Ухвала
Іменем України

30 січня 2018 р.

м. Київ
Справа № 610/3499/15-к

Провадження № 51-2036ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 20 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року щодо нього,
встановив:
Вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 20 січня 2016 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання за попереднім вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 01 травня 2015 року у виді 1 року, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року вказаний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 20 січня 2016 року по 20 червня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року із розрахунку день за день.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування вказаних судових рішень у касаційному порядку в зв`язку з невідповідністю обвинувального акту кримінальному процесуальному законі, порушенням порядку проведення черговості допиту ОСОБА_4 в суді першої інстанції, відсутністю у вироку детального викладу порядку стягнення з засудженого судових витрат. Крім того, засуджений вказує, що як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду було порушено його право на захист. Також посилається на неправильне застосування апеляційним судом вимог ч. 5 ст. 72 КК України.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що скарги подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України), невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, що подає скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування судового рішення, і які, на її думку, були допущенні судом при винесенні судового рішення, і навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому, слід врахувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як вбачається з касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 вказаних вище вимог закону ним не виконано, оскільки, посилаючись на незаконність судових рішень, засуджений наводить доводи щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також оцінки доказів, при цьому конкретного обґрунтування щодо того, у чому полягає їх незаконність з огляду на положення п. 1 ч. 1 ст.438 КПК України, його касаційна скарга не містить.

Крім того, засуджений ОСОБА_4 у касаційній скарзі вказує на порушення його права на захист, проте неможливо зрозуміти зі змісту скарги, у чому саме полягало вказане порушення, і яким чином це перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Також засуджений ОСОБА_4 , вказуючи про неправильне застосування апеляційним судом ч. 5 ст. 72 КК України, не зазначає, у чому саме полягає незаконність та необґрунтованість ухвали апеляційного суду та які конкретно порушення закону, допущені апеляційним судом при розгляді даного кримінального провадження, які можуть бути предметом касаційного розгляду з огляду на статті 412-414 процесуального закону.
До того ж, за змістом касаційної скарги вбачається, що засуджений ОСОБА_4 оскаржує ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року, копію якої додає до касаційної скарги, однак у своїй вимозі до суду касаційної інстанції просить скасувати вирок Апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року, чим допускає суперечність у формулюванні такої вимоги.
Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд,
постановив:
Залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху і встановити йому п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3