АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 585/2537/14-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1302/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження № 585/2537/14-к за заявою ОСОБА_7 про звільнення від покарання
за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 і адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 30 березня 2017 року,
У С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 30 березня 2017 року клопотання про звільнення від покарання за хворобою засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ромни Сумської області, залишено без задоволення.

З цим судовим рішенням не погодилися засуджений ОСОБА_7 і адвокат ОСОБА_8 , які подали апеляційні скарги, просили скасувати ухвалу, а клопотання засудженого про звільнення від подальшого відбування покарання задовольнити.

Вислухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений 5.12.2014р. Роменським міськрайонним судом Сумської області за ч. З ст. 185 КК України до 5р позбавлення волі. За ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 01.06.2016р. строк попереднього ув`язнення зарахований за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, кінець строку відбування покарання - 08.04.2018 року.

Клопотання засудженого останній обґрунтував наявністю в нього низки захворювань, у т.ч. на туберкульоз, наявністю інвалідності та погіршенням стану здоров`я, які, на його думку, перешкоджають подальшому відбуванню покарання. Засуджений, підтримавши своє клопотання, пояснив, що 3 рази притягувався до кримінальної відповідальності, до погашення цивільного позову не приступив, заяв про працевлаштування не подавав, не приймає участі у самодіяльності, не входить до ради колективу засуджених, не приймає участі у програмі диференційованого виховного впливу, посилаючись на свій стан здоров`я. Представник ЛКК пояснив, що на даний час загрози здоров`ю чи життю засудженого немає, за станом свого здоров`я засуджений може виконувати дрібні роботи, приймати участь у виховних заходах, програмах диференційованого виховного впливу.

Частина друга статті 84 КК України передбачає можливість звільнення засудженого від покарання або від подальшого його відбування за сукупності таких умов: особа захворіла на іншу тяжку хворобу, крім психічної; така тяжка хвороба об`єктивно перешкоджає подальшому відбуванню покарання; це сталося після вчинення злочину або постановлення вироку. При вирішенні цього питання суд має враховувати тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи. Сам по собі факт захворювання засудженого на тяжку хворобу не тягне обов`язкового звільнення від відбування покарання.

Зазначена у висновку ЛКК від 15 березня 2017 року хвороба засудженого на - прогресуючий двосторонній фіброзно-кавернозний туберкульоз легенів з явищами легенево-серцевої недостатності II, III ступенів - передбачена Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572 (п.п. 1.1. Порядку) (а.с. 31-34). З вказаного висновку ЛКК не убачається, що зазначена хвороба засудженого перешкоджає подальшому відбуванню покарання, на цей час становить загрозу його здоров`ю чи життю, що є необхідною умовою за ч. 2 ст. 84 КК України, з огляду і на пояснення в суді представника ЛКК.

Таким чином, хвороби, на які страждає засуджений, є тільки підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, а не для безумовного звільнення від такого.

Водночас з виявленою тяжкою хворобою, засуджений має значний кримінальний досвід, засуджений вже в 4-й раз; за час відбування покарання він позитивно, ініціативно себе жодного разу не проявив, не має жодного заохочення, натомість мав стягнення; на шлях виправлення не став; не виявляє бажання працювати, хоча його 2-га група інвалідності є робочою і протипоказань для легкої дрібної роботи за станом здоров`я не має, що визнав представник ЛКК; внаслідок того, що не працює, не приступив до погашення цивільного позову на 2214,02 гривень; не приймає участі самоврядуванні колективу засуджених, виховних заходах, які проводяться в колонії, самодіяльності, навіть такого бажання не виявляв, відповідних заяв про участь не подавав; не приймає участі у програмах диференційованого виховного впливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 123, ч. 2 ст. 127 КВК України, участь засуджених у виховних заходах, які проводяться в колоніях, враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення, а також при застосуванні заходів заохочення і стягнення.

Згідно до ч.3 ст. 6 КВК України, основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Суду не було надано доказів про те, що в особистості засудженого відбуваються позитивні зміни, які створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, особу засудженого, урахував як злочини, за які його було засуджено, так і міру покарання, поведінку засудженого, за весь період відбування покарання, характер захворювань, можливість подальшого відбування призначеного судом покарання.
Крім того, на момент апеляційного перегляду засуджений вже був звільнений з місць позбавлення волі за амністією і відбув за містем проживання.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 і адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 30 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий -
суддя суддя суддя
_________________ __________________ _________________

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11