АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/306/18 Справа № 192/1813/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

За участю:

прокурора ОСОБА_6

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2017 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Брянка, Луганської області, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у провадженні за клопотанням засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити свою ухвалу, якою звільнити його від відбування покарання умовно - достроково.

Згідно оскаржуваної ухвали суду ОСОБА_7 , будучи особою, раніше неодноразово судимою, останній раз був засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23.06.2014 року за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263 - 1, ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки та 1 місяць, за яким наразі відбуває покарання.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 , який відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований в Солонянській виправній колонії № 21 з вересня 2014 року по теперішній час, на даний час різноробочим до цеху ССЦ-3, до праці ставився посередньо, на даний час - задовільно. Згідно довідки про заохочення та стягнення, має лише три заохочення, застосовані 03 листопада 2015 року, 26 липня 2016 року, 20 липня 2017 року.

Суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки наявні у нього заохочення мають разовий, а не систематичний характер, і є недостатніми для оцінки ставлення до праці засудженого як належного.

Також вказує, що засуджений за весь період відбування покарання має одне стягнення за порушення режиму утримання, застосоване 25 лютого 2015 року, у виді поміщення до дисциплінарного ізолятора. Згідно наявних в особовій справі характеристик, засуджений за весь період відбування покарання характеризувався, як посередньо, так і задовільно, приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», але робить це формально, не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, в роботі самодіяльних організацій, у зв`язку з чим суд не може визнати поведінку засудженого сумлінною.

Крім того зазначив, що ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2017 року було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування апеляційної скарги засуджений ОСОБА_7 вказує, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що він як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового розгляду провадження у відношенні нього визнав вину в повному обсязі, що говорить про його розкаяння у вчиненому.

Вказує, що з перших днів перебування у виправній колонії працевлаштувався до ССЦ 3, де працює і дотепер, що свідчить про його правильну соціальну настанову, під час відбування покарання має всього одне стягнення за недозволене використання мобільного телефону, проте режиму утримання та правил розпорядку не порушував, виконує всі вимоги адміністрації.

Крім того вказує, що має три заохочення за добросовісний труд та перевиконання завдань, вважає, що суд першої інстанції неправильно трактує систематичність наявних у нього заохочень. Одночасно засуджений вказує, що приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу "Духовне відродження", вів бесіди виховного характеру з іншими засудженими, приймав участь у спортивному житті колонії.

Апелянт також зазначає, що має міцні соціальні зв`язки, має матір та бабусю, настроєний на виправлення та правильний спосіб життя, зобов`язує себе виконувати всі вимоги органів нагляду.

Заслухавши суддю-доповідача; засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду з підстав, зазначених у ній, скасувати, та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість, та просила ухвалу суду залишити без змін; дослідивши відомості та документи, що характеризують апелянта, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
При цьому колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 є особою, раніше неодноразово судимою, та у минулому тричі звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, втім у кожному такому випадку у подальшому вчиняв нові злочини, а також на даний час відбуває покарання за кримінальні правопорушення, вчинені у період іспитового строку за попереднім вироком суду, що свідчить про антисоціальну спрямованість його особи та стійкість його протиправної поведінки.

З наявного в матеріалах справи подання та характеристики вбачається, що ОСОБА_7 за весь період відбування покарання характеризувався як задовільно, так і посередньо, має лише три заохочення з тривалими розривами у часі між їх застосуванням, а також хоча і бере участь у програмі диференційованого впливу «Духовне відродження», втім робить це формально.

Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки наявні в матеріалах справи відомості не свідчать про системний характер виправлення цього засудженого і про те, що воно доведене сумлінним ставленням до праці і поведінкою останнього.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Доводи апелянта щодо неналежного врахування судом першої інстанції відомостей про його особу та поведінку не можуть бути прийняті до уваги, оскільки наведені ним обставини у сукупності не спростовують правильності висновків суду про те, що його виправлення не є доведеним достатньою мірою.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4