Справа № 136/471/17
провадження № 136/471/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2017 року м. Липовець
Липовецький районний суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 від 04 січня 2017 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Петрашівка, Ямпільського району, Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , освіта вища, одруженого, на утриманні має неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
з боку обвинувачення
прокурора ОСОБА_5 ,
з боку захисту
обвинуваченого ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
04.01.2017 біля 02:30 години, ОСОБА_3 , грубо порушуючи громадський порядок, проявляючи особливу зухвалість та зневагу до існуючих загальноприйнятих норм поведінки у суспільстві та правил моралі, з мотивів явної неповаги до суспільства, на ґрунті побутової суперечки, виниклої між його дружиною ОСОБА_6 та двоюрідною сестрою ОСОБА_7 , увірвався до будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого являється ОСОБА_8 , у якому на той час знаходилась ОСОБА_7 . Продовжуючи свій злочинний умисел на вчинення хуліганських дій, проявляючи демонстративну зневагу, намагаючись самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, умисно, використовуючи малозначний привід, почав висловлюватись нецензурною лайкою у адресу ОСОБА_7 та наніс їй близько 4 (чотирьох) ударів кулаком в область голови, від яких остання впала на підлогу. Своїми умисними діями ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синців на голові, синців та саден в ділянці лівого ліктьового суглобу та правого колінного суглобу, які належать до легких тілесних ушкоджень.
Такі умисні дії ОСОБА_3 органами досудового розслідування було кваліфіковано за ч.1ст.296 КК України, а саме: хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_7 просили провадження в справі закрити, вказуючи на те, що вони помирилися. При цьому ОСОБА_7 зазначила, що жодних претензій матеріального характеру внаслідок заподіяної їй шкоди до ОСОБА_3 не має. Шкода їй, ОСОБА_7 не відшкодовувалась, оскільки жодних вимог вона не ставила і не ставить.
Прокурор ОСОБА_9 заперечував проти звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності наполягав на засудженні його до покарання, вказуючи на те, що безпосереднім об`єктом хуліганства є саме громадський порядок, а спричинена конкретним особам шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт, звільнення особи від кримінальної відповідальності в зв`язку з примиренням винного з потерпілим може мати місце лише тоді, коли кримінальне правопорушення завдає шкоди приватним інтересам фізичної особи та жодним чином не стосується публічних інтересів.
Згідно ст.46 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.4 ст..286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Кримінальне провадження, в якому обвинувачується ОСОБА_3 відповідно до положень ст.12 КК України, є кримінальним правопорушенням невеликої тяжкості, потерпілий з обвинуваченим примирились, цивільний позов потерпілим у кримінальному провадженні не заявлявся.

Також судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені ч. 3 ст. 285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, передбачену ст.46 КК України, а також наслідки закриття провадження з цієї підстави і після роз`яснення цих положень наполягав на закритті кримінального провадження.

Зібрані та досліджені в справі докази вказують на те, що дійсно ОСОБА_3 було вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.
Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, як частково показами самого ОСОБА_3 так і показами свідка ОСОБА_10 , висновком експерта за №13 від 05.01.2017, протоколом слідчого експерименту від 22.03.2017.
Будь-яких обставин, які згідно з правилами КПК перешкоджали б суду прийняти процесуальне рішення за заявленим потерпілим та обвинуваченим клопотанням, не встановлено.

Відсутність доказів відшкодування обвинуваченим ОСОБА_3 заподіяної шкоди не може слугувати такою перешкодою, оскільки потерпіла вказувала, що жодних вимог не висувала і не висуває, оскільки обвинувачений доводиться їй двоюрідним братом і для неї найбільшу цінність становлять нормальні стосунки з ним.

Таким чином, оскільки визначені кримінальним законом підстави встановлені, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання потерпілої та обвинуваченого та необхідність звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Заперечення прокурор ОСОБА_9 з вказівкою на те, що безпосереднім об`єктом хуліганства є саме громадський порядок, а спричинена конкретним особам шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт, звільнення особи від кримінальної відповідальності, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим може мати місце лише тоді, коли кримінальне правопорушення завдає шкоди приватним інтересам фізичної особи та жодним чином не стосується публічних інтересів, суд не приймає до уваги, оскільки ст.. 46 КК України, відповідних передумов не містить.
Суд зауважує, що звільнення від кримінальної відповідальності, в тому числі внаслідок примирення є комплексним, міжгалузевим інститутом кримінального та кримінального процесуального законодавства, спрямованого на задоволення/відновлення прав потерпілого та заохочення позитивної посткримінальної поведінки суб`єкта злочину. На забезпечення дієвості правових механізмів інституту примирення, його цілей і мети впливають «складні» зв`язки між принципами публічності і диспозитивності.

Суд вважає, що прокурор зобов`язаний здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням (стаття 36 КПК), що покладає на нього відповідальність за додержання закону як під час досудового розслідування, так і за кінцеве законне рішення у кримінальному провадженні.

Однак позиція прокурора жодним чином не повинна суперечити цілям кримінального судочинства і вирішення кримінально - правових конфліктів між потерпілим та обвинуваченим.

Суд зауважує, що питання примирення між потерпілим та обвинуваченим з точки зору пріоритетності публічного чи то приватного інтересу було предметом розгляду Верховним судом України, який в своїй постанові від 31.03.2016 року у справі 5-27кс16 дійшов до висновку, що зміна вектора державної політики, на думку Суду, має підняти на новий рівень і практику реалізації приватних інтересів у кримінальному судочинстві.

На думку Верховного Суду України, з якою повністю погоджується суд, існує така група суспільних відносин, охоронюваних кримінальним правом, у яких приватні інтереси їх учасників можуть переважати над суспільними (публічними) інтересами настільки, що волевиявлення потерпілого може мати вирішальне значення для кримінальної відповідальності винної особи. Без наявності приватних інтересів і вираження волевиявлення до їх реалізації ніякі публічні інтереси не можуть бути досягнуті. Значно більшою мірою диспозитивність властива тим нормам кримінально-процесуального закону, які вимагають узгоджених сторонами і судом рішень. Законодавець зобов`язує суд у таких випадках віддавати перевагу узгодженим сторонами рішень і ухвалити їх своїм рішенням.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не обирався.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 44, 46 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 285, ч. 4 ст. 286, ст. ст. 288, 314, 350, 369 - 372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000005 від 04 січня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України - закрити, а ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності, у зв`язку із примиренням особи, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості з потерпілим.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1