ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7867/17
провадження № 1-кп/753/376/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 5 від 15.02.2017 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, з базовою середньою освітою, заміжньої, маючої на утриманні неповнолітню дитину 2004 року народження та малолітню дитину 2014 року народження, непрацюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , 14.02.2017 року, приблизно о 17 год. 30 хв., перебуваючи в торгівельному залі супермаркету «Сільпо», що по вул. Харківське шосе, 144-Б в м. Києві, керуючись раптово виниклим умислом, з корисливих спонукань, з метою викрадення чужого майна, взяла з полиць майно, що належить ТОВ «Сільпо-Фуд», а саме: мандарини іспанські, вагою 2 кг 228 г, закупівельною вартістю 79 грн. 82 коп.; курячу чверть свіжоморожену, вагою 1 кг 64 г, закупівельною вартістю 36 грн. 15 коп.; оселедець слабосолоний, вагою 432 г, закупівельною вартістю 19 грн. 80 коп.; сирок «Яготинський» з курагою 10 %, в кількості 2 шт., закупівельною вартістю 42 грн. 48 коп., а всього майна на загальну суму 178 грн. 25 коп. Після чого, ОСОБА_4 , пройшовши касову зону, не розрахувавшись при цьому за вказаний товар, направилася до виходу з торгівельного залу супермаркету «Сільпо», однак довести до кінця свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, не змогла з причин, що не залежали від її волі, оскільки була затримана працівниками охорони вказаного магазину.
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_4 винною себе визнала повністю та суду показала, що справді, за обставин, викладених в мотивувальній частині вироку, вона, 14 лютого 2017 року, знаходячись в супермаркеті «Сільпо», взяла продукти харчування, однак при спробі вийти з магазину з неоплаченим товаром була затримана працівниками охорони.
Обмежившись у судовому засіданні за згодою учасників судового провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України поясненнями обвинуваченої, яка повністю визнала себе винною у вчиненні кримінального правопорушення, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників судового провадження щодо визнання фактичних обставин, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і вважає доведеною винність ОСОБА_4 у вчиненні замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), оскільки вона виконала всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі та кваліфікує її дії за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.
Обираючи обвинуваченій міру покарання, суд приймає до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини справи та характер злочинного діяння, те, що тяжких наслідків не настало, так як все майно залишилося у власності ТОВ «Сільпо-Фуд», а також відношення обвинуваченої до скоєного, яка вину визнала у повному обсязі.
Судом також враховуються і дані про особу обвинуваченої ОСОБА_4 , яка характеризується позитивно, на утриманні має неповнолітню дитину 2004 року народження та малолітню дитину 2014 року народження, на спеціальних обліках не перебуває, раніше ні в чому осудному помічена не була.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд відносить щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
З огляду на викладене, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою, так і іншими особами є призначення покарання у виді штрафу в мінімальних межах, встановлених санкцією частини статті.
Також, у судовому засіданні обвинувачена заявила клопотання про застосування відносно неї Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки вона має дітей, яким на день набрання чинності Законом не виповнилося 18 років.

Відповідно до вимог ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Пунктом «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

Судом встановлено, що обвинувачена має неповнолітню дитину 2004 року народження та малолітню дитину 2014 року народження, відносно яких не позбавлена батьківських прав та яким на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» не виповнилось 18 років. При цьому ОСОБА_4 скоїла злочин, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості. Кримінальне правопорушення вчинено 14.02.2017 року, тобто до дня набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році».

Оскільки обставин, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які би виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_4 встановлено не було, суд вважає за можливе звільнити останню від призначеного покарання.

Питання речових доказів підлягає вирішенню відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369-371 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання.
Речові докази, а саме:
- майно, вилучене у ОСОБА_4 та передане на відповідальне зберігання представнику потерпілого ТОВ «Сільпо № 61» - залишити в останнього;
- DVD-R диск із відеозаписом з камер внутрішнього спостереження супермаркету «Сільпо» - зберігати при матеріалах кримінального провадження Київської місцевої прокуратури № 2.
Вирок суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення через Дарницький районний суд м. Києва з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя