Провадження № 1-кп/638/120/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.01.2018м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого: судді ОСОБА_1

При секретарі: ОСОБА_2

За участю прокурора: ОСОБА_3

Захисника- адвоката: ОСОБА_4

Обвинуваченого: ОСОБА_5

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові обвинувальний акт № 0004840 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, в силу ст.. 89 КК України раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
За ч.1 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_5 близько 12-20 год 20.10.2015, перебував за місцем мешкання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_2 , де вони разом розпивали спиртні напої. Так ОСОБА_5 побачив мобільний телефон «Nokia 6330 сі», у справному стані, без пошкоджень без комплектуючих пристроїв, який знаходився в кімнаті на шафі та вирішив його викрасти. В момент, коли ОСОБА_6 вийшов в іншу кімнату, ОСОБА_5 скористався тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів, взяв вищевказаний мобільний телефон, після чого покинув приміщення квартири.
ОСОБА_5 викрав мобільний телефон марки «Nokia «6330 сі», вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 10227 від 23.10.2015 - 400 гривень, після чого, з місця скоєння кримінального правопорушення зник розпорядившись викраденим майном на власний розсуд
Обвинувачений в судовому засіданні винним себе визнав у повному обсязі. У скоєному щиросердно розкаявся. Надав пояснення про те, що визнає всі обставини так, як вони встановлені в обвинувальному акті і доповнити йому нічого.

Суд, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, зі згоди всіх сторін кримінального провадження, впевнившись у добровільності їх позиції, не досліджував інші докази у кримінальному провадженні, обмежившись позицією обвинуваченого та вивченням даних про його особу.

Суд вважає вину обвинуваченого доведеною повністю.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він в силу ст.. 89 КК України раніше не судимий, є інвалідом 2 групи. З лютого 2005року перебуває на обліку в КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» з діагнозом синдром залежності від алкоголю та перебуває під наглядом в КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер № 3» з діагнозом органічний розлад особистості внаслідок епілепсії з інтелектуально-мнестичним зниженням до рівня вираженої дебільності.
Щиросердне каяття обвинуваченого, допомога слідству та суду у встановленні істини у справі та те, що останній є інвалідом 2 групи відповідно до ст.. 66 КК України, суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст.. 67 КК України, не встановлено.

При призначенні покарання суд враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, та призначає покарання у межах санкції інкримінованої статті КК України.

Крім того, обвинуваченим ОСОБА_5 під час судового розгляду заявлено клопотання про застосування до нього п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він є інвалідом 2 групи.
Прокурор не заперечував проти застосування у відношенні обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 86 КК України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в України» особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання законом про амністію.
Вiдповiдно п. «г» ст. 1 Закону України «Про амнiстiю у 2016 роцi», звiльненню вiд вiдбування покарання у видi позбавлення волi на певний строк i вiд iнших покарань, не пов`язаних з позбавленням волi, пiдлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжкими або особливо тяжкими вiдповiдно до ст. 12 Кримiнального кодексу України, i особи, визнані винними у вчиненнi необережного злочину, який не є особливо тяжким вiдповiдно до ст. 12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572..
Відповідно до ст. 10 Закону виконання цього Закону покладається на суди. Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього.
Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував проти застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році».
Згідно із ст. 13 Закону дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Враховуючи, що ОСОБА_7 на день набрання чинностi Законом України «Про амнiстiю у 2016 роцi» є інвалідом 2 групи, що пiдтверджується копiєю довідки МСЕК серії 12 ААА № 458650; враховуючи, що злочин, вчинений обвинуваченим ОСОБА_5 , не є тяжким і особливо тяжким, не поєднаний з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, суд доходить висновку, що ОСОБА_5 може бути звiльнений вiд вiдбування покарання за скоєний злочин.
Обмежень, зазначених у ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в України» та у ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», для застосування у відношенні ОСОБА_5 вищезазначеного Закону судом не встановлено.
Цивільний позов у справі не заявлений.
Долю речових доказiв суд вирiшує вiдповiдно до положень ст. 100 КПК України.
Судові витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн..

На підставі ст. 85, ч. 2 ст. 86 КК України, п/п г) ст. 1, ст. 3 Закону України "Про амністію у 2016 році", повністю звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання.
Стягнути із засудженого на користь держави вартість проведеної по справі судово товарознавчої експертизина суму 307,50грн.

Речовий докази по справі вважати повернутим потерпілому ОСОБА_6 , у якого він знаходиться на зберіганні.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через районний суд протягом 30-ти днів з дня проголошення, а засудженим, що утримується під вартою, у той же самий строк з дня отримання копії вироку.

Суддя: