Справа № 527/1570/16-к
провадження № 1-кп/527/11/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2017 року Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретареві - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине кримінальне провадження № №0000401 від 3 червня 2016 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нікольськ Джезказганської області Республіки Казахстан, українця, особи без громадянства, зі слів освіта середня (професійно-технічна), хоча документально це не підтверджується, до затримання перебував у фактичних шлюбних відносинах, не працюючого, останнє відоме місце проживання (без реєстрації) АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 26.12.2001 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст. 186, ч.3 ст.185, ч.3 ст.189, ч.2 ст.289, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 7 років; звільнився 14.03.2008 року умовно достроково, не відбутий строк 5 місяців 13 днів;
-19.11.2009 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст. 190, ч.2 ст.185 КК України, до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки;
-09.03.2011 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.; в залі суду запобіжний захід утримання під вартою замінено на підписку про невиїзд;
-18.04.2012 року Гайворонським районним судомКіровоградської області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст.389, ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі; ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда не відбута частина покарання 2 роки 1 день замінена на обмеження волі; за ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 15.05.2015 року звільнений 23.05.2015 року умовно-достроково, не відбутий строк 1 рік 4 місяці 13 днів,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в :
Обвинувачений вчинив злочини, передбачені ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 185 КК України за наступних обставин.

1 червня 2016 року в післяобідній час ОСОБА_4 разом із малознайомим йому ОСОБА_5 на мопеді «Дельта», 21.07.2007 року випуску, рама № НОМЕР_1 , який належить останньому, їздили в магазин, розташований в АДРЕСА_2 , де придбали спиртні напої та продукти харчування. ОСОБА_5 розрахувався за них своєю банківською карткою в присутності ОСОБА_4 .
В подальшому вони вдвох повернулися до місця проживання їх односельця ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 , де розпивали спиртні напої разом з господарем будинку.
Після 14 години ОСОБА_4 посварився зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 та вирішив поїхати до зони АТО, де раніше проходив службу у добровольчому батальйоні.
Не маючи коштів на дорогу, скориставшись тим, що ОСОБА_5 заснув на ліжку в кухні будинку ОСОБА_6 , ОСОБА_8 забрав із кишені його куртки банківську кредитну картку № НОМЕР_2 «Приватбанк», а також незаконно (без дозволу) заволодів його транспортним засобом - мопедом «Дельта», 2007 року випуску.
Близько 16-ї години на вказаному мопеді він прибув на АЗС №52, що розташована в с-щі Градизьк Глобинського району по вул. Київській, 130, де заправив мопед пальним і розрахувався за нього банківською кредитною карткою ОСОБА_5 № НОМЕР_2 «Приватбанк», чим вчинив таємне викрадення його грошей в сумі 42 грн. та 105 грн.

Після цього, реалізуючи до кінця свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення грошових коштів, направився до банкомату, розташованого в Градизькому відділенні «Приватбанк», за адресою: селище Градизьк Глобинського району Полтавської області, вул. Київська, 44, де із вказаної банківської картки на початку 17-ї години 1.06.2016 року зняв кошти в сумі 2800 грн. та 150 грн. Загальна сума таємно викрадених коштів з банківської картки склала 3097 грн.

Продовжуючи свої злочинні дії, доїхавши до с. Червона Знамянка Кременчуцького району, ОСОБА_4 продав транспортний засіб - мопед «Дельта», раніше незнайомому йому ОСОБА_9 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальні збитки на загальну суму 5500 грн.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України, не визнав. Вказував, що кошти з банківської картки зняв з дозволу потерпілого, останній назвав йому пін-код картки і дав ключ від мопеда, тому ніякого викрадення він не вчиняв. Прямих доказів його вини немає. Протокол слідчого експерименту з ним не можна вважати допустимим доказом, оскільки поняті були лише на початку вказаної слідчої дії.

Пояснив, що 1.06.2016 року розпивав спиртне із потерпілим у будинку ОСОБА_6 . Потім двічі на мопеді їздив в магазин за добавкою алкоголю - один раз із потерпілим, другий раз сам. Тоді потерпілий і сказав йому пін-код картки. Далі він посварився із своєю співмешканкою ОСОБА_10 і вирішив їхати в АТО, так як раніше був там у добровольчому батальйоні. Йому для цього потрібні були кошти. Потерпілий сказав йому: «Скільки треба візьми з моєї картки». На мопеді останнього він поїхав на АЗС в селищі Градизьк, де заправився по картці, потім з банкомата у цьому ж селищі зняв гроші в сумі близько 3000 грн. ОСОБА_5 пообіцяв , що гроші поверне, а мопед тимчасово залишить в м. Кременчуку, а пізніше прижене його. По дорозі, в Кременчуцькому районі, він продав мопед незнайомому громадянину, так як не вистачало коштів на білет. На вокзалі в м. Кременчуку він сів на потяг і поїхав в м. Красноармійськ (нині м. Покровськ). В зоні АТО пробув 2 тижні.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що 1 червня 2016 року на своєму мопеді «Дельта», синього кольору, приїхав до будинку свого знайомого ОСОБА_6 , розташованого в АДРЕСА_3 . Привіз із собою горілку, яку розпивав разом з господарем. Коли спиртне закінчилося попрохав ОСОБА_4 , який проживав неподалік, звозити його до магазину на мопеді, оскільки той був тверезим. В магазині купили горілку, закуску. Він розрахувався за все своєю банківською карткою. ОСОБА_4 при цьому був поруч і бачив набір цифр пін - коду до картки. Після цього він разом з ОСОБА_11 повернувся до ОСОБА_12 і продовжили випивати вже втрьох. На короткий час до них заходили співмешканці ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , також випили по 100 грам і відразу пішли. Через деякий час він сп`янів і заснув на ліжкові, яке знаходилося в кімнаті, де вживали горілку. Свою куртку, у якій була платіжна картка, повісив на бильце ліжка.

Прокинувся від звуку смс - повідомлень, які почали приходити на його мобільний телефон на початку 17-00 год., і сповіщали про зняття грошових коштів з його рахунку на АЗС, а потім у банкоматі. ОСОБА_12 повідомив, що ОСОБА_11 щось шукав у його куртці. Він відразу пішов до співмешканки обвинуваченого, взяв номер його мобільного телефона. Намагався поговорити з ним по телефону і цього і наступного дня, казав йому, що ти твориш. ОСОБА_11 то обіцяв, що скоро буде, то говорив, що мопед стоїть у ОСОБА_15 у якогось чоловіка, далі перестав відповідати на дзвінки. В зв`язку з цим, він (потерпілий) 3 червня 2016 року звернувся до поліції із заявою про вчинені щодо нього кримінальні правопорушення. Знає, що не дозволяв ОСОБА_11 брати платіжну картку та мопед.

Свідок ОСОБА_6 дав у суді схожі показання. 1.06.2016 року, десь в обід, до нього на своєму мопеді синього кольору приїхав ОСОБА_5 пенсіонер-пожежник, з яким він товаришує зі школи. Привіз з собою горілку. Вони разом випили дві пляшки. Далі товариш пішов до сусіда ОСОБА_4 , щоб той, як твереза особа, підвіз його на мопеді до магазину. З магазину привезли ще пляшку горілки. Пили її вже втрьох. Потім ОСОБА_16 та ОСОБА_11 ще раз вдвох їздили до магазину скуплятися. Під час застілля до них зайшла сусідка ОСОБА_13 із своїм співмешканцем. Їм налили по 100 грам горілки , і вони відразу пішли. ОСОБА_5 ліг на ліжко і заснув. Куртка потерпілого висіла на бильці ліжка. Він (свідок) сидів за столом і бачив, як ОСОБА_11 щось шукає у її кишенях. Далі також заснув, оскільки був п`яний. Коли з потерпілим прокинулися, на телефон останнього стали приходити смс-повідомлення про зняття в селищі Градизьк грошей з його банківської картки. Вони відразу у співмешканки ОСОБА_4 взяли номер мобільного телефону обвинуваченого. Потерпілий зателефонував йому. ОСОБА_11 сказав, що п`є горілку в Градизьку і їде в АТО. Далі відключився і на дзвінки не відповідав. ОСОБА_5 в його (свідка) присутності не дозволяв ОСОБА_4 брати його платіжну картку та мопед.

На корисливий характер дій обвинуваченого вказують і показання свідка ОСОБА_17 , який у засіданні повідомив, що влітку 2016 року близько 18-19 години, повертаючись із роботи, зустрів в с.Червона Знамянка Кременчуцького району молодого чоловіка в комуфляжному одязі. Той запропонував йому придбати у нього мопед синього кольору. Говорив, що його викликають у військову частину, а тому потрібні гроші. Домовилися про ціну. Він заплатив чоловікові 500 грн. і забрав для себе мопед бувший у використанні. Мопед був на ходу, але потребував ремонту : в ньому не працювала фара, подекуди була іржа, малися неполадки з сигналом. Цей транспортний засіб перебував у його володінні доки він не видав його добровільно працівникам поліції.

Свідок ОСОБА_14 повідомив суду, що 1.06.2016 року зі своєю співмешканкою ОСОБА_13 заходив до будинку ОСОБА_6 і разом з господарем, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 випили десь по 100 грам горілки. Після цього він та ОСОБА_18 пішли у своїх справах, інші залишилися в будинку. Він бачив, що мопед синього кольору стояв біля двору ОСОБА_12 . Всі присутні в будинку були в стані сп`яніння.

Свідок ОСОБА_19 у засіданні пояснила , що загалом десь 8 місяців перебувала у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_4 , проживали в її будинку в с. Кагамлик. 1.06.2016 року вона телефонувала з роботи співмешканцю і по голосу зрозуміла, що той п`яний. Де він випивав їй невідомо. Після роботи по цій причині вона посварилась з ОСОБА_11 та вигнала його з дому. Через короткий проміжок часу той приїхав за своїми речами на мопеді синього кольору, був у камуфльованому одязі. Поїхав у невідомому їй напрямку. «Заміжжя» обійшлося їй дорого: ОСОБА_4 зняв гроші з її кредитної картки і не повернув, вкрав у неї пилку, напозичався грошей у сусідів, під час її перебування в лікарні без дозволу продав бика з домогосподарства. Після його від`їзду вона почула, що ним були зняті гроші у потерпілого. Також наступного дня до неї приходив ОСОБА_5 і питав де співмешканець. Говорив, що той взяв мопед і не повернув.

Крім показань потерпілого та свідків вина обвинуваченого у вчиненні протиправних діянь також підтверджується об`єктивними доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Так, в протоколі огляду домогосподарства ОСОБА_6 від 3.06.2016 року зафіксовано обстановку на кухні і зазначено, що там, крім газової плити та тумбового столу наявне ліжко, на бильці якого, згідно пояснень потерпілого, висіла його куртка із карткою «Приватбанку».

Випискою по руху коштів на картковому рахунку ОСОБА_5 № НОМЕР_3 , наданою потерпілому у ПАТ КБ «Приватбанк», підтверджено зняття 1.06.2016 року готівки в банкоматі відділення названого банку за адресою вул. Київська, 44 с-ща Градизьк Глобинського району Полтавської області у сумі 150 грн., та 2800 грн., а також зняття готівки з картки за послуги АЗС 52, розташованої в селищі Градизьк по вул. Київській, 130 у сумі 105 грн. та 42 грн.

Зняття особисто ним вказаних сум із картки потерпілого обвинувачений визнав. Поряд з цим вказана обставина об`єктивно підтверджується відеозаписом із камер відеоспостереження названої АЗС, який було переглянуто в судовому засіданні. З різних ракурсів зафіксовано, як обвинувачений котить мопед на заправку, здійснює заправку транспортного засобу, розраховується за пальне в касі, надавши платіжну картку. Те, що камери зафіксували саме його ОСОБА_4 не заперечував.

У рішенні Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 року № 12-рп/2011 зазначено, що положення ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, слід розуміти так, що обвинувачення не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.

У названому рішенні констатовано, що фактичні дані про скоєння злочину чи підготовку до нього можуть бути одержані не тільки в результаті оперативно розшукової діяльності уповноважених на це осіб, а й випадково зафіксовані фізичними особами, які здійснювали власні (приватні) фото-, кіно-, відео-, звукозаписи, або відеокамерами спостереження, розташованими як у приміщеннях, так і зовні.

З огляду на викладене, відеозапис із камер відеоспостереження вищеназваної АЗС суд вважає допустимим доказом, оскільки він здійснювався власником в рамках його господарської діяльності і був добровільно наданий на запит слідчого органу. Допустимим доказом суд також вважає і протокол огляду диску із відеозаписом із камер відеоспостереження, датований 29.06.2016 року, підписаний підозрюваним ОСОБА_4 та слідчим ОСОБА_20 . Доводи захисту про недопустимість цього протоколу огляду як доказу через відсутність під час вказаної слідчої дії понятих, суд до уваги не взяв, оскільки, відповідно до ч.7 ст. 223 КПК України, даний випадок не відноситься до тих, коли слідчий зобов`язаний запрошувати понятих.

Відповідно до ч.2 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим кодексом.

Згідно вимог ч.7 ст. 223 КПК України слідчий зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для проведення слідчого експерименту.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що поняті, які були запрошені для проведення слідчого експерименту 10 червня 2016 року за участю підозрюваного ОСОБА_4 , були присутні під час названої слідчої дії лише в с. Кагамлик, на АЗС та до банкомату в селищі Градизьк не їздили. Це, зокрема, підтверджено показаннями свідка ОСОБА_21 (одного з понятих), який був присутній у судовому засіданні, а також переглянутим відеозаписом вказаної слідчої дії.

Врахувавши викладене, суд дійшов висновку про те, що протокол проведення слідчого експерименту в частині відтворення обставин події на АЗС та в районі банкомату в селищі Градизьк є недопустимим доказом через допущені порушення КПК України. Разом з цим суд вважає допустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 10.06.2016 року в частині відтворення обстановки біля подвір`я ОСОБА_6 , а тому взяв до уваги, що в присутності двох понятих, на відеозапис, ОСОБА_4 заявив, що він «самовільно, без дозволу потерпілого взяв мопед та банківську карточку і поїхав в смт. Градизьк Глобинського району на заправку».

Згідно висновку експерта-оцінювача середня ринкова вартість мопеду «Дельта», рама № НОМЕР_1 , бувшого у використанні з 21.07.2007 року, з урахуванням зносу, станом на 1.08.2016 року, складає 5500 грн.

Оцінивши докази обвинувачення у сукупності та зв`язку, суд дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_4 складу злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.2 ст.289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно та наявність складу злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно. Вина обвинуваченого доведена в установленому законом порядку.

Невизнання вини обвинуваченим суд розцінив як обрану форму захисту. Докази обвинувачення, як прямі, так і побічні, розкривають справжній умисел ОСОБА_4 , направлений на незаконне заволодіння чужим майном грошима та транспортним засобом. Твердження обвинуваченого, що він отримав від потерпілого дозвіл на зняття коштів з банківської картки та на тимчасове користування мопедом сприйняте критично з наступних підстав.

Свідок ОСОБА_14 , як прямий очевидець спілкування між обвинуваченим та потерпілим, вказану обставину не підтвердив, разом з тим він бачив, як ОСОБА_11 щось шукав в карманах куртки потерпілого, коли той спав. До вказаної події обвинувачений та потерпілий були малознайомими між собою, тобто характер їх відносин не був довірливим, що виключає наскільки «щедрі» дії з боку ОСОБА_16 . Неправдоподібним є і твердження обвинуваченого , що продаж мопеда було здійснено ним через необхідність грошей на дорогу. Суд вважає , що таким чином він завершив свій умисел на незаконне заволодіння майном потерпілого. На це вказує те, що на час продажу транспортного засобу у нього були кошти в сумі 2950 грн. зняті ним з банкомату.

Таким чином, названі побічні проміжні факти у сукупності з прямими об`єктивними доказами (які визнані самим обвинуваченим), а саме, документальним підтвердженням зняття коштів з картки, відеозаписом з АЗС, дали суду змогу зробити суду висновок про факти, що входять до предмету доказування. З огляду на викладене, суд віддав перевагу показанням потерпілого і дійшов висновку про наявність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом"якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений вчинив тяжкий злочин та злочин середньої тяжкості в період умовно-дострокового звільнення, має кілька непогашених судимостей за вчинення корисливих злочинів проти власності, не працевлаштований, є особою без громадянства, постійного місця проживання не має. Дані про його перебування на обліку у лікарів психіатра та нарколога відсутні, є документальне підтвердження про неврологічне захворювання, пов`язане з перенесеною черепно-мозковою травмою.

Згідно акту судово-психіатричної експертизи № 298 від 20.07.2016 року ОСОБА_4 під дію ч.2, ч.3 ст. 19, ст. 20 КК України не підпадає, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. В період часу віднесений до інкримінованого йому діяння міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Обставиною, що пом"якшує покарання є часткове добровільне відшкодування спричиненої шкоди.

Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до роз`ясень даних в п.2 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм участі, і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, тощо.
Обвинувачений, як достовірно встановлено у судовому засіданні, на шлях виправлення не став. Після умовно-дострокового звільнення, будучи в нетверезому стані, вчинив нові злочини, що вказує на асоціальну направленість особи.
Реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахувавши все вищевикладене, в тому числі обставини злочинів та його наслідки, суд дійшов висновку, що за вчинені кримінальні правопорушення, ОСОБА_4 заслуговує покаранняу виді позбавлення волі на строк, передбачений санкціями інкримінованих статей.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись, ст. ст. 370, 371, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 185 КК України і призначити покарання:

- за ч.2 ст. 289 КК України 5 років позбавлення волі без конфіскації майна ;

- за ч.2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком, суд частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18.04.2012 року і визначає остаточне покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою.

Строк відбування покарання рахувати з 8-00 год. 14 березня 2017 року (часу фактичного затримання).
На підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 року № 838 VІ «Про внесення зміни до строку попереднього ув`язнення»), зарахувати до строку покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення - починаючи з 8-00 год. 14 березня 2017 року по 20 червня 2017 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речовий доказ мопед «Дельта» 21.07.2007 року випуску, рама № НОМЕР_1 », кредитну карточку № НОМЕР_2 «Приватбанк» залишити в розпорядженні власника ОСОБА_5 , відеозаписи із камер відео спостереження АЗС та проведення слідчого експерименту зберігати при справі.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Полтавської області через Глобинський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1