АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1149/17 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 623/3804/13-к
Категорія:ч.1 ст.122 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000442 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 лютого 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, одруженого, безробітного, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою : АДРЕСА_1 ;
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.
Відповідно до ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_9 такі обов`язки: в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця роботи або проживання, а також додатково покладено на ОСОБА_9 обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Згідно вироку 21 лютого 2013 року, близько 13 години 30 хвилин, ОСОБА_9 , знаходячись на лугу, неподалік будинку АДРЕСА_1 , діючи з метою умисного заподіяння тілесних ушкоджень своїй сусідці ОСОБА_8 у ході конфлікту між його дружиною та потерпілою, що виник на грунті складених неприязнених стосунків, штовхнув потерпілу у спину, від чого остання впала на землю обличчям до низу, після чого, сівши ОСОБА_8 на ноги, схопив руками її за обидві стопи й підняв їх до верху. Потім ОСОБА_9 відпустив праву стопу ОСОБА_8 та схопив ліву обома руками, з силою зжавши її, різко викрутив ліву ногу, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 тілесне ушкодження у вигляді перелому основи бугристої 5-ї плеснової кістки лівої стопи, що кваліфікується як тілесні ушкодження середньої тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок районного суду скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КК України. В обґрунтування свого апеляційного прохання апелянт посилається на те, що суд не взяв до уваги показання неупередженого свідка ОСОБА_11 та поклав в основу обвинувального вироку відомості що зазначені в експертизах, проте встановити по ним, що саме ОСОБА_9 спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді перелому не можливо. Крім того апелянт зазначає що відсутній первинний рентгенівський знімок травми потерпілої ОСОБА_8 .. Отже, на думку апелянта, всі зазначені обставини привели до ухвалення незаконного обвинувального вироку, який необхідно скасувати і закрити кримінальне провадження, оскільки в діянні обвинуваченого відсутній склад злочину.
Прокурор в порядку ч.1 ст.403 КПК України до початку апеляційного розгляду відмовився від своєї апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, а також пояснення прокурора, потерпілої та представника потерпілої ОСОБА_7 які посилалися на законність та обґрунтованість вироку, заперечуючи стосовно задоволення апеляційних вимог сторони захисту, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами обвинуваченого щодо необхідності скасування вироку районного суду та закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, оскільки відсутні об`єктивні підстави для цього. Зокрема, твердження сторони захисту про відсутність даних, що підтверджують фактичне отримання потерпілою тілесного ушкодження у вигляді перелому основи бугристої 5-ї плеснової кістки лівої стопи, внаслідок протиправних дій обвинуваченого, спростовуються об`єктивними даними, які суд встановив під час судового розгляду, досліджуючи відомості, що зазначені у : висновках експерта №115-ИЗ від 23 лютого 2013 року, протоколі слідчого експерименту від 5 квітня 2013 року, висновках експерта №200-ИЗ/13 від 15 квітня 2013 року, №1634-ая/14 від 13 травня 2014 року та № 385-КЕ/2016 року від 4 серпня 2016 року.
При цьому колегія суддів бере до уваги наявність висновків що містяться в судово-медичних експартизах №1634-ая/14 від 13 травня 2014 року та № 385-КЕ/2016 року від 4 серпня 2016 року про те, що експерти одностайно вказують про наявність перелому основи бугристої 5-ї плеснової кістки лівої стопи у потерпілої ОСОБА_8 .
Висновок експертів про неможливість встановлення строку перелому, ніяким чином не спростовує попередні висновки експерта №115-ИЗ від 23 лютого 2013 року і №200-ИЗ/13 від 15 квітня 2013 року, а також відомості та обставини, які зазначені в протоколі слідчого експерименту від 5 квітня 2013 року, оскільки як вбачається з їх змісту рентгенівський знімок з висновком лікаря травматолога був наявний під час їх проведення, разом із первинною медичною документацією. Про це згідно даних звукозапису пояснювала експерт ОСОБА_12 в судовому засіданні від 4 серпня 2016 року.
Більш того зі змісту висновку експерта №115-ИЗ від 23 лютого 2013 року (Т.2 арк. 57) вбачається, що експерт ОСОБА_12 була попереджена про наявність прав і обов`язків, передбачених ст.ст. 69, 70, 77 КПК України, а також про відповідальність в разі відмови чи ухилення від надання висновку або за надання завідомо неправдивого висновку експерта за ст.ст. 384, 385, 387 КК України. Крім того, з зазначеного висновку вбачається, що це дослідження проводилося ОСОБА_12 на підставі постанови старшого слідчого ОСОБА_13 , в якій чітко зазначено, що поряд з іншим, для дослідження експерту, слідчий направляв рентгенівський знімок та довідку Ізюмської ЦМЛ щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що свідчить про повноту та об`єктивність висновків експерта, про те, що на час проведення експертизи у потерпілої ОСОБА_8 було встановлено наявність перелому основи бугристої 5-ї плеснової кістки лівої стопи, який утворився у неї від дії тупого твердого предмету і міг утворитися за обставин, які зазначені в постанові слідчого, а також зазначено, що за ступенем тяжкості вищевказане тілесне ушкодження відноситься до середнього ступеня тяжкості, яке викликало тривалий розлад здоров`я.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду щодо критичного ставлення до показань ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , оскільки, як було підтверджено сторонами під час апеляційного розгляду, ОСОБА_14 є дружиною обвинуваченого ОСОБА_9 , через що може мати зацікавленість стосовно спростування обставин обвинувачення, а свідок ОСОБА_11 знаходився на значній відстані від місця події 150 200 метрів і про його присутність, як очевидця події ніхто з допитаних свідків, а також потерпіла - не вказують, оскільки його не бачили.
Показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та потерпілої ОСОБА_8 , зважаючи на рівень їх аргументованості, колегія суддів вважає переконливими та послідовними, вони узгоджуються між собою та зі всією сукупністю фактичних обставин справи, їх допустимість та належність не викликає сумніву.

Апелянтами не надано будь-яких об`єктивно встановлених даних щодо спростування зазначених відомостей.
Отже версія та доводи обвинуваченого про незгоду з вироком суду першої інстанції, суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини обвинуваченого у інкримінованому йому злочині мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.
Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, належність та допустимість яких, обґрунтовано визнана судом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку що ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 122 КК України а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Крім того, призначене судом першої інстанції ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначені покарання, суд у повній мірі врахував вимоги кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 50, 65, 66, 67, 75 КК України, а саме додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, а також відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання. При цьому належить врахувати, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, тобто судове рішення повинно виконувати функцію особистої та загальної превенції. Такий вид і міра покарання з подальшим звільненням обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням на строк 1 рік., на думку колегії суддів, буде достатнім покаранням для виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Поряд з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Враховуючи вищезазначене, колегією суддів не встановлено правових підстав для скасування або зміни вироку, з урахуванням доводів, зазначених у апеляційній скарзі обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 лютого 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_9 - в той самий строк з дня отримання ними копії судового рішення.
Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4