АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

слідчого ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора прокуратури Черкаської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 листопада 2017 року, якою застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на один місяць по 17.12.2017 р. включно, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одружений, має двох неповнолітніх дітей 2007 та 2015 років народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , працює начальником сектору превенції Корсунь-Шевченківського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и л а :
Слідчий в ОВС слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_9 17.11.2017 р. звернулась до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси із клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000268 від 16.11.2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Клопотання погоджено прокурором відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_6 .

Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_7 , будучи начальником сектору превенції Корсунь-Шевченківського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП у Черкаській області, 15.11.2017 близько 19 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки «АУДІ» А-4, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись з м. Сміла в напрямку м. Черкаси у крайній лівій смузі руху, яка має три смуги руху в одному напрямку, порушуючи п. п. 12.1, 12.2, 12.3, 12.6, 13.1 Правил дорожнього руху, а саме, рухаючись із перевищенням максимально дозволеної швидкості руху поза межами населеного пункту, в темну пору доби не вибрав безпечну швидкість та не дотримався безпечної дистанції в умовах виникнення перешкоди для руху у вигляді автомобіля марки «ГАЗ-САЗ» 3507, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався в одному напрямку в крайній лівій смузі руху, який ОСОБА_7 об`єктивно був спроможний виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду автомобіля, вчинив зіткнення із вказаним автомобілем у його задню частину.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «АУДІ» А-4 ОСОБА_12 отримала тяжкі тілесні ушкодження та була доставлена до КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої допомоги» Черкаської міської ради, де остання перебуває на лікуванні на даний час.

16.11.2017 ОСОБА_7 затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

Того ж дня ОСОБА_7 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого та застосовано відносно ОСОБА_7 строком на один місяць запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, заборонивши йому без письмового дозволу слідчого або прокурора, які здійснюють досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, залишати місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та покладено наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду, у провадженні яких перебуває кримінальне провадження № 0000268; здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон; носити електронний засіб контролю; утримуватися від спілкування у будь-який спосіб, крім спілкування під час проведення слідчих дій у кримінальному провадженні № 000268, із ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а також експертами та спеціалістами, про залучення яких у кримінальному провадженні йому буде письмово повідомлено слідчим або прокурором. Строк дії ухвали із 17.11.2017 року по 17.12.2017 року включно.

Ухвала мотивована обґрунтованістю підозри ОСОБА_7 у вчиненні необережного тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі від 3 до 8 років з позбавленням права керування транспортним засобом або без такого. Також слідчий суддя вбачає, що існують ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, що ОСОБА_7 з метою уникнути можливого покарання у виді позбавлення волі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.11.2017 р. та постановити нову, якою обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 2 місяці.

Не заперечуючи встановлених судом обставин щодо обґрунтованості підозри, оголошеної ОСОБА_7 , доведеності ризиків, визначених ст. 177 КПК України, прокурор вважає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з підстави невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, а висновки слідчого судді про наявність ризиків, запобігти яким можливо шляхом застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не узгоджуються з рішенням про можливість забезпечення належного виконання підозрюваним своїх обов`язків шляхом застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Вказує, що слідчий суддя, надаючи оцінку тому факту, що одразу після вчинення ДТП підозрюваний ОСОБА_7 вчиняв цілеспрямовані дії, направлені на ухилення від кримінальної відповідальності шляхом запрошення особи на ім`я ОСОБА_17 ( ОСОБА_13 ) на місце пригоди для того, щоб останній пояснив, що нібито саме він здійснював керування автомобілем в момент зіткнення, та мотивуючи прийняте рішення, зокрема тим, що під час допиту ОСОБА_7 в якості підозрюваного останній не заперечував факт кермування автомобілем, не врахував, що факт перебування підозрюваного за кермом автомобіля встановлений саме першочерговими діями органу досудового розслідування, й саме тому підозрюваний під час допиту його не заперечував.

Зазначає, що твердження слідчого судді про те, що потерпіла сторона, а саме чоловік потерпілої ОСОБА_12 , не мають претензій до підозрюваного у зв`язку з тим, що отримали матеріальну допомогу на лікування потерпілої та просить не обирати підозрюваному найсуворіший запобіжний захід, є хибною, адже інкримінований останньому злочин не відноситься до категорії кримінальних проваджень приватного обвинувачення.

Указує, що є незрозумілим, чому слідчий суддя стверджує, що ОСОБА_7 вчинив необережний злочин, оскільки органом досудового розслідування останнього повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, із прямим зазначенням, саме які правила дорожнього руху він порушив.

Також невірним є твердження суду, що підозрюваний не готувався до вчинення злочину, адже, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 міг і повинен був допускати можливість настання небезпечних наслідків у виді заподіяння ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень. Зокрема, про наявність у підозрюваного ознаки алкогольного сп`яніння без відповідного лабораторного дослідження, а саме запаху алкоголю, зазначено лікарем Третьої міської лікарні в акті медичного огляду від 15.11.2017 р. відносно ОСОБА_7 .

Крім того, стверджує апелянт, ОСОБА_7 з метою ухилення від кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин матиме змогу незаконно перетнути державний кордон України чи відбути до тимчасово окупованої території України, що може перешкодити встановленню істини у провадженні.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокуратури, просив її задовольнити. Вказав, що існує надто великий ризик того, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може зникнути з метою ухилення від відповідальності та перешкоджати судовому провадженню.

Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні просили відхилити апеляційну скаргу прокурора. Захисник указала, що підозрюваний протягом останніх кількох днів надав на лікування потерпілої, яка є його колегою по роботі, суму еквівалентну 8 000 доларів США; він жодним чином не порушував умови домашнього арешту; на даний час він відсторонений від посади; здав закордонний паспорт слідчому; готовий носити електронний засіб контролю, який йому не можуть надати через його відсутність. Вбачає, що для обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою немає достатніх підстав.

Слідчий підтримав позицію прокурора.

Представник потерпілої також підтримав позицію прокурора, однак підтвердив, що родичі потерпілої отримали на її лікування від сім`ї підозрюваного 8 000 доларів США.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, підозрюваного, захисника, слідчого, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 177, 178, 183, 194, 200 КПК України та п. «е» ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (Рим, 1950 року), міра запобіжного заходу у виді взяття під варту обирається підозрюваному, обвинуваченому судом при наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню ним правопорушення чи його втечі після його вчинення, що вказана особа може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати провадженню іншим чином, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя дотримався вимог норм міжнародного права та кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого; врахував, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, і, що прокурором не доведено те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів на даному етапі не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Враховуючи це, колегія суддів вважає, що обраний слідчим суддею запобіжний захід є достатнім для запобігання указаним вище ризикам.

У своїй ухвалі слідчий суддя слушно врахував, що органом досудового розслідування не доведено, що підозрюваний буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Колегія суддів вважає, що слідчим та прокурором не надано доказів, які б доводили обставини, які свідчили б про наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний буде намагатися знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому ОСОБА_7 не потребує ізоляції від суспільства та є можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Це вірно врахував слідчий суддя, відмовляючи в застосуванні щодо підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу.

При цьому стороною обвинувачення не доведено, що запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим; відсутні докази того, що підозрюваний вчиняв дії по знищенню, схову або спотворенню будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, змінював місце проживання чи переховувався від органів досудового розслідування та суду, а також вчиняв тиск на свідків, потерпілого при безпосередньому спілкуванні чи опосередковано, через інших осіб, за допомогою засобів зв`язку, що перешкоджатиме досягненню завдання кримінального провадження та досягненню цілей покарання.

Також колегія суддів вважає, що слідчий суддя вірно врахував, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, є батьком двох неповнолітніх дітей 2007 та 2015 років народження, дружина підозрюваного ОСОБА_18 є інвалідом 2 групи та перебуває на лікуванні у Звенигородській районній лікарні. Колегія суддів враховує, що підозрюваний надає істотну фінансову допомогу для лікування потерпілої.

Сама лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , на що, зокрема, посилається прокурор в апеляційній скарзі, не є безумовною підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України": на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі. Після цього прокурори і суди не навели жодних підстав для продовження тримання заявника під вартою, лише зазначили, що запобіжний захід було обрано правильно. Проте згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами (справа "Єлоєв проти України", п. 60). Інших підстав національні суди у цій справі не наводять. Крім того, національні владні органи не розглядали можливість застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою.

Доводи сторони обвинувачення про те, що слідчий суддя не врахував, що факт перебування підозрюваного за кермом автомобіля встановлений саме першочерговими діями органу досудового розслідування та саме тому ОСОБА_7 під час допиту це не заперечував, колегія суддів вбачає безпідставними, адже слідчим суддею, враховуючи, що сторона захисту не заперечувала даний факт під час розгляду клопотання слідчого, обґрунтовано встановлено факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_7 . Надавати оцінку діям, які на думку органу досудового розслідування сприяли наданню підозрюваним викривальних показів, у слідчого судді та суду немає необхідності, адже відсутні підстави об`єктивно стверджувати, що саме такі дії сприяли наданню підозрюваним показів щодо перебування його за кермом автомобіля в момент ДТП.

Посилання прокурора на те, що незрозумілим є твердження слідчого судді про те, що ОСОБА_7 вчинив необережний злочин, оскільки органом досудового розслідування останнього повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, із прямим зазначенням, саме які правила дорожнього руху він порушив, колегія суддів відхиляє, оскільки суб`єктивна сторона даного злочину визначається ставленням винного до наслідків і в цілому характеризується необережною виною (злочинна самовпевненість або злочинна недбалість), а при умисному ставленні до наслідків вчинене кваліфікується за статтями Особливої частини КК, що передбачають відповідні умисні злочини.

Щодо твердження апелянта про можливість незаконного перетину підозрюваним державного кордону України чи відбуття до тимчасово окупованої території України, колегія суддів враховує, що слідчим суддею було покладено на підозрюваного обов`язок, зокрема, здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, що ним було зроблено.

Враховуючи зазначене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора і скасування оскарженої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 181, 193, 194, 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Черкаської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 листопада 2017 року, якою застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на один місяць по 17.12.2017 р. включно, відносно ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :