Справа №463/4002/16-к
Провадження №1-кп/463/57/18
В И Р О К
іменем України
20 березня 2018 року Личаківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001711 внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 18 травня 2016 року про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Соснівка, Червоноградського району Львівської області, з середньою освітою, непрацюючого, раніше судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч.2 ст.187,ч.4 ст. 296, ч.2 ст. 342 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_5 05 червня 2016 року, приблизно о 06 год. 00 хв. перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю,знаходячись по АДРЕСА_2 , діючи з хуліганських мотивів, які виникли під час словесного конфлікту із ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_7 , умисно наніс удар ножем потерпілому ОСОБА_7 в ділянку живота зліва, після чого покинув місце події та направився в сторону вул. Романчука у м. Львові. Своїми діями ОСОБА_5 показав зневагу до існуючих норм поведінки у суспільстві, з метою самоутвердження за рахунок інших осіб, протиставляючи себе іншим громадянам, суспільству, державі.
Своїми діями ОСОБА_5 вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, чим вчинив злочин передбачений ч. 4 ст. 296 КК України.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 05 червня 2016 року о 06год.05 хв. перебуваючи на вул. Романчука 7 в м.Львові під час його затримання працівниками патрульної поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на їх законні вимоги не реагував,чинив активний опір, перешкоджав законному застосуванню сили, погрожуючи останнім ножем.

Своїми діями вчинив опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, тобто злочин, передбачений ч.2 ст. 342 КК України.
Епізод вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.296 КК України в частині вчинення грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень підтверджується наступними доказами:
Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив,що 05 червня 2016 року приблизно о 06:00 год. він разом з друзями перебував на вул. Зеленій 14 в м. Львові біля нічного клубу «Метро», його знайомий ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_11 в ході суперечки шарпались між собою, під час шарпанини обвинувачений порвав ланцюжок ОСОБА_12 , вході шарпанини ОСОБА_11 витягнув ніж, з метою їх розборонити він підійшов до ОСОБА_12 та ОСОБА_5 , після чого ОСОБА_11 наніс йому удар ножем в живіт та втік.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив,що 05 червня 2016 року близько 06:00 год. він перебував на вул. Зеленій 14 в м.Львові біля нічного клубу «Метро», познайомився з компанією хлопців серед яких був ОСОБА_13 , під час спілкування в нього було викрадено його гаманець та мобільний телефон, з даного приводу в нього з ОСОБА_6 виникла суперечка, в ході якої інші хлопці обступили його, хтось з них наніс йому удар з заду металевим предметом. Він вирвався з кола хлопців щоб втекти, однак перед ним стояв потерпілий ОСОБА_7 та перекривав йому дорогу, з метою самооборони він наніс потерпілому удар ножем, який попередньо взяв в барі неподалік та побіг в сторону вул. Романчука в м.Львові, де був затриманий працівниками поліції. Вказав, що діяв виключно з метою самооборони.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що 05 червня 2016 року він разом з друзями ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та потерпіим ОСОБА_7 відпочивав в нічному клубі «Метро», що по вул. Зеленій 14 в м.Львові. Приблизно о 06:00 год. після закінчення дискотеки, вони були біля запасного входу в клуб. До них підійшов невідомий їм, чоловік, як було встановлено пізніше це був обвинувачений ОСОБА_5 , оскільки він, свідок ОСОБА_6 , з ОСОБА_5 знайомим не був, тому попросив його відійти від їх компанії. В подальшому між ним та ОСОБА_5 виникла шарпанина під час якої останній порвав його ланцюжок, а в подальшому витягнув ніж, після чого він та хлопці з його компанії почали тікати до головного входу в нічний клуб «Метро», куди за ними підійшов ОСОБА_5 , де було нанесено удар ножем потерпілому ОСОБА_7 . Вказав, що безпосередньо момент нанесення ОСОБА_5 удару ножем ОСОБА_7 він не бачив, бачив як потерпілий ОСОБА_7 після отриманого удару лежав біля входу в нічний клуб «Метро», а він побіг за обвинуваченим ОСОБА_5 , який тікав в сторону вул. Романчука, де був затриманий працівниками поліції, на законні вимоги яких не реагував та активно чинив їм опір.

Допитаний під час судового розгляду свідок ОСОБА_18 показав,що 06 червня 2016 року приблизно о 06:00 год. він перебував з своїми друзями ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 на вул. Зеленій, 14 в м. Львові біля нічного клубу «Метро», вказав, що після закінчення дискотеки між його знайомим ОСОБА_19 та невідомим чоловіком, як йому стало відомо це був обвинувачений ОСОБА_5 , виник конфлікт з приводу того, що останній порвав ланцюжок ОСОБА_20 . В ході шарпанини до ОСОБА_19 та ОСОБА_5 підійшов потерпілий ОСОБА_7 , якому обвинувачений ОСОБА_5 наніс удар ножем в живіт та втік.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав,що 05 червня 2016 року він разом з друзями ОСОБА_6 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 відпочивав в нічному клубі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_2 . Близько 06:00 год., після закінчення дискотеки, на виході з клубу між його товаришем ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 виникла шарпанина, після чого хтось з хлопців крикнув, що ОСОБА_5 витягнув ніж, після чого всі почали тікати в сторону центрального входу в нічний клуб «Метро», куди також підійшов обвинувачений. В подальшому він побачив як потерпілий ОСОБА_7 зробив кілька кроків та тримаючись за бік живота, звідки текла кров, впав, а він, свідок ОСОБА_15 надавав потерпілому першу медичну допомогу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав,що 05 червня 2016 року він разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , та ОСОБА_17 друзями відпочивав в нічному клубі «Метро», що по АДРЕСА_2 . Близько 06:00 год., після закінчення дискотеки при виході з клубу обвинувачений ОСОБА_5 зачепив ОСОБА_6 плечем, після чого останній зробив ОСОБА_5 зауваження бути обережнішим, в подальшому між ними виникла шарпанина, в ході якої ОСОБА_5 висловлював претензії про повернення йому раніше викрадених гаманця та мобільного телефону. В казав, що моменту нанесення потерпілому ОСОБА_7 удару ножем він не бачив, оскільки відійшов від компанії, так як розмовляв по мобільному телефону, ніж в руці обвинуваченого він побачив під час його затримання працівниками поліції, яким ОСОБА_5 активно чинив опір та на законні вимоги яких не реагував.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав,що 05 червня 2017 року він відпочивав разом з друзями ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 в нічному клубі «Метро», що по вул. Зеленій,14 в м.Львові, після закінчення дискотеки він відвіз до дому дівчат, які з ними відпочивали, після чого повернувся до нічного клубу, щоб забрати друзів, де побачив, як біля входу в нічний клуб обвинувачений ОСОБА_5 наніс потерпілому ОСОБА_7 удар ножем в живіт.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 показала,що працювала в барі неподалік від нічного клубу «Метро». 05 червня 2016 року близько 06:00 год. біля нічного клубу «Метро» стояла група молодих хлопців, одного з них було поранено, в нього в ділянці живота текла кров. В подальшому було викликано карету швидкої медичної допомоги, один з хлопців побіг на вул. Романчука в сторону Личаківського ВП ГУНП у Львівській області, решта хлопців побігли за ним.

З оглянутих в судовому засіданні відеозаписів з камер відео спостереження, встановлених на будівлі нічного клубу «Метро», вбачається,що 05.06.2016 року орієнтовно біля 06:00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи біля входу у вказаний вище клуб та стоячи навпроти потерпілого ОСОБА_7 , різко підійшов до останнього вдарив, його ножем та почав втікати в напрямку вулиці Романчука в м.Львові.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.06.2016 року (т.1,а.с.137), вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України «Завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину», повідомив, що 05.06.2016 року о 06:00 год. невідомий чоловік наніс йому удар ножем в живіт.

Згідно з висновком експерта №1086 від 05.06.2016 р.(т.1,а.с.147) при звертанні за медичною допомогою у 8-у МКЛ гр. ОСОБА_7 було діагностовано непроникаюче ножове поранення передньої черевної стінки зліва. Рана утворилась від дії загостреного предмета, могла виникнути 05 червня 2016 року та відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Відповідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 07.06.2016 р. (т.1,а.с.162-166), потерпілий ОСОБА_7 впізнав обвинуваченого ОСОБА_5 , як особу,яка 05.06.2016 року о 06:00 год. на вул. Зеленій 14 в м. Львові нанесла йому тілесне ушкодження.

Згідно висновку експерта №280/2016ц від 02.08.2016 р. (т.1,а.с.178-181) при судово-медичній експертизі кухонного ножа під час огляду місця події в змивах речовини світло-бурого кольору з правої поверхні клинка ножа, виявлено кров,яка походить від особи /осіб/, з групою крові А, з супутнім антигеном Н, в тому числі, від потерпілого ОСОБА_7 .

Відповідно до висновку експерта №232/2016-мк від 28.07.2016 р. (т.1,а.с.186-190) при судово медичній експертизі одягу ОСОБА_7 виявлено: на спинці футболки зліва одне наскрізне колото-різане пошкодження, яке утворилось від дії гострого плоского колюче-ріжучого знаряддя, могло утворитись від дії клинка ножа наданого на експертизу.

Згідно з висновком експерта №1004/2016 ім від 03.08.2016 р. (т.1,а.с.192-195) в слідах на футболці, джинсових штанах- речах ОСОБА_7 , виявлено кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВО, яка може походити, як від ОСОБА_7 , та і від будь-якої іншої особи з такою ж груповою характеристикою крові за даною системою.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України в п.11 постанови №10 від 22.12.2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» спеціально пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень слід визнавати предмети, які пристосовані винною особою для цієї мети наперед або під час учинення хуліганських дій, а заздалегідь заготовленими - предмети, які хоч і не зазнали якоїсь попередньої обробки, але ще до початку хуліганства були приготовлені винним для зазначеної мети.
Використання при вчиненні хуліганства ножів, які не належать до холодної зброї, інших предметів господарсько-побутового призначення, спеціальних засобів (гумового кийка, газових пістолета, балончика, гранати, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії), пневматичної зброї, сигнальних, стартових, будівельних пістолетів, ракетниць, вибухових пакетів, імітаційно-піротехнічних та
освітлюваних засобів, що не містять у собі вибухових речовин і сумішей, а також інших спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень знарядь злочину є підставою для кваліфікації дій винної особи за ч. 4 ст. 296 КК не тільки в тих випадках, коли вона заподіює ними тілесні ушкодження, а й тоді, коли ця особа за допомогою зазначених предметів створює реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

Таким чином з врахуванням наведених вище обставин судом встановлено,що як до конфлікту з компанією хлопців біля нічного клубу «Метро», так в під час конфлікту, обвинувачений ОСОБА_5 мав при собі заздалегідь заготовлений ніж, яким він скористався вчиняючи хуліганській дії та наносячи ним удар потерпілому ОСОБА_7 .
Відтак, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчинені злочину передбаченого ч.4 ст.296 КК України, тобто у вчиненні грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкодженьдоведена повністю. Його дії за ч.4 ст.296 КК України кваліфіковано вірно.

Суд не приймає до уваги посилання обвинуваченого ОСОБА_5 на те,що він наніс удар ножем потерпілому ОСОБА_7 з метою самооборони та розцінює такі як спосіб захисту, оскільки з наведених вище відеозаписів з камер відео спостереження, вбачається, що потерпілий жодних протиправних дій відносно обвинуваченого не вчиняв та тікати обвинуваченому не заважав.

Епізод вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.342 КК України в частині вчинення опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків,підтверджується наступними доказами:
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 показав, що працює інспектором патрульної поліції м.Львова Департаменту патрульної поліції, 05 червня 2016 року близько 06:00 год. перебуваючи в складі пішого патруля на вул. Романчука в м.Львові, він побачив як з сторони вул. Зеленої по вул. Романчука група людей переслідує невідомого громадянина, як йому в подальшому стало відомо це був ОСОБА_5 . Він також побіг за ОСОБА_5 , наздогнавши,побачив в його руці ніж, схопив його за плече та вимагав кинути ніж на землю, однак ОСОБА_5 розвернувшись направив ніж в його сторону,внаслідок чого поранив його в палець лівої руки. Законних вимог кинути ніж не виконував, активно чинив опір, в подальшому шляхом законного застосування сили ОСОБА_5 було затримано.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав та пояснив,що 05 червня 2016 року близько 06:05 год. по вул. Романчука в м.Львові його переслідувала група осіб, погрожуючи йому фізичною розправою, про те, що його переслідує працівник патрульної поліції він не бачив, його вимог не чув та наніс йому тілесне ушкодження в стані сильного душевного хвилювання.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_6 , вказали, що після нанесення удару ножем потерпілому ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_5 тікав по вул.Романчука, де його також переслідували працівники поліції, яким останній активно чинив опір та на вимоги кинути ніж не реагував.

Допитана в судовому засіданні судово-медичний експерт КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_22 показала,що проводила судово-медичну експертизу інспектора патрульної поліції ОСОБА_8 , з його слів було встановлено,що 05.06.2016 року приблизно о 06:05 год. під час затримання ОСОБА_5 він отримав ушкодження 4-го пальця лівої кисті. Наданий нею висновок експерта №1113 від 10.06.2016 року підтримала.

Згідно висновку експерта №1113 від 10.06.2016 р. (т.1,а.с.166) у ОСОБА_8 згідно медичної довідки травмпункту №2 м.Львова 05 червня 2016 року встановлено діагноз: «Садно ІV пальця лівої кисті». На момент проведення судово-медичної експертизи у потерпілого виявлено синець та підшкірний крововилив на 4-му пальці лівої кисті; садна в цій ділянці не виявлено. Синець та крововилив утворились від дії тупого предмета, могли виникнути 05 червня 2016 року та за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження.

З оглянутих в судовому засіданні відеоматеріалів з нагрудних камер відеоспостереженння працівників патрульної поліції, вбачається, що ОСОБА_5 , перебуваючи на вул. Романчука в м.Львові на неодноразові вимоги працівників поліції припинити протиправні дії та кинути ніж не реагував, внаслідок чого до останнього було застосовано заходи фізичного впливу.

Відтак, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст.342 КК України, тобто у вчиненні опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків щодо охорони громадського порядку доведена повністю. Його дії за ч.2 ст.342 кваліфіковано вірно.

Органом досудового слідства ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи,яка зазнала нападу (розбою) вчиненого повторно, а саме в тому,що останній будучи раніше судимим 18 травня 2016 року, приблизно о 02 год. 20 хв., перебуваючи з своїми двома знайомими на проїжджій частині дороги поблизу будинку № 9 по вул. Донцова у м. Львові вчинив напад на потерпілого ОСОБА_23 , який виразився в тому, що ОСОБА_5 пред`явив потерпілому ОСОБА_23 категоричну вимогу віддати йому грошові кошти та мобільний телефон, однак, не дочекавшись відповіді та скориставшись моментом несподіванки, вирвав із рук потерпілого ОСОБА_23 його мобільний телефон. На вимогу потерпілого щодо припинення злочинного діяння ОСОБА_5 погрожуючи ножем, наказав йому йти в іншому напрямку, після чого залишив місце вчинення злочину.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину у вчиненні ним нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу заперечив та пояснив, що даного злочину він не вчиняв.

Епізод вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушеня передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, тобтовчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи,яка зазнала нападу (розбою) вчиненого повторно, сторона обвинувачення доводить наступними доказами:
Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18.05.2016 року (т.1,а.с.199),згідно якого потерпілий ОСОБА_23 , повідомив, що 18.05.2016 року близько 02:20 год. на вул. Донцова в м.Львові невідома особа відкрито заволоділа його мобільним телефоном вирвавши його з рук.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 24.06.2016р. (т.1,а.с.208-211), згідно якого потерпілий ОСОБА_23 впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка 18.05.2016 р. вчинила відносно нього розбійний напад.

Крім того, в якості свідка обвинувачення було допитано гр. ОСОБА_24 , який в судовому засіданні показав,що в травні 2016 року на прохання свого знайомого на ім`я « ОСОБА_25 », він заклав до ПТ «Ломбард Заставно-Кредитний Дім» мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy J1» та вказав,що його просив здати в ломбард вказаний вище мобільний телефон не обвинувачений ОСОБА_11 , а іншим його знайомим на ім`я ОСОБА_25 .

Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.
У відповідності до вимог ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені ст.91 КПК України, і такими є зокрема винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.92 КПК України обов"язок доказування обставин, передбачених статтею 91цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Згідно ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23.02.2006 р. передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, у справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" від 06 грудня 1998 p. (п.146) Європейский Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов"язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, а обов"язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
Частина 5 ст. 9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Зокрема, суд оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.12 р. у справі "Федорченко та Лозенко проти України"). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п.86 рішення ЄС від 11.07.13 р. у справі "Вєренцов проти України").
Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов"язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно роз"яснень, даних у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 р. "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку"недопустимим є обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов"язаний постановити виправдувальний вирок.
У відповідності до ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. Обвинувальний вирок не може грунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Аналізуючи всі докази сторони обвинувачення в сукупності з наведеними вище обставинами, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність "обгрунтованої підозри" у вчинені правопорушення передбачає "наявність фактів або інформації, які б могли переконати об"єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин", суд приходить до висновку, про те,що надані стороною обвинувачення докази грунтуються на припущеннях і не можуть свідчити про винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчинені ним злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України. Оскільки потерпілий ОСОБА_23 в судове засідання жодного разу не з`явився та безпосередньо в судовому засіданні показів не давав, що позбавило суд можливості належним чином перевірити достовірність та правдивість даних відображених як у протоколі прийняття заяви про вчинене правопорушення (або таке,що готується) від 18.05.2016 року (т.1.а.с.199) згідно якого потерпілий ОСОБА_23 заявив про вчинення розбійного нападу на нього так і у протоколі пред`явлення особи до впізнання від 24.06.2017 р. (т.1,а.с.208-210), згідно якого потерпілий ОСОБА_23 впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка вичнила відносно нього розбійний напад.
Тому за обвинуваченням у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.187 КК України обвинувачений ОСОБА_5 підлягає виправданню у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанні можливості їх отримання.
Обираючи підсудному ОСОБА_5 покарання суд враховує тяжкість вчинених злочинів, які відносяться до злочинів невеликої тяжкості та до категорії тяжких, особу винного, який на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває (т.1,а.с.226), за місцем проживання характеризується позитивно (т.1,а.с.233).

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про те,що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Тому обвинуваченому ОСОБА_5 слід обрати покарання в межах санкцій ч.4 ст.296 та ч.2 ст.342 КК України та на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Крім того, у відповідності до положень ч.5 ст.72 КК України, зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» №838-VIII від 26 листопада 2015 р., зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 05.06.2016 року по час вступу вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України,-

З А С У Д И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.2 ст.342 КК України та обрати йому покарання:

за ч.4 ст.296 КК України у виді 4 (чотирьох) років, 6 (шести) місяців позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі.

за ч.2 ст.342 КК України у виді 1 (одного) року, 6 (шести) місяців позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 4 (чотирьох) років, 6 (шести) місяців позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі.

ОСОБА_5 за обвинуваченням у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 187 КК України - виправдати за не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанні можливості їх отримання.
Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з часу фактичного затримання з 05.06.2016 року.
Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу залишити без змін - тримання під вартою.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою продовжити строком на 2 (два) місяці з 20 березня 2018 року до 19 травня 2018 року включно.

У відповідності до положень ч.5 ст.72 КК України, зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» №838-VIII від 26 листопада 2015 р., зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 05.06.2016 року по час вступу вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази у справі:
Кухонний ніж з синьою пластиковою рукояткою із слідами РБК на лезі переданий на зберігання в камеру зберігання речових доказів Личаківського ВП ГУНП у Львівській області (т1.,а.с.143) знищити.
DVD диск з відеозаписом з камер зовнішнього спостереження по АДРЕСА_3 долучені до матеріалів кримінального провадження (т.1,а.с.171),два DVD диски, які містять відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції (т.1,а.с. 174), залишити в матеріалах кримінального провадження.

Змив з поверхні клинка ножа переданий на зберігання в камеру зберігання речових доказів Личаківського ВП ГУНП у Львівській області (т1.,а.с. 183-184) знищити.
Картонну коробку з написом «Samsung Galaxy J1» із зазначенням ІМЕІ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 передану на зберігання в камеру зберігання речових доказів Личаківського ВП ГУНП у Львівській області (т1.,а.с.203) - знищити.
На вирок суду може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду протягом 15 діб: підсудними з часу вручення копії вироку, іншими учасниками з часу проголошення вироку.
Суддя: ОСОБА_1