Справа №577/2132/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/748/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 577/2132/17-к за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 червня 2017 року, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мена Чернігівської області, мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданих апеляційних скаргах:

? захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 просить змінити вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через суворість, застосувавши положення ст.69 КК України та призначивши покарання не пов`язане із позбавленням волі, оскільки ОСОБА_10 повністю визнав свою вину, має на утриманні трьох дітей, один із яких є інвалідом;

? прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. Призначене покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22.11.2016 за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки із звільненням від відбування покарання з випробуванням виконувати самостійно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не призначив остаточне покарання за сукупністю злочинів та зазначив про виконання окремо вироків, а не покарань.

За вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29.06.2017 ОСОБА_10 визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22.11.2016, яким ОСОБА_10 визнаний винним та засуджений за ч.3 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі і на підставі ст.75 КК України звільнений від його відбування з випробуванням з іспитовим строком на два роки, ухвалено виконувати самостійно.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 659,36 грн. за проведення товарознавчих експертиз.

Відповідно до вироку суду наприкінці травня 2016 р. близько 01 год. 00 хв. ОСОБА_10 в АДРЕСА_2 викрав належні потерпілій ОСОБА_13 велосипеди «Україна» вартістю 800 грн., «Мінськ» вартістю 825 грн. та «ОСЕАН Nordic» вартістю 1500 грн.

20.06.2016 близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_10 у с. Підлипне по вул. Г.Тхора викрав належний потерпілому ОСОБА_14 велосипед «Formula KOLT» вартістю 2000 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу свого захисника, просив застосувати до нього положення ст.69 КК України та пом`якшити призначене покарання, доводи прокурора ОСОБА_9 про залишення судового рішення без змін, а апеляційні скарги захисника та прокурора у кримінальному провадженні без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, в апеляційних скаргах захисника та прокурора у кримінальному провадженні не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника в частині застосування до ОСОБА_10 положень ст.69 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є обґрунтованими і заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах кримінального провадження наявні декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, які не в повній мірі були враховані судом першої інстанції у відповідності до приписів ст.ст.65, 66 і 69 КК України.

Так, відповідно до вимог ст.ст.50 і 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, так і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Як вбачається з вироку, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 суд першої інстанції вказав щире каяття, молодий вік, позитивну характеристику за місцем проживання, добровільне відшкодування завданої шкоди. Обставин, які б обтяжували покарання судом першої інстанції встановлено не було, але при цьому була врахована досудова доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_10 , згідно якої виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.

Призначивши покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України, суд першої інстанції у своєму вироку послався на обставини, які пом`якшують покарання, але не вмотивував, чому ж ці обставини не є тими, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що у свою чергу надавало б можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України.

При цьому, поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що обвинувачений має на утриманні трьох дітей, один із яких є інвалідом з дитинства.

Не умотивувавши свій висновок з вказаного вище питання, суд першої інстанції допустив порушення права обвинуваченого на вмотивованість судового рішення, що є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року та національним законодавством України.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§29-30).

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України у справі стосовно ОСОБА_15 , норми Особливої частини КК мають базуватися на нормах Загальної частини цього Кодексу. Це спеціально зазначено законодавцем у ст.65 КК України, в якій установлено загальні засади призначення покарання. Згідно з ч.1 цієї норми закону суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і міри, в тому числі й ті положення, що передбачені ч.1 ст.69 КК України.

Незважаючи на свій же висновок у вироку щодо наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження не врахував вказаних вище вимог кримінального закону та ухвалив невмотивоване рішення про визначення ОСОБА_10 покарання в розмірі трьох років позбавлення волі, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, хоча і визначив його в межах, встановлених відповідною частиною статті закону України про кримінальну відповідальність.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги захисника про призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного із позбавленням волі є необґрунтованими та не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_10 все ж таки вчинив ряд тяжких корисливих злочинів і згідно досудової доповіді про його соціально-психологічну характеристику виправлення останнього без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, яка правильно була врахована судом першої інстанції при ухваленні вироку.

З огляду на викладене колегія суддів вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого положення ст.69 КК України і призначити йому основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.185 КК України, задовольнивши таким чином частково апеляційну скаргу захисника.

Визначивши у вказаний спосіб покарання із застосуванням ст.69 КК України і враховуючи вимоги ст.ст.65-66 КК України, колегія суддів вважає, що будуть дотримані загальні засади призначення кримінального покарання, зокрема принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а призначене таким чином покарання буде відповідати фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчиненого діяння, буде справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження нових злочинів.

При цьому, колегія суддів враховує і сталу практику ЄСПЛ, згідно якої «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним» (рішення у справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 та у справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005).

У своєму рішенні в справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 (п.38) ЄСПЛ встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи», що не було, на думку колегії суддів, дотримано судом першої інстанції при ухваленні вироку відносно ОСОБА_10 .

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то вони є необґрунтованими та не заслуговують на увагу, оскільки згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване звільнення з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно, що було дотримано судом першої інстанції.

Зокрема, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 був засуджений вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22.11.2016 за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки та на підставі ст.75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки.

Злочин, за який ОСОБА_10 був засуджений до реального відбування покарання вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29.06.2017, останній вчинив до постановлення вироку в першій справі, а тому суд першої інстанції цілком вірно в своєму вироку вказав про самостійне виконання кожного вироку, що відповідає як вимогам кримінального і кримінального процесуального закону, так і роз`ясненням Верховного Суду України.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду та пом`якшити призначене обвинуваченому покарання, застосувавши до нього положення ст.69 КК України, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 червня 2017 року відносно ОСОБА_16 змінити та пом`якшити призначене покарання.

Вважати ОСОБА_16 засудженим за ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29.06.2017 та вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22.11.2016 виконувати кожен самостійно.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4