Справа № 371/1182/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/68/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія Розділ 2 31.01.2018

ВИРОК
Іменем України

31 січня 2018 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі :
головуючого-судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5
за участю прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000227 за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Миронівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Ростоки Рахівського району Закарпатської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не депутата, маючого середню спеціальну освіту, не працюючого, не одруженого, дітей на утриманні не має, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вироком стягнуто з обвинуваченого на користь держави 1544 (одна тисяча п`ятсот сорок чотири) гривні судового збору,
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно з вироком 24 травня 2017 року близько 22 години ОСОБА_7 , перебуваючи на території Маслівського аграрного технікуму імені П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету, а саме поблизу гуртожитку №1, що знаходиться за адресою: Київська область, Миронівський район, село Маслівка, вулиця Незалежності, 80, де відпочивав разом із студентами.
В ході відпочинку до ОСОБА_7 підійшов охоронець території Маслівського аграрного технікуму ОСОБА_9 . Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету потерпілий ОСОБА_8 та попросив обвинуваченого покинути межі території технікуму, однак між обвинуваченим та потерпілим, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого обвинувачений привселюдно ображав потерпілого образливими словами. З метою припинення дій обвинуваченого, потерпілий ударив обвинуваченого один раз рукою по губам, в результаті чого в обвинуваченого виник умисел на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, оскільки потерпілий таким чином привселюдно його принизив.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 діючи умисно, на ґрунті раптово виниклої особистої неприязні, з метою заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, наніс один удар кулаком правої руки в область лівого вуха потерпілого, який від удару не втримавши рівновагу впав на асфальтне покриття. Після чого обвинувачений нагнувшись над потерпілим наніс ще два удари кулаком правої руки в область обличчя потерпілого. В результаті таких дій обвинуваченого, потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді рани лівої вушної раковини, струсу головного мозку.
Згідно з висновками судово-медичного експерта №34 від 28 липня 2017 року та №29 від 15 серпня 2017 року, внаслідок зазначених дій обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді рани лівої вушної раковини, струсу головного мозку, які викликали у нього розлад здоров`я більше шести, але менше двадцяти одного дня, і відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними, протиправними, винними діями, спрямованими на заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, наніс потерпілому ОСОБА_8 три удари кулаком в область голови останнього, які завдали потерпілому фізичного болю та спричинили йому легкі тілесні ушкодження, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.
Не погоджуючись з вказаним вироком прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати вирок Миронівського районного суду Київської області від 31.10.2017 року стосовно ОСОБА_7 у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді 150 годин громадських робіт. В решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що санкцією ч. 2 ст. 125 КК України передбачено покарання, зокрема, у виді громадських робіт на строк від 150 до 240 годин.
В порушення вказаних вимог закону, суд призначив покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 100 годин громадських робіт, що є нижчим від найнижчої межі вказаного виду покарання, встановленої санкцією даної статті.
При цьому, судом у мотивувальній частині вироку не обґрунтовано причини призначення такого покарання ОСОБА_7 та у резолютивній частині вироку не застосовано положення ст. 69 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок в частині задоволення позову ОСОБА_8 змінити та стягнути з нього на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі до 2000 грн.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що всупереч п. 7 ч. 1 ст. 66 КК України, ч. 2 ст. 1193 ЦК України та положенням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, задовольняючи повністю позов потерпілого про стягнення з його на користь потерпілого моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., суд не взяв до уваги, що вчиненню ним злочину сприяла неправомірна поведінка самого потерпілого, який у присутності сторонніх осіб перший ударив його в область обличчя, чим фактично також вчинив злочин.
Вказує, що заподіяну потерпілому моральну шкоду він оцінює в розмірі 2000 грн. і вважає, що саме такий розмір моральної шкоди є співрозмірним, поміркованим та реальним, а також відповідає характеру та ступеню перенесених потерпілим моральних (немайнових) страждань. До того ж, такий розмір моральної шкоди є співрозмірним з розміром заподіяної потерпілому матеріальної шкоди.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав вимоги поданої прокурором апеляційної скарги та заперечував щодо апеляційної скарги обвинуваченого, думку обвинуваченого, який підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги та заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Судовий розгляд даного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України і не оспорюються учасниками судового провадження.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то вони є обгрунтованими.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який позитивно характеризується за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має задовільний стан здоров`я, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його вік, обставини вчинення злочину та поведінку обвинуваченого як до так і після вчинення злочину, висновок досудової доповіді Миронівського РВП, відповідно до якого виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк не може становити небезпеку для суспільства, обставини, що пом`якшують покарання, а саме, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, часткове відшкодування завданої шкоди, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт.

Разом з тим, суд не звернув уваги, що санкція ч. 2 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, суд призначив ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 125 КК України у виді 100 (ста) годин громадських робіт, що є нижчим від найнижчої межі вказаного виду покарання, встановленого санкцією цієї статті, та при цьому у мотивувальній частині вироку не обґрунтував і у резолютивній частині вироку не застосував положення ст. 69 КК України.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. призначення основного покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.

В порушення зазначених вимог, суд першої інстанції не вмотивував своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченого санкцією частини цієї статті, і підстав для застосування ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що вирок суду у відповідності з п.2 ч.1 ст. 420 КПК України підлягає скасуванню в частині призначеного судом покарання в зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання та ухвалення в цій частині вироку апеляційного суду.

При призначенні покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України колегія суддів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, наявності обставин, що пом`якшують покарання, а саме, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне часткове відшкодування завданої шкоди, відсутність обтяжуючих покарання обставин, приходить до переконання про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч.2 ст. 125 КК України, за якою ОСОБА_7 визнається винним, а саме у виді 150 годин громадських робіт.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде відповідати вимогам кримінального закону і є необхідним та достатнім для досягнення його мети.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність зміни вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 , то колегія суддів вважає їх безпідставними виходячи з наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого завдано шкоду здоров`ю потерпілого. Сума матеріальної шкоди, яка була понесена останнім на лікування становить 1618 грн. 11 коп. Вказана шкода була відшкодована обвинуваченим в судовому засіданні, а тому суд обґрунтовано відмовив в задоволенні цивільного позову потерпілого в цій частині.

Доводи обвинуваченого в частині необхідності зменшення розміру моральної шкоди, що була стягнута з обвинуваченого є необгрунтованими, оскільки розмір моральної шкоди в сумі 10000 грн. визначено з урахуванням характеру вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, глибини душевних та фізичних страждань потерпілого та виходячи з вимог розумності і справедливості. З правильністю такого рішення колегія суддів погоджується та підстав для зміни вироку в цій частині не вбачає.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити. Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Миронівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт.

В решті вирок суду залишити без змін.

На вирок може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

СУДДІ: