальним для кваліфікації є положення ч. 1 ст. 2 КК України, яка встановлює, що «підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом». Оцінці підлягає наявність (відсутність) обставин, що виключають злочинність діяння. З тексту обвинувального акту всупереч вимогам п. 5 ст. 291 КПК України не дана оцінка об`єкту та предмету злочину, не проаналізовані та не оцінені обставини, що характеризують об`єкт та суб`єктивну сторони складу злочину. У сукупності це свідчить про те, що органами досудового розслідування не здійснена повна кваліфікація діянь обвинуваченого ОСОБА_22 ,я ОСОБА_24 .. Одночасно, при здійсненні кваліфікації діяння обвинуваченого ОСОБА_22 , ОСОБА_25 , в обвинувальному акті, враховуючи той факт, що диспозиція ч. 1 ст. 263 КК України є за своїм видом банкетною, оскільки вимагає отримання «передбаченого законом дозволу», органом досудового розслідування необхідно було конкретно вказати, які положення, якого закону порушені обвинуваченим при вчиненні інкримінованого йому діяння. Адвокат вказує, що відсутність конкретизованого такого посилання свідчить про відсутність його кваліфікації. Відсутність посилання на норму відповідного закону, що регулює порядок обігу зброї, визначає відсутність такого порядку, що у свою чергу порушує фундаментальний принцип суб`єктивного ставлення у провину, оскільки обвинувачений не знав і не міг знати норми якого закону ним порушуються.

Обвинувачений ОСОБА_21 в підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання свого адвоката ОСОБА_12 про повернення обвинувального акту прокурору.

Обвинувачений ОСОБА_14 підтримав клопотання адвокатів про повернення обвинувального акту прокурору.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_14 ОСОБА_10 також погодилась з думкою адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про повернення обвинувального акту прокурору.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 зазначила, що кримінальне провадження необхідно призначити до судового розгляду, так як обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України та справа підсудна Баришівському районному суду Київської області.

Потерпілі: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 погодились з думкою прокурора.

Суд заслухавши думку учасників підготовчого розгляду справи, приходить до висновку про повернення обвинувального акту прокурору Київської області з наступних підстав.

У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.
Згідно п. 13. ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку встановленому цим Кодексом. Згідно вимог ч. 4. ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, зокрема має містити, викладання фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статей закону України про кримінальну відповідальність та формування обвинувачення. Лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту згідно ст. 377 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд. Як вбачається з матеріалів справи, обвинувальний акт відносно обвинувачених: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_19 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Пункт 5 частини 2 статті 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Наданий прокурором суду обвинувальний акт не містить чіткого формулювання висунутого ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_22 , ОСОБА_23 обвинувачення, де викладені лише обставини, які прокурор вважає за доцільне викласти за результатами досудового розслідування та правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність.
Окрім зазначених адвокатами недоліків складання обвинувального акту, суд звертає увагу, на інший виклад фактичних обставин кримінального провадження, а саме в обвинувальному акті прокурор, який склав та затвердив обвинувальний акт, обвинуваченому ОСОБА_22 , ОСОБА_23 в вину вміняється то посібництво, то участь у скоєнні кримінального правопорушення.
На думку суду є очевидним, що обвинувальний акт вміщає явне протиріччя у такому принципово важливому питанні, як співучасть у злочині.
У змісті обвинувального акту неодноразово повторюється, що ОСОБА_26 (матеріали відносно якого виділені в окреме провадження), у невстановлену слідством дату та час за невстановлених обставин у м. Яготин, Київської області організував за взаємною згодою із ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , та очолив організовану злочинну групу визначивши необхідну для досягнення загальної злочинної мети кількість учасників групи, при цьому, керуючись бажанням спільного вчинення особливо тяжких злочинів на території м. Яготин, Київської області, діючи з корисливих мотивів та з метою незаконного особистого збагачення, шляхом вчинення заздалегідь спланованого та систематичного вимагання грошей у суб,єктів підприємницької діяльності із застосуванням погроз насильства над потерпілими та їх близькими родичами, обмеження прав, свобод та законних інтересів потерпілих чи їх близьких родичів пошкодженням чи знищенням їх майна, чи майна, яке належить чи перебуває у віданні близьких родичів, у тому числі закладів, де останні здійснюють господарську діяльність, у разі не виконання їх вимог щодо передачі грошей та майна.

Підстави виділення в окреме провадження матеріалів кримінального провадження відносно організатора злочинної групи ОСОБА_26 не зазначені. Також не зазначено номер іншого кримінального провадження щодо ОСОБА_26 .. В обвинувальному акті чітко зазначено про невстановлену слідством дату та час, не невстановлення обставин, за яких у м. Яготин, Київської області, за взаємною згодою ОСОБА_15 та ОСОБА_14 була організована злочинна група.

В обвинувальному акті прокурор, обвинувачуючи ОСОБА_22 , ОСОБА_25 за ч. 5 ст. 27 та ч. 2 ст. 189 КК України, не вказує на те, чи входив ОСОБА_21 до числа організованої злочинної групи, так як інші учасники і якщо не входив то чим це обумовлено.

Так, із обставин справи та з тексту обвинувального акту вбачається, що у невстановленому місці, у невстановлений досудовим розслідуванням час на прохання ОСОБА_26 , ОСОБА_21 передав йому, оформлену на своє ім`я, банківську карту ПАТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_2 та надав засіб організованій групі для її використання у вимаганні, в частині досягнення мети злочину.

Такі дії ОСОБА_22 , ОСОБА_25 кваліфіковані, як пособництво з вимогою передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, пошкодження чи знищення його майна, обмеження прав та законних інтересів потерпілого (вимагання), вчиненій за попередньою змовою групою осіб. Але по змісту обвинувачення щодо ОСОБА_22 , ОСОБА_25 , відсутні конкретні вказівки на те вчинявся злочин у співучасті, і чи діяли вони за попередньою змовою чи без такої. ОСОБА_27 ОСОБА_23 в вину також вміняється, що він за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, придбав та почав зберігати психотропну речовину амфітамін без мети збуту.

Обвинувачуючи ОСОБА_14 , ОСОБА_15 в скоєнні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 189 КК України та ОСОБА_22 , ОСОБА_25 за ч. 2 ст. 189 КК України прокурор знову не визначає загальний розмір майна, яке вимагалось кожним із учасників чи то у складі організованої групи за ч. 4 чи то за попередньою змовою групою осіб відповідно до ст. 189 КК України.

В обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_26 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 систематично вимагали у потерпілого ОСОБА_28 грошові кошти або майно, в тому ж еквіваленті, погрожуючи пошкодженням та знищенням майна, яке перебуває насправді у віданні дружини потерпілого ОСОБА_29 та перешкоджання законній господарській діяльності, його дружині ОСОБА_29 однак статус останньої, як потерпілої в обвинувальному акті не зазначено. Не зазначено також і статус ОСОБА_30 у кримінальному провадженні, якому ОСОБА_28 передавав майно для учасників організованої злочинної групи.

В обвинувальному акті зазначена реєстрація ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначене ще одне місце тимчасового проживання ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_6 , де в процесі обшуку 28.03.2017 року був вилучений револьвер та боєприпаси.Відповідно до рішення Управління Державної Міграційної служби України в Київській області від 27.01.2017 року скасовано дозвіл на іміграцію в Україну, виданий 18.01.11 року ОСОБА_14 .

З фактичних обставин справи та з тексту обвинувального акту вбачається, що у невстановленому місці, у невстановлений досудовим розслідуванням час на прохання ОСОБА_26 , ОСОБА_21 передав йому, оформлену на своє ім,я, банківську карту ПАТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_2 та надав засіб організованій групі для її використання у вимаганні, в частині досягнення мети злочину.

Суд вважає, що правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання в тому числі об,єктивної сторони.

Обвинувальний акт, направлений до суду, щодо обвинувачених, як того вимагає п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не відповідає вищенаведеним вимогам.

На думку суду, органом досудового розслідування в обвинувальному акті не конкретно зазначені дані про правову кваліфікацію кримінального правопорушення (об,єктивна сторона кримінального правопорушення) обвинувачених, а саме не вказано точного часу вчинення злочину. При цьому обставини кримінального правопорушення викладені не конкретно поверхово, містять суперечності.

Із урахуванням викладеного, суд звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого конкретного обвинувачення, суттєво утруднює з,ясування судом обставин і робить неможливим здійснення обвинуваченими захисту своїх інтересів. Так, як формулювання обвинувачення, яке викладене в даному обвинувальному акті є не конкретним, незрозумілим та не чітким, що насправді не свідчить про наявність формулювання обвинувачення.

Таким чином, на думку суду, неналежне виконання уповноваженими особами вимог ст. 291 КПК України унеможливлює призначення кримінального провадження до судового розгляду, в зв`язку з чим обвинувальний акт слід повернути прокурору для усунення виявлених недоліків при його складанні.

А посилання прокурора на безпідставність повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків є необгрунтованими, оскільки не відповідність обвинувального акту вимогам КПК України може бути підставою для повернення цього процесуального документа винятково на етапі проведення підготовчого судового засідання судом першої інстанції. Правильність формулювання обвинувачення, як одна з вимог обвинувального акту має перевірятись лише судом першої інстанції в порядку визначеному ст. 314 КПК України, яка і визначає процесуальні наслідки неправильності, у тому числі неповноти сформульованого в обвинувальному акті обвинувачення. З огляду на положення ст.337 КПК України саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту має бути проведено судовий розгляд справи.
Стаття 290 КПК України передбачає забезпечити право підозрюваного, його захисника предметно знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, у чому полягає суть підозри і якими є його підстави (підп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини, п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України ). Це право - найважливіша умова реалізації вказаними особами своїх процесуальних інтересів у кримінальному провадженні.
Європейський суд з прав людини у справі « Абрамян проти Росії » від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення кримінального правопорушення можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінального провадження, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальному провадженні надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Є очевидним, що вказані недоліки обвинувального акту свідчать про його невідповідність вимогам кримінально-процесуального закону, а також практиці Європейського суду з прав людини, а тому акт підлягає поверненню прокурору для усунення вказаних недоліків.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, не надано достатньо обґрунтованих, переконливих доводів, які свідчать про існування обгрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими кримінального правопорушення, де відповідність обвинувального акту повинна відповідати вимогам статей 109, 110, 291 КПК України і це є вирішальним у прийнятті судом обвинувального акту до розгляду у даному кримінальному провадження.

Керуючись ст. 291, 294, 314,395 КПК України,

УХВАЛИВ:
Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000403 від 24.11.2016 року про обвинувачення
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України, повернути прокурору для виконання вимог ст. 291 КПК України зокрема складання належного обвинувального акту з викладом фактичних обставни кримінального провадження і формулювання конкретного обвинувачення, які прокурор вважає встановленими.

Зобов`язати прокурора усунути вказані недоліки протягом 30 діб з дня проголошення ухвали.

Обвинуваченому ОСОБА_14 строк тримання під вартою продовжено до 15 травня 2018 року включно.

Ухвала може бути оскаржена, учасниками процесу до апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Баришівського районного суду ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2