Справа № 289/224/18
Номер провадження 1-кп/289/84/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.04.2018 м. Радомишль
Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючий: суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000644 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Звіздаль Народицького району Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня-спеціальна, пенсіонера, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ:

11.11.2017 року близько 18 години 52 хвилини на 84 км + 40м автодороги сполученням «Київ-Чоп» через с. Кочерів Радомишльського району Житомирської області відбулося зіткнення автомобілів марки «Skoda Octavia 1.8» д.н.з. НОМЕР_1 , яким зі сторони м. Житомира в напрямку м. Києва керував водій ОСОБА_5 , з автомобілем марки «ВАЗ-2101» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 , який виконував маневр розвороту із зустрічної смуги руху за наступних обставин.

ОСОБА_4 , керуючи у вказаний день і час зазначеним транспортним засобом в задовільних умовах дорожнього руху, та рухаючись по освітленій ділянці дороги, проїжджаючи 84 км автодороги, будучи завчасно проінформованим як учасник дорожнього руху дорожнім знаком 5.26 «Місце розвороту» Розділу 33 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, що позначає місце для розвороту транспортних засобів та горизонтальною дорожньою розміткою 1.20 даних Правил, про наближення до дорожньої розмітки 1.13 Розділу 34 цих же Правил, відповідно до яких водій повинен у разі потреби зупинитися і дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по перехрещуваній дорозі та наближаючись до місця розвороту, границя якого позначена дорожньою розміткою 1.11 вказаних Правил, що позначає місце для розвороту транспортних засобів, на 84 км + 30 м автодороги, в порушення вимог пунктів1.5, 2.3.б), 2.3.д), 10.1. та 10.4. наведених вище Правил, водій ОСОБА_4 проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, знаходячись в місці для розвороту транспортного засобу, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, з відповідного положення на проїзній частині розпочав виконання маневру розвороту зі смуги руху в напрямку м. Житомир на смугу руху в напрямку м. Києва, при цьому не надав перевагу в русі зустрічному транспортному засобу та правою боковою частиною свого автомобіля допустив зіткнення з передньою частиною автомобіля марки «Skoda Octavia 1.8» д.н.з. НОМЕР_1 , яким зі сторони м. Житомир в напрямку м. Києва керував водій ОСОБА_5 ..

Внаслідок вказаної дорожньо-транспорної пригоди, пасажир автомобіля ВАЗ-2101 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких загинув на місці пригоди.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 1.5., 2.3.б), 2.3.д) 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв`язку зі створенням аварійної обстановки та виникненням даної ДТП з її наслідками.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю визнав свою вину у скоєному діянні, щиросердно розкаявся та засудив вчинене і, будучи допитаним в судовому засіданні, докладно розповів про встановлені вище обставини злочину. Крім того додав, що під час події був тверезий. Збитки потерпілим відшкодував. Шкодує, що так трапилося, просить суд його суворо не карати та не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки він проживає в селі та здійснює догляд за своїми батьками похилого віку, які в будь-який момент можуть потребувати медичної допомоги.

Потерпілим ОСОБА_7 через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без його участі, претензій до обвинуваченого не має, цивільний позов не заявляв та просить обвинуваченого суворо не карати, застосувати умовний термін покарання без позбавлення права керування транспортним засобом (а.с.23).

Переконавшись у тому, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнає свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст обвинувачення, фактичні обставини справи, які ніхто не оспорює, погоджуються з кваліфікацією вчиненого діяння, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, роз`яснивши цим особам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження, згідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.

Відповідно, вина ОСОБА_4 у скоєному доведена повністю, а його необережні дії, що виразилися в порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_6 , підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно до ст. 337 КПК України, суд діє лише в межах висунутого обвинувачення.

Призначаючи вид і міру покарання у відповідності до ст. 65 КК України, суд, керуючись правосвідомістю, враховує вчинення вперше необережного злочину, віднесеного кримінальним Законом за формальними ознаками до категорії тяжких злочинів, які посягають на безпеку дорожнього руху, суспільні відносини з приводу чого врегульовані відповідно до Закону України «Про дорожній рух» з метою захисту здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху.

Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , при цьому встановлено, що він: раніше не судимий; отримує пенсію як постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи; за місцем реєстрації на диспансерних обліках у нарколога і психіатра не перебуває; за місцем проживання надана виключно позитивна характеристика; обвинувачений проживає разом із своїми батьками похилого віку та здійснює за ними догляд, згідно досудової доповіді ризик вчинення повторного правопорушення та ризик небезпеки для суспільства визначено низький.

ОСОБА_4 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочині визнав, надав суду правдиві покази, допомагав та сприяв розкриттю злочину, а тому суд вважає пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 обставинами щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування потерпілим заподіяної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети не тільки кари, а й виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, його вік і стан здоров`я, що в сукупності з ставленням обвинуваченого до вчиненого, яке будується на критичній оцінці своєї протиправної поведінки, готовності нести кримінальну відповідальність за вчинене, суд, за стійким внутрішнім переконанням, в силу ст. 65 КК України, знаходить за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах, визначених ч. 2 ст. 286 КК України.
Спираючись на встановлені характеризуючі особу обвинуваченого обставини, з урахуванням думки потерпілого, позиції прокурора, тяжкості вперше вчиненого необережного злочину в сукупності з даними про особу винного, його сімейний і майновий стан, належить дійти висновку про готовність підсудного до самоконтролю і правослухняної поведінки, на підставі чого суд вважає можливим виправлення підсудного без відбування покарання із звільненням від такого згідно з ст. 75 КК України з іспитовим строком.
Обговорюючи доцільність застосування до обвинуваченого відповідно до ч. 4 ст. 52 КК України додаткового покарання, на виконання п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 керував транспортним засобом будучи тверезим, враховує відсутність відомостей про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, який здійснює догляд за батьками похилого віку (79 та 81 років), вважає за недоцільне позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами, зваживши при цьому на думку потерпілого.
Цивільний позов у справі заявлено не було.

Питання процесуальних витрат, суд вирішує відповідно до ст. 124 КПК України.

Підстав для застосування до набрання вироком законної сили обвинуваченому запобіжного заходу судом не вбачається.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України накладений арешт на майно слід скасувати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 174, 369-378 КПК України, ч. 2 ст. 286 КК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавленням права керування транспортним засобом.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта 3 802,88 грн..

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 16.11.2017 року, на автомобіль ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіль «Skoda Octavia 1.8» д.н.з. НОМЕР_1 , вказані автомобілі повернути в розпорядження власників.
Вирок може бути оскаржений з передбачених ст. 349 КПК України підстав до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя /підпис/ ОСОБА_1
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_1
"___" __________ 20 __
(дата засвідчення копії)