Провадження № 11-кп/792/654/17
Справа № 669/747/17 Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
цивільного відповідача ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000215 від 4 листопада 2016 року, за апеляційними скаргами прокурора, цивільного відповідача ОСОБА_8 на вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 31 серпня 2017 року,-

В с т а н о в и л а :
Вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 31 серпня 2017 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мокроволя, Білогірського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одружений, на утриманні має одну неповнолітню дитину, військовозобов`язаний, працює трактористом-машиністом ТОВ НВА «Перлина Поділля», раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання в виді 3 років 6 місяців позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 від відбування покарання звільнено з випробуванням з призначенням іспитового строку 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 в дохід держави 790 грн. 96 коп. експертних витрат.

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 130000 грн. моральної шкоди та 800 грн. судового збору.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 130000 грн. моральної шкоди та 800 грн. судового збору.

Речові докази по справі:

- автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21099» р.н. НОМЕР_1 , одне покривало із переднього пасажирського сидіння, чохол із підголівника водійського сидіння, чохол із підголівника переднього пасажирського сидіння, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 серія НОМЕР_2 видане Красилівським МРЕВ у 2000 році, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 210990 р.н. НОМЕР_1 , серія НОМЕР_3 від 11.08.2006 року виданого Красилівським МРЕВ, поліс обов`язкового страхування вказаного автомобіля № НОМЕР_4 повернуто власнику ОСОБА_8 , марлевий тампон із змивами з керма автомобіля, марлевий тампон із змивами з важеля перемикання передач, контрольний відріз марлі на який здійснювалися змиви, уламок пластмаси чорного кольору, довжиною 40 см шириною 2 см, марлевий бинт із змивами речовини бурого кольору знищено, велосипед чоловічий синього кольору з деформованим заднім колесом повернуто ОСОБА_7 .

Постановлено скасувати арешт, накладений ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 9 листопада 2016 року.

За вироком суду, ОСОБА_9 3 листопада 2016 року о 21 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ» моделі «210990» р.н. НОМЕР_1 , з порушенням п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, рухався по освітлюваній автодорозі Білогір`я - Плужне, а саме по вул. Шевченка смт Білогір`я, зі сторони залізничного переїзду, в напрямку вул. Бондарчука, із пасажиром ОСОБА_11 Рухаючись по вищевказаній автодорозі, з непрацюючими фарами ближнього (дальнього) світла, ОСОБА_9 при достатній видимості, проявив неуважність, не слідкував за дорожньою обстановкою та її зміною, не обрав безпечної швидкості руху, виявивши небезпеку для руху, а саме велосипедиста ОСОБА_12 , який рухався по правій смузі проїзної частини дороги в попутному напрямку, в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, та відповідно до швидкості руху, дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу, чим порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого на 0км+600м вказаної автодороги здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_12 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: крововиливів під оболонки головного мозку, забою речовини головного мозку, синця навколо лівого ока, субкон`юнктивального крововиливу лівого ока; закритого перелому лівої плечової кістки, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку, що призвели до смерті. Своїми діями підсудний порушив вимоги п.п. 2.9 «а», 12.3, 13.1, 19.1 Правил дорожнього руху України, зміст яких полягає в наступному:
2. Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів:
п.2.9. Водієві забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
12. Швидкість руху:
п.12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
13. Дистанція, інтервал, зустрічний роз`їзд:
п.13.1. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
19. Користування зовнішніми світловими приладами:
п.19.1. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня тяжкості освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається повинні бути увімкнені такі світлові пристрої:
а) на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.
Вище вказані порушення правил безпеки руху знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками - смертю ОСОБА_12 .
Своїми умисними діями ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.
В своїй апеляційній скарзі, зі змінами до неї, прокурор, як видно з її змісту, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. Вказує, що судом першої інстанції безпідставно непризначено ОСОБА_9 додаткове покарання в виді позбавлення права керування транспортними засобами, в вироку суду взагалі не вмотивовано доцільність незастосування такого виду додаткового покарання. Крім того, вважає, що призначене покарання не відповідає обставинам справи, а саме призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_9 . Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_9 не сплатив вартості експертиз та не вжив будь-яких дій для відшкодування потерпілій моральної шкоди, хоча судом першої інстанції вже винесене рішення щодо нього.

В своїй апеляційній скарзі цивільний відповідач ОСОБА_8 просить вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасувати, та призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, вказуючи на недотримання судом вимог закону при вирішенні цивільного позову, та що копія позовної заяви йому вручена не була.

В своєму запереченні за апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_9 просить залишити її без задоволення, а вирок суду без зміни.

В своєму запереченні на апеляційну скаргу прокурора потерпіла ОСОБА_7 просить залишити її без задоволення, а вирок суду без зміни. Вказує, що обвинувачений на своєму утриманні має малолітню дитину, їй частково відшкодована моральна шкода, обвинувачений проявляє ініціативу відшкодовувати її і надалі, обвинуваченим вперше вчинено кримінальне правопорушення.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора в підтримання доводів його апеляційної скарги, який також заперечував проти апеляційної скарги цивільного відповідача; цивільного відповідача ОСОБА_8 в підтримання його апеляційної скарги; заперечення проти апеляційної скарги прокурора; потерпілу, яка заперечила проти апеляційної скарги ОСОБА_8 та прокурора, обвинуваченого ОСОБА_9 , який заперечував проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду щодо ОСОБА_9 , в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, слід скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового розгляду справи в суді першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є, зокрема, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, та згідно ст. 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема, відноситься законність, що в силу ч. 2 ст. 9 КПК України передбачає обов`язок прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити, як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Імперативним приписом підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

В силу виписаних у п. 5 ч. 2 ст. 291, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України вимог, обвинувальний акт та вирок суду, серед іншого, мають містити відповідно: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Зазначені обставини, відповідно до положень ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а вирок суду, в розумінні ч. 1 ст. 369 КПК України, є судовим рішенням, в якому суд вирішує обвинувачення по суті.

Однак в даному провадженні такі вимоги закону не дотримані.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Як видно з вироку суду, суд викладаючи формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, вказав про те, що ОСОБА_9 при вчиненні інкримінованого йому злочину, порушив правила безпеки дорожнього руху, а також вказав, що ОСОБА_9 керував автомобілем «з непрацюючими фарами ближнього (дального) світла», що, на може вказувати на порушення обвинуваченим правил експлуатації транспортного засобу. При цьому в мотивувальній частині вироку суд вказав на ці порушення, як на порушення, які перебувають в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками смертю ОСОБА_12 .

За ч. 2 ст. 286 КК України кримінальна відповідальність настає як в разі порушення правил безпеки дорожнього руху, так і в разі порушення експлуатації транспортного засобу, наслідком чого стала смерть потерпілого. Слід зазначити, що дії обвинуваченого, які виразились в вищевказаних судом порушеннях, кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 286 КК України, лише як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, хоча в мотивувальній частині вироку вказано про порушення правил експлуатації транспортного засобу, внаслідок чого настала смерть потерпілого, хоча при кваліфікації дій обвинуваченого такі обставини свого відображення не знайшли. Слід зауважити, що в такий самий спосіб дії обвинуваченого були кваліфіковані і органом досудового розслідування в обвинувальному акті.

На такі недоліки суд першої інстанції уваги не звернув та ухвалив щодо обвинуваченого обвинувальний вирок, що є неприпустимим. При цьому апеляційний суд згідно з вимогами ч. 4 ст. 404 КПК України не має можливості усунути такі недоліки на стадії апеляційного перегляду вироку суду.

За таких обставин, перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора, цивільного відповідача, в тому числі твердження цивільного відповідача про неотримання ним копії позовної заяви в справі, в якій його судом залучено в якості співвідповідача, зважаючи на встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в даному кримінальному провадженні, вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого підлягає скасуванню на підставі ч. 1 ст. 412 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1)залишити вирок або ухвалу без зміни;

2)змінити вирок або ухвалу;

3)скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок;

4)скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу;

5)скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження;

6)скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Натомість, цією та іншими нормами чинного кримінального процесуального закону не виписано, як повинен діяти апеляційний суд у випадку, коли обвинувальний акт разом із вироком суду першої інстанції не відповідають вимогам КПК України, зокрема, через суперечливість викладеного формулювання обвинувачення, визначеного судом доведеним, правовій кваліфікації дії обвинуваченого, як у вироку, так і в обвинувальному акті.

Так, через невідповідність обвинувального акту вимогам ст.. 291 КПК України та вироку вимогам ст. 374 КПК України, що в даному випадку є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд позбавлений можливості прийняти відповідне рішення. При цьому через такі істотні порушення кримінального процесуального закону в кримінальному провадженні, апеляційний суд позбавлений можливості ухвалити рішення з приводу доводів апеляційних скарг учасників провадження.

Положеннями ст. 415 КПК України визначено вичерпний перелік підстав призначення нового розгляду у суді першої інстанції, проте такі у даній справі відсутні.

В силу ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься і верховенство права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави (ст. 3 Конституції України, ст. 8 КПК України).

З огляду на викладене, колегія суддів вимушена ухвалити у цій справі найприйнятніше рішення: скасувати оскаржений вирок, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, постановлений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження, який слід провести відповідно до вимог КПК України.
На думку колегії суддів, прийняттям саме такого рішення у цій справі не буде порушено балансу прав і законних інтересів обвинуваченого, який згідно чинного законодавства вправі захищатись від обвинувачення, висунутого в порядку, встановленому цим Кодексом, та інших учасників провадження.
Під час нового розгляду справи необхідно розглянути справу відповідно до вимог закону.
Позаяк вирок суду скасовується з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону, інші доводи апелянтів не перевіряються, їх також слід перевірити в ході нового судового розгляду провадження, який необхідно провести з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним зауважити, що в разі, якщо при новому судовому розгляді винність ОСОБА_9 буде доведена, обсяг обвинувачення не зміниться або не будуть встановлені інші обставини, які можуть суттєво вплинути на міру покарання, то обране йому покарання, з застосуванням ст. 75, 76 КК України, без призначення додаткового покарання, слід вважати м`яким.
З врахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 9, 412, 415, 418 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, а апеляційну скаргу цивільного відповідача ОСОБА_8 задовольнити.

В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 31 серпня 2017 року щодо ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2