Справа №295/1532/18

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.02.2018 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира у складі:
головуючого - судді….. ОСОБА_1 ,
секретаря……………… ОСОБА_2 ,
прокурора……………... ОСОБА_3 ,
представника Житомирської ВК (№ 4)…. ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі клопотання засудженого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ліски Менського району Чернігівської області, громадянина України,
про звільнення від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році»,-
До Богунського районного суду м. Житомира засуджений ОСОБА_5 подав заяви, у яких заявив клопотання про звільнення від відбування покарання на підставі ст.ст.1,4 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Засуджений подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі у судовому засіданні, а тому суд розглядав справу у його відсутність.
У судовому засіданні прокурор та представник Житомирської ВК (№ 4) просили відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на те, що засуджений хоча і відбув половину строку призначеного покарання, однак вчинив злочин, що посягав на життя та здоров`я матері. Наявність інших обставин, зазначених у ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» не підтверджена жодними доказами.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням полі, особи, зазначені у ст.1 Закону, засуджені за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.
Відповідно до ст. 9 цього Закону амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні", а також до осіб, які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Менського районного суду Чернігівської області від 24.10.2014 за ст. 185 ч.ч. 1,2,70, 71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі. Покарання призначено за сукупністю вироків з урахуванням вироку Менського районного суду Чернігівської області від 17.02.2012, яким ОСОБА_5 засуджено за ст. 121 ч. 1,75,76 КК України на 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки за заподіяння тяжких тілесних ушкоджень своїм матері ОСОБА_6 .
Початок строку відбування покарання з 25.11.2014. ? строку відбув 25.08.2017.
За таких обставин, оскільки засуджений після ухвалення вироку від 17.02.2012, але до повного відбуття покарання, знову вчинив умисні злочини, за які засуджений вироком суду від 24.10.2014, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до засудженого Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому відмовляє у задоволенні клопотання.
Керуючись ст.ст. 1, 4 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст. 537, 539 КПК України, суд, -
Відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який перебуває під вартою - в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя