Справа № 461/661/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1189/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2018 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №461/661/16-к про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України, з участю
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 17 травня 2017 року,
встановила:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, раніше неодноразово судимого: останній раз 23.03.2017 року вироком Залізничного районного суду м. Львова за ч.2 ст.185 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, проживаючого АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді 2 років 3 місяців позбавлення волі.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 23 грудня 2015 року о 20.00 год., перебуваючи в приміщенні кафе «Цісар» по вул. Городоцькій, 65 у м. Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, таємно викрав у ОСОБА_9 жіночу сумку коричневого кольору, вартістю 2000 грн., в якій знаходилися фотоапарат марки «Nikon Coolpix L110» чорного кольору, вартістю 2298,03 грн., плеєр марки «Transecend» білого кольору, об`ємом 8 ГБ, вартістю 701,97 грн. та банківська картка «ПриватБанк», чим завдав ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 5000 грн.
На даний вирок обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок, зменшити термін покарання до мінімального, згідно вимог Кримінального кодексу України.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що обираючи вид та міру покарання Галицький районний суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, також те, що він неодноразово судимий, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, скарг за місцем проживання не надходило.
Однак не врахував те, що обтяжуючих покарання обставин не встановлено. Тому просить колегію суддів взяти до уваги пом`якшуючі обставини: сприяння у розкритті злочину, щире каяття, те, що має на утриманні двох малолітніх та одну неповнолітню дитину і хвору матір.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та виступ захисника ОСОБА_8 на підтримання вимог апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 про безпідставність такої та залишення без зміни вироку суду, обговоривши наведені доводи та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Так висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.
Доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України, не оспорюється.
Покарання ОСОБА_6 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, яке відповідає характеру тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і даним про його особу, який під час звільнення від відбування покарання, протягом іспитового строку, повторно, вчинив умисний злочин.
Покликання в апеляційній скарзі, як на підставу для зміни вироку в частині покарання на обставини, які пом`якшують покарання, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі вже були враховані судом першої інстанції.
Таким чином призначене ОСОБА_6 остаточне покарання у виді двох років трьох місяців позбавлення волі, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , про що порушується питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, а тому скарга в цій частині до задоволення не підлягає.
Разом з тим суд першої інстанції при прийнятті рішення допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для зміни судового рішення.
Так резолютивна частина постановленого по справі вироку не відповідає вимогам п.2 ч.4 ст. 374 КПК України. В такому при визначенні остаточного покарання ОСОБА_6 на підставі ч.4 ст.70 КК України не вказано покарання, які підлягають складанню за сукупністю злочинів та вироки, якими ці покарання призначені. Поряд з цим не визначено початок строку покарання.
Ці порушення вимог законодавства слід усунути змінивши вирок у цій частині, визначивши початок строку відбування покарання 23 січня 2017 року, тобто з дня фактичного затримання ОСОБА_6 (а.с.130) та вказати, що остаточне покарання за сукупністю злочинів визначено на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Залізничного районного суду м.Львова від 23 березня 2017 року.
Оскільки вирок змінюється, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає до часткового задоволення.
При цьому подане обвинуваченим в судовому засіданні клопотання про звільнення від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році» до задоволення не підлягає. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження інкриміноване кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив під час іспитового строку, встановленого вироком Галицького районного суду м.Львова від 25.09.2015 року, яким він був засуджений за ч.2 ст.185 КК України на два роки позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України.
Відповідно до п. «а» ст.9 Закону України «Про амністію в 2016 році», амністія не застосовується до осіб, які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин. Оскільки ОСОБА_6 не відбувши покарання за вироком Галицького районного суду м.Львова від 25.09.2015 року знову вчинив умисний злочин передбачений ч.2 ст.185 КК України, до нього не може бути застосовано положення Закону України «Про амністію в 2016 році».
Поряд з цим до ОСОБА_6 слід застосувати положення ч.5 ст.72 КК України в редакції, яка діяла на час його затримання та перебування в місцях попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 23 січня 2017 року по день набрання вироком суду законної сили, тобто до 07 лютого 2018 року.
В решті вирок суду слід залишити без зміни.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,
постановила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задоволити частково.
Вирок Галицького районного суду м.Львова від 17 травня 2017 року відносно ОСОБА_6 змінити.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Залізничного районного суду м.Львова від 23 березня 2017 року, призначити остаточне покарання ОСОБА_6 за сукупністю злочинів - два роки три місяці позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 23 січня 2017 року, тобто з дня фактичного затримання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_6 у строк покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 23 січня 2017 року по 07 лютого 2018 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4