Справа № 183/2786/16
№ 1-кп/183/110/17
В И Р О К
іменем України
23 листопада 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000208 відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жданове Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, військовослужбовця призваного на час мобілізації у військовому званні «сержант», військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчинені злочину передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:
03 квітня 2014 року наказом № 72 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця за мобілізацією сержанта ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду командира танку танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .
За наведених обставин, сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Однак, 21 жовтня 2014 року сержант ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи на меті тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
22 березня 2016 року сержант ОСОБА_5 у супроводі працівників Солонянського ВП ГУНП у Дніпропетровській області був доставлений до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону, внаслідок чого злочин було припинено.
Таким чином, 21 жовтня 2014 року сержант ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин, та незаконно перебував поза межами розташування військової частини до 22 березня 2016 року, тобто понад один місяць.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю їх підтверджує. У скоєному щиро кається.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що 28.09.2014 року він з групою військовослужбовці повернулися із зони проведення АТО до АДРЕСА_2 . Перевірка особового складу частини проводилась щодня. Одного разу ОСОБА_5 йому повідомив, що має намір покинути військову частину, оскільки в нього є захворювання гайморит. Він сказав ОСОБА_5 , що він може звернутися до лікувального закладу, проте ОСОБА_5 проігнорував його пораду. Так, 21.10.2014 року ОСОБА_5 не прибув на шикування особового складу, про що він доповів командиру.
В судовому засіданні учасники судового розгляду не оспорювали обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази.
У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Суд вважає встановленою вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини, без поважних причин, тривалістю понад один місяць.
Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає - щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
При цьому, суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, бажанням виправити ситуацію, а також готовністю нести кримінальну відповідальність.
Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, враховуючи те, що ОСОБА_5 вину визнав повністю, раніше не судимий, за місцем мешкання та служби характеризується позитивно, разом з обставиною, яка пом`якшує покарання, дає суду підстави для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком 1 рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1