Справа № 202/7014/17
Провадження № 1-кс/202/466/2018
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2018 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна,
В С Т А Н О В И В :
29.03.2018 року до суду надійшло зазначене клопотання про арешт майна.
З клопотання убачається, що в провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000189 від 03.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Прокурор зазначає, що 03.10.2017 року до Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області звернулась із завою ОСОБА_4 про те, що невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи нерухомим майном, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , та намагаються його продати.
В ході слідства встановлено, що 25.04.2017 року державним реєстратором Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_5 зареєстровано право власності на кв. АДРЕСА_2 за ОСОБА_6 , на підставі договору дарування зазначеного об`єкта нерухомого майна, за № 1489 посвідченого 15.05.1996 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 .
Проте відповідно до інформації, наданої Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 договір дарування нерухомого майна за вказаною вище адресою за № 1489 не посвідчувався.
В подальшому 18.01.2018 року право власності на кв. АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу (серія та номер:138), укладеного між останньою та ОСОБА_6 . Зазначений договір купівлі-продажу посвідчено 18.01.2018 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_3 .
Отже, є всі підстави вважати, що невстановлені особи шляхом надання до Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області вказаного вище договору дарування нерухомого майна з ознаками фіктивності незаконно отримали право власності на кв. АДРЕСА_2 та 18.01.2018 року здійснили її продаж.
Надалі по кримінальному провадженню № 0000189 прокурором, який здійснює нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва, винесено постанову про визнання кв. АДРЕСА_2 речовим доказом.
Прокурор зазначив, що метою запобігання можливості вчинення будь-яких правочинів, подальшого відчуження та введення в оману інших добросовісних набувачів, а також встановлення всіх обставин скоєного злочину особами, злочинні дії яких направлені на незаконні операції з нерухомістю, виникла необхідність у арешті зазначеного вище нерухомого майна, оскільки воно є предметом кримінального правопорушення, речовим доказом по провадженню та права на нього набуті в результаті вчинення незаконних дій.
Тому прокурор просив накласти арешт на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонити розпоряджатись будь-яким чином вказаним майном, в тому числі вчиняти дії, спрямовані на реєстрацію переходу, припинення речових прав на нього.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Ознайомившись з клопотанням і доданими до нього матеріалами, матеріалами кримінального провадження № 0000189 від 03.10.2017 року, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлено, що в провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000189 від 03.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
За ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, котрий застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, котрі були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за котрих жодна особа не була б підданою необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особами, обвинувальний акт щодо яких передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями, підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
Крім того, прокурором не зазначено правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказ у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тобто прокурор не довів необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
За встановлених обставин клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1