ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМУКРАЇНИ
03 листопада 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого - слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю заявника ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська скаргу ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності прокуратури Дніпропетровської області та зобов`язання повернення тимчасово вилученого майна,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою і просить:
1. Визнати протиправною бездіяльність прокуратури Дніпропетровської області, яка полягає у порушенні строків розгляду клопотання від 23.10.2017;
2. Визнати незаконними дії слідчого щодо проведення обшуку та вилучення майна слідчим в ОВС першого слідчого відділу СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 ;
3. Визнати протиправною бездіяльність прокуратури Дніпропетровської області щодо неповернення тимчасово вилученого під час обшуку майна, яке було вилучено 09.02.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 ;
4. Зобов`язати уповноважену процесуальну особу прокуратури Дніпропетровської області повернути тимчасово вилучене під час обшуку 09.02.2017 майно - особі у якої вказане майно було вилучено - ОСОБА_3 .
Під час розгляду скарги заявник ОСОБА_3 подану скаргу підтримав, просив її задовольнити, вказуючи наступне:
У провадженні слідчого прокуратури Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження №0000885 від 12.10.2016 за фактами вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст. 368, ч. 2 ст. 368-2, ст. 364, ст. 366-1, ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України. 09.02.2017 року слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 , розглянувши клопотання прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 про дозвіл на проведення обшуку, надав слідчому в ОВС другого слідчого відділу СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , прокурору відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 , іншим слідчим та прокурорам, які входять до складу слідчої групи та групи прокурорів у кримінальному провадженні, дозвіл на проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_2 . 09 лютого 2017 року у кримінальному провадженні №0000885 на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.02.2017, справа №201/2228/17 слідчим в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 було проведено обшук у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де він, заявник ОСОБА_3 , мешкає з 2016 року.
Заявник звернув увагу слідчого на невідповідність адрес, вказаних в ухвалі суду про дозвіл на проведення обшуку із фактичною адресою, де цей обшук проводився (відсутність за цією адресою секції 2, про яку йдеться в ухвалі суду) та вказав на те, що у зв`язку з цим проведення обшуку у квартирі, де він мешкає є незаконним та наголосив йому ще раз перевірити вірну адресу квартири за допомогою інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який перебуває у публічному доступі. Незважаючи на зауваження заявника, слідчий ОСОБА_5 повідомив, що йому байдуже і він у будь-якому разі буде проводити обшук у квартирі за місцем мешкання заявника. Також заявнику було повідомлено, що у разі його відмови відчинити квартиру, двері будуть примусово зламані та відкриті працівниками ДСНС, які стояли з відповідним інвентарем біля дверей квартири заявника. У зв`язку з цим заявник не став чинити опір задля уникнення конфліктної ситуації та під примусом слідчого відкрив двері квартири для проведення обшуку. Разом з цим, у подальшому у ході проведення обшуку вказаної квартири слідчим ОСОБА_5 було знайдено договір оренди квартири від 25 квітня 2016 року, який укладено між ОСОБА_8 (власник) та ОСОБА_9 (попередній орендар квартири), де зазначена адреса квартири в якій проводився обшук, а саме АДРЕСА_1 , тобто без зазначення секції №2 (пункт 1 протоколу обшуку). Проте, незважаючи на це, а також на те, що у протоколі обшуку слідчим зазначено «договір оренди між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 25.04.2016 на обшукувану адресу», слідчий не припинив проведення обшуку та продовжив проведення слідчої дії. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 21.12.2011 за ОСОБА_8 на підставі заочного рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2011. У вказаній квартирі заявник мешкає з літа 2016 року. За результатом проведення обшуку слідчим ОСОБА_5 вилучено ряд речей та документів, які належать заявнику, його батькові - ОСОБА_10 , власнику квартири - ОСОБА_8 та іншим особам, які мешкали у вказаній квартирі до заявника, відповідно до переліку, зазначеного у протоколі обшуку та описі вилученого майна від 09.02.2017. 16 лютого 2017 прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 виніс постанову про повернення вилученого майна (речей та документів). У постанові вказано, шо під час проведення обшуку за місцем проживання заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2 , слідчим в ОВС першого слідчого відділу СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 виявлено та вилучено речі та документи, які не зазначені в ухвал слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку та є тимчасово вилученим майном. На підставі вказаної постанови слідчим ОСОБА_4 повернуто заявнику та його батькові - ОСОБА_10 частину вилучених речей. Проте, peшта речей та документів, вилучених в ході обшуку станом на теперішній час незаконно перебувають у слідчого, а саме:
- договір оренди між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 від 25.04.2016;
- два аркуші паперу з записами адрес;
- список адрес та осіб з 19 пунктів;
- список друкований адрес та підприємств;
- згода-повідомлення ОСОБА_3 від 23.06.2016 на обробку та передачу персональних даних ПАТ «Банк Восток» та довіреність від ОСОБА_10 на ім`я ОСОБА_3 про представництво інтересів в ПАТ «Банк Восток»;
- флеш-накопичувач Kingston на 16 GB металевого кольору;
- блокнот ОСОБА_3 рижого кольору з написом ООО «Малиновский стеклозавод»;
- ноутбук Toshiba Satellite M405D-S2852;
- пакунок з об`єктом рослинного походження та 2-ма пластинами таблеток.
20.10.2017 заявником подано до прокуратури Дніпропетровської області заяву про вчинення злочину, а саме відносно слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 , за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, а саме незаконне проникнення до житла особи, незаконне проведення в ньому обшуку, вчинене службовою особою. Таким чином, вказані речі та документи були незаконно вилучені в квартирі АДРЕСА_3 , оскільки слідчим суддею було надано дозвіл на проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_4 , а тому і не було законних підстав для вилучення вищевказаного майна та його подальшого утримання. Заявник також зазначав, що слідчим чи прокурором клопотання про надання дозволу на обшук квартири АДРЕСА_3 до слідчого судді в порядку ч.3 ст. 233 КПК України не подавалось.
Слідчий ОСОБА_4 заперечував проти задоволення скарги, вказуючи, що 09.02.2017 на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук, в ході якого вилучено визначене в ухвалі майно, а також деяке інше майно, яке мало статус тимчасово вилученого, однак на нього було накладено арешт слідчим суддею за клопотанням прокурора, частину майна повернуто заявнику.
Вислухавши сторони, вивчивши скаргу, додані до неї документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
В судовому засіданні встановлено, що 09.02.2017 було проведено обшук в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було вилучено певне майно.
11.02.2017 на частину майна, яке не було зазначене в ухвалі про проведення обшуку, ухвалою слідчого судді за клопотанням прокурора було накладено арешт, а саме: наручний годинник «Breitling Chronometre Navitimer Montre» № 2237142 та коробка з документами на вказаний годинник; товарний чек від 11.10.2016 на ім`я ОСОБА_3 на ремінь «Breitling»; коробка на наручний годинник «Omega Watch» № 84917179; наручний годинник «Omega» № 975, сірого кольору; два аркуші паперу із записами адрес з 6 пунктів; розписка від імені ОСОБА_12 на 400 доларів США від 17.11.2015; списки адрес та осіб з 19 пунктів на 2 арк.; список друкованих адрес та підприємств на 1 арк.; квитанція № 283439 від 23.06.2016 на 1 арк.; наручний годинник «Breitling» № B13050.1.; блокнот «Дніпропетровська місцева прокуратура № 1» із записами; тюнер «TE SAR», чорного кольору; відеорегістратор DVR, моделі EVR H 0800, чорного кольору; відеорегістратор, інв. № 11308000, чорного кольору (а.с.21).
В подальшому зазначений арешт, частково, а саме, - на майно: наручний годинник «Breitling Chronometre Navitimer Montre» № 2237142 та коробку з документами на вказаний годинник, наручний годинник «Breitling» № B13050.1, оробку на наручний годинник «Omega Watch» № 84917179; наручний годинник «Omega» № 975, сірого кольору; блокнот «Дніпропетровська місцева прокуратура № 1» із записами; розписку від імені ОСОБА_12 на 400 доларів США від 17.11.2015; квитанцію № 283439 від 23.06.2016 на 1 арк. - скасовано ухвалами слідчого судді від 19 та 20 вересня 2017 року.
Частину майна з переліченого у скарзі заявника, а саме блокнот з написом «Малинівський склозавод», «флешка», договір та документи на банківську комірку, повернуто заявнику та його батьку згідно із розписками.
Відповідно до ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема, за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.
Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Вирішуючи подану скаргу слід врахувати те, що частина з заявленого майна є арештованою, або такою, що зазначена в ухвалі слідчого судді про дозвіл на проведення обушку і має значення для кримінального провадження №0000885 як речові докази, стосовно яких наразі проводяться слідчі дії (договір оренди між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 від 25.04.2016; два аркуші паперу з записами адрес; список адрес та осіб з 19 пунктів; список друкований адрес та підприємств; ноутбук Toshiba Satellite M405D-S2852), частину майна було повернуто за розписами заявнику та його батькові (згода-повідомлення ОСОБА_3 від 23.06.2016 на обробку та передачу персональних даних ПАТ «Банк Восток» та довіреність від ОСОБА_10 на ім`я ОСОБА_3 про представництво інтересів в ПАТ «Банк Восток»; флеш-накопичувач Kingston на 16 GB металевого кольору; блокнот ОСОБА_3 рижого кольору з написом ООО «Малиновский стеклозавод»).
Натомість частина майна (пакунок з об`єктом рослинного походження та 2-ма пластинами таблеток) не є такою, що має прямого відношення до обставин кримінального провадження і не підпадає під критерії, визначені у статті 167 КПК України. Подальше утримання у слідчих органів майна заявника за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).
Отже, за відсутності судового рішення про арешт вказаного майна в порядку ч.5 ст.171 КПК України, воно вважається тимчасово вилученим та підлягає негайному поверненню володільцю, у зв`язку з чим скарга в цій частині підлягає задоволенню за умови, якщо вилучені об`єкти рослинного походження та 2 пластини таблеток не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, які, відповідно до ч.7 ст.236 КПК України підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження (наприклад, - наркотичні засоби, психотропні речовини тощо).
Так, ч.7 ст.236 КПК України вказує на те, що вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Водночас, вимоги скарги про визнання незаконною бездіяльності уповноважених осіб прокуратури Дніпропетровської області та незаконними дій слідчого щодо проведення обшуку та вилучення майна задоволенню не підлягають, оскільки виходячи з положення п.18 ч.1 ст.3, ст.220 та ст.303, ст.307 КПК України не передбачено такого способу захисту і відповідного рішення за наслідками розгляду скарги на бездіяльність слідчого та прокурора.
Керуючись ст.ст. 3, 98, 100, 168, 169, 171, 173, 303, 305, 307, 309, 372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності прокуратури Дніпропетровської області та зобов`язання повернення тимчасово вилученого майна - задовольнити частково.
Зобов`язати уповноважену особу, яка здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000885 від 12.10.2016 негайно повернути ОСОБА_3 тимчасово вилучені речі під час обшуку проведеного 09.02.2017 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 :
-пакунок з об`єктом рослинного походження та 2-ма пластинами таблеток,

за умови, якщо ці предмети не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, та відповідно до ч.7 ст.236 КПК України підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження (наприклад, - наркотичні засоби, психотропні речовини тощо).
В задоволенні інших вимог за скаргою ОСОБА_3 - відмовити.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1