АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 212/6932/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/179/К/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2018 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції на вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2018 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001172 від 21.04.2017 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_7
захисник - ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:
У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини провадження, доведеність винуватості ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій, просить вирок змінити, в частині звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Виключити з резолютивної частини вироку призначення ОСОБА_6 за ч.1 ст. 185 КК України покарання у виді 1 року позбавлення волі. Вважати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та звільненим на підставі п.1 ч.2 ст. 105 КК України від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік. На підставі ч.1 ст. 105, п.1 ч.2 ст. 105 КК України звільнено ОСОБА_6 від покарання, із застосуванням до неповнолітнього примусового заходу виховного характеру у виді застереження.
Цивільний позов не заявлявся. Питання з речовими доказами та судовими витратами вирішене.
Згідно обставин, встановлених судом першої інстанції, ОСОБА_6 , 29.03.2017 року, близько 17.00 години перебував зі своїми неповнолітніми знайомими: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 біля клубу «Юних моряків» по вул. Нарвська в Покровському районі м. Кривого Рогу, з якими почергово каталися на велосипеді, та всі разом пересувалися в напрямку мікрорайону Зарічний через дамбу «КРЕС», яка розташована в Покровському районі м. Кривого Рогу.
В той же день, неповнолітній потерпілий ОСОБА_12 в своєму рюкзаку, який він переносив при собі, зберігав особисті речі, в тому числі, мобільний телефон марки «Prestigio PSP 5506» з сім-картою мобільного оператору «Київстар» та картою пам`яті ємністю 8ГБ , при чому він неодноразово діставав зі свого рюкзаку вказаний мобільний телефон в присутності неповнолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та спілкувався по ньому та слухав музику.
В цей же день, в період часу з 21-00 годин до 22-00 годин, неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в районі клубу «Юних моряків», який розташований по вул. Нарвській в Покровському районі м. Кривого Рогу, скориставшись тим, що неповнолітній потерпілий ОСОБА_12 на короткий проміжок часу дав потримати йому свій рюкзак з особистими речами, в якому знаходився мобільний телефон марки «Prestigio PSP 5506», реалізуючи раптово виниклий злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу з рюкзака неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 , який на той час катався на велосипеді, скориставшись відсутністю уваги з боку свідків та очевидців, а також потерпілого ОСОБА_12 , розстебнувши блискавку рюкзака, таємно викрав мобільний телефон «Prestigio PSP 5506 », який належать ОСОБА_12 , вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи № 37/12.1/315 від 11.07.2017 року становить 1783,33 грн. з сім-картою мобільного оператору «Київстар» та картою пам`яті ємністю 8ГБ, які не представляють матеріальної цінності для потерпілого ОСОБА_12 .
Після чого, неповнолітній ОСОБА_6 , з місця скоєння злочину з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд та обернувши його на свою користь.
В результаті умисних злочинних дій неповнолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потерпілому ОСОБА_12 була завдана майнова шкода на загальну суму 1783,33 грн.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор, вказує, що вирок суду є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винним у вчиненому злочині, керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру. Тому, на думку прокурора, вирок підлягає зміні в частині звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу прокурора який приймав участь під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу учасниками судового провадження подані не були.
Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_6 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій за ч.1 ст. 185 КК України, в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та згідно технічного запису судового засідання, журналу судового засідання, обвинувачений ОСОБА_6 при розгляді кримінального провадження повністю визнав свою провину, щиросердечно розкаявся у вчиненому, та вина обвинуваченого знайшла своє повне підтвердження в сукупності доказів, які в судовому засіданні належним чином перевірено та оцінено, в тому числі з точки зору їх достовірності та в апеляційній скарзі зазначені обставини ніким з учасників процесу не оскаржуються.
Окрім цього, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав вину у скоєному кримінальному правопорушенні та за згодою усіх учасників процесу, суд провів судовий розгляд в порядку ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням документів, які характеризують його особу. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_6 правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає, тому суд першої інстанції дотримався вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
Отже, колегія суддів, відповідно до ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 ч. 1 КПК України докази не досліджувались.
Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність під час ухвалення вироку, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є слушними.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Пунктом 2 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
За змістом ч.1 ст.105 КК України, суд вправі звільнити неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, якщо неповнолітній вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.
При цьому, судам необхідно враховувати, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного санкцією статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Таким чином, суд першої інстанції приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині та звільняє його від покарання, без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
Однак, як вбачається з резолютивної частини вироку, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та за цією статтею йому судом було призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі п.1 ч.2 ст. 105 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного судом покарання і застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження.
Проаналізувавши вищенаведені норми закону, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідно до ч.1 ст. 105 КК України під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного санкцією статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Отже, суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.3 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винним у вчиненому кримінальному правопорушенні та керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
На думку суду апеляційної інстанції, при постановленні вироку щодо неповнолітнього ОСОБА_6 , судом законно та обґрунтовано встановлені підстави для прийняття рішення щодо звільнення обвинуваченого від покарання та застосування примусових заходів виховного характеру, оскільки ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, щиро розкаявся у скоєному, завдані матеріальні збитки відшкодовано в повному обсязі, раніше не судимий та після притягнення до кримінальної відповідальності не допускав інших правопорушень.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що до ОСОБА_6 неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, тому вирок підлягає зміні в частині звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції задовольнити.
Вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2018 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001172 від 21.04.2017 року, щодо ОСОБА_6 , яким його визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України змінити.
Виключити з резолютивної частини вироку призначення ОСОБА_6 за ч.1 ст. 185 КК України покарання у виді 1 року позбавлення волі.
Вважати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та звільненим на підставі п.1 ч.2 ст. 105 КК України від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.
Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4