АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11- кп /796/1911/2017Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 185, ч.2 КК Доповідач: ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
6 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

При секретареві ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула матеріали кримінального провадження № 0007427 за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 4 серпня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві, українець, громадянин України, з вищою освітою, не одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимий: 1) 24.09.2013 Деснянським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, випробування скасовано, покарання відбув реально, звільнився 30.09.2016 по відбуттю покарання.

засуджений за ч.2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту.

Вироком також вирішено долю речових доказів.

Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу прокурора, судова колегія, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 засуджений за повторне таємне викрадення чужого майна, яке, як видно з вироку, він вчинив 17 травня 2017 року приблизно о 12 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , де вільно зайшов до під`їзду будинку АДРЕСА_2 , піднявся на 7 поверх, та переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав дитячий велобіг марки «Orbea» вартістю 1350 грн., що знаходився в коридорі біля квартири АДРЕСА_3 та який належав гр. ОСОБА_9 . Викраденим в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 28.05.2017 приблизно о 13 годині 30 хвилин перебував за адресою: АДРЕСА_2 , вільно зайшов до під`їзду будинку АДРЕСА_4 де піднявся на 7 поверх. та в загальному коридорі викрав дитячий велосипед марки «Огbеа», вартістю 2500 грн., що належав гр. ОСОБА_10 та яким в подальшому розпорядився на власний розсуд.
Крім того, 30.05.2017 року, приблизно о 14 год. 00 хв., ОСОБА_7 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_5 , де вільно зайшов до під`їзду будинку АДРЕСА_6 , таємно викрав дитячий велосипед марки «Ардіс», вартістю 2400 грн., що належав гр. ОСОБА_11 , яким в подальшому розпорядився на власний розсуд.
У суді першої інстанції ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, щиро розкаявся.

Справу розглянуто із застосуванням положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу в обґрунтування якої зазначає, що покарання призначене ОСОБА_7 явно несправедливе і недостатнє для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових умисних кримінальних правопорушень у сфері злочинів проти власності.

Крім того, прокурор вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та скоїв новий умисний злочин, спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь.

Отже, підсумовуючи доводи апеляційної скарги прокурор просить вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 04.08.2017 відносно ОСОБА_7 - скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України призначивши йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі строком на два роки.
Заслухавши доповідь судді, виступи прокурора на підтримку апеляційних вимог, обвинуваченого - проти їх задоволення, з клопотанням про застосування до нього положень ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році", дослідивши у визначених межах матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного провадження в сукупності з матеріалами кримінального провадження, судова колегія визнає наступне.

Висновки про фактичні обставини кримінального провадження, як вони описані у вироку та правильність юридичної кваліфікації скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, були отримані судом першої інстанції в порядку застосування положень ч.3 ст. 349 КПК України, порушень процедури застосування цієї правової норми не виявлено та скарг на такі порушення не надходило, ніхто вказані висновки суду в апеляційному засіданні не піддавав сумнівам, а тому, а також розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів їх не досліджує та не оцінює, погоджуючись із ними.

Що ж стосується виду та міри покарання, належного до відбування винуватцем, то, вирішуючи вказані питання суд у вироку послався на положення ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч.2 ст. 185 КК України, яка встановлює відповідальність за кримінальні правопорушення середньої тяжкості, відомості про особу обвинуваченого, а саме, що він не працює, неодружений, на спеціальних обліках лікарів наркологів та психіатрів не перебуває, раніше був засуджений, викрадене майно фактично повернуте власникам, а також визнав обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття.

Обґрунтовано вказав суд і на відсутність обставини, яка обтяжувала ю покарання, бо, незважаючи, що нове кримінальне правопорушення ОСОБА_7 вчинив в період не знятої та не погашеної судимості, орган досудового розслідування та прокурор не інкримінували йому обтяжуючу покарання обставину - рецидив злочинів, а тому і суд позбавлений права вийти за межі обвинувачення, до того ж, розглядаючи кримінальне провадження в порядку ч.3 ст. 349 КПК України.

Втім, як слушно зауважує в апеляційній скарзі прокурор, ОСОБА_7 раніше був засуджений за кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним обігом наркотичних засобів і при цьому звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком. Вказаний іспитовий строк він не витримав, у зв`язку з чим направлявся до місць позбавлення волі для реального відбування покарання, звідки був звільнений за відбуттям строку покарання.

Однак, не ставши на шлях виправлення та перевиховання, демонструючи явну зневагу до встановлених у суспільстві норм моралі, ігноруючи проявлену до нього раніше гуманність, в період не знятої та не погашеної судимості за попереднім вироком ОСОБА_7 вчинив нові три епізоди таємного викрадення чужого майна.

В силу викладеного вище, судова колегія погоджується з міркуванням прокурора, що призначене ОСОБА_7 , хоча й реальне, але у виді арешту на строк, близький до мінімального, є явно несправедливим внаслідок надмірної м`якості, а тому в цій частині з апеляційними вимогами прокурора погоджується, задовольняє їх, скасовуючи вирок в частині призначеного покарання та ухвалюючи в цій частині новий вирок.

При цьому судова колегія керується положеннями ст. ст. 50, 65 КК України про те, що метою покарання, крім досягнення виправлення засуджених, є ще й кара за скоєне та запобігання вчинення нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, а також, що засудженим має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів і при цьому більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею злочинів.

У світлі сказаного вище, з урахуванням наведених правових норм, маючи на увазі, що ОСОБА_7 своєю поведінкою до вчинення кримінальних правопорушень, яка полягала у судимості зі звільненням від відбування покарання за порушення правил обігу наркотичних засобів; порушенням вимог, покладених судом на нього у зв`язку зі звільненням від відбування покарання, що потягло направлення його для реального відбування покарання в місця позбавлення волі, звідки він звільнений за відбуттям строку призначеного покарання, а в період не знятої та не погашеної судимості за цим вироком вчинив нові три епізоди крадіжки, довів, що його виправлення та упередження вчинення як ним, так і іншими особами нових злочинів не можливе без ізоляції його від суспільства, хоча б і на строк, близький до мінімального, визначеного санкцією ч.2 ст. 185 КК України, судова колегія погоджується також і з міркуванням прокурора в апеляційній скарзі щодо конкретного строку позбавлення волі, який належить визначити винуватцю та задовольняє апеляційну скаргу і в цій частині.

В силу наведених вище мотивів, а також не вбачаючи підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році", судова колегія не знаходить підстав для задоволення його клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 413, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 4 серпня 2017 року відносно ОСОБА_7 задовольнити повністю.

Вказаний вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому за ч.2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Клопотання ОСОБА_7 про застосування до нього Закону України "Про амністію у 2016 році" залишити без задоволення.

Вирок набирає законної сили негайно після проголошення, може бути оскаржений касаційним порядком до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня проголошення, а засудженим, оскільки він тримається під вартою - в той же строк від дня отримання ним копії цього вироку.

Судді: