Ухвала іменем україни 02 листопада 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 лютого 2017 року щодо перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

встановив:

у касаційних скаргах від 05 та 08 травня, які аналогічні за змістом, захисник висуває вимогу про скасування судових рішень, постановлених за результатом розгляду заяви ОСОБА_6 про перегляд судових рішень щодо нього за ново виявленими обставинами, та про призначення нового розгляду у суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій не надано належну оцінку показанням свідка ОСОБА_8 , порушено право репліки в судовому засіданні, та позбавлено ОСОБА_6 останнього слова, Додатково вказує на безпідставну відмову в долученні до матеріалів провадження як доказу схеми місця події 03 березня 1997 року, складену свідком ОСОБА_8 та про порушення порядку допиту цього свідка. Крім того, захисник наголошує, що суддею місцевого суду неодноразово чинився тиск на захисника, відсутня частина запису судового засідання на технічному носії інформації від 15 грудня 2016 року та цього ж дня не розглянуте подане стороною захисту клопотання, що свідчить про упередженість та необ`єктивність судді. Звертає увагу на відсутність в матеріалах провадження документів, які б підтверджували повноваження прокурорів на участь у цьому провадженні. Посилається на те, що суд апеляційної інстанції не перевірив та належним чином не спростував доводи, наведені в апеляції.

Вироком Київського районного суду м. Сімферополя від 21 жовтня 2010 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 94 КК України (в редакції 1960 року) і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. За ч. 1 ст. 263 КК України ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.
Ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 16 грудня 2010 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Київського районного суду м. Сімферополя від 21 жовтня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 16 грудня 2010 року залишено без зміни.

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про перегляд вироку Київського районного суду м. Сімферополя від 21 жовтня 2010 року за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку місцевого суду від 21 жовтня 2010 року щодо нього за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 лютого 2017 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишено без задоволення, ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року залишено без змін.

Заслухавши доповідь судді, засудженого та захисника на підтримання касаційних скарг, прокурора, який частково підтримав касаційні скарги та просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції з призначенням нового розгляду провадження в цьому суді, перевіривши доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до ст.433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Одночасно ст. 419 КПК України містить вимоги до ухвали апеляційного суду, в якій має бути зазначено: імена учасників судового провадження, короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції, узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу і узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження, встановлені судом першої інстанції обставини, встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погоджуючись із постановленою ухвалою, захисник звернувся із апеляційною скаргою на це судове рішення, у якій висунув вимогу про її скасування, а також вироку місцевого суду, який переглядався за ново виявленими обставинами і про закриття провадження за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ст. 94 КК України (у редакції 1960 року).

При цьому захисник в апеляційній скарзі, яка аналогічна доводам касаційних скарг, наголошував, що прийняте судом рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_6 про перегляд вироку Київського районного суду м. Сімферополя від 21 жовтня 2010 року за нововиявленими обставинами є незаконним, невмотивованим.

Розглядаючи апеляцію захисника на вказану ухвалу суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу захисника без задоволення, не зазначив мотивовані підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, не перевірив і не спростував всі доводи, викладені в апеляції.

Суд апеляційної інстанції формально погодився з рішенням місцевого суду, не перевіривши твердження захисника про неповноту, необ`єктивність розгляду провадження за заявою ОСОБА_6 , позбавлення засудженого останнього слова.
Одночасно з матеріалів провадження видно, що ОСОБА_6 є інвалідом ІІ групи, страждає на органічне ураження головного мозку, епілептичний синдром і через незадовільний стан здоров`я, подав до суду апеляційної інстанції клопотання про неможливість його перебування під вартою у Київському слідчому ізоляторі та переведення до Сумської виправної колонії №116, де йому забезпечують належне медикаментозне лікування.
До початку розгляду провадження судом апеляційної інстанції ОСОБА_6 не заперечив про розгляд провадження щодо нього за відсутності захисника.
При цьому, при висловленні доводів суду апеляційної інстанції ОСОБА_6 вказав на необхідність участі захисника при апеляційному перегляді рішення Солом`янського районного суду м. Києва.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції не поставив на обговорення учасників процесу заявлене клопотання ОСОБА_6 , який був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ст. 94 КК України (у редакції 1960 року) вбивство, та на час розгляду провадження перебував у хворобливому стані.
Продовживши розгляд провадження суд апеляційної інстанції порушив право ОСОБА_6 на захист, що перешкодило постановити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на викладене, ухвала суду апеляційної інстанції є такою, що не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню з призначення нового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

касаційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3