Справа №127/9003/18
Провадження №1-кс/127/4472/18
19 квітня 2018 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо підозрюваного:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дашківці, Літинського району, Вінницької області, українця, громадянина України, не зареєстрованому, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_4 , маючи умисел на заволодіння чужого майна, а саме спадщини, яка залишилась після смерті його колишньої дружини ОСОБА_7 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, ІНФОРМАЦІЯ_3 у денну пору доби подав до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, яке перебувало у власності ОСОБА_7 , в той час, як він не був її чоловіком і не мав права на прийняття спадщини після її смерті, оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 06.09.2010 за позовом ОСОБА_4 розірвано шлюб між ним та ОСОБА_7 . Одночасно про відкриття спадщини до нотаріуса звернулась і ОСОБА_8 матір померлої, яка повідомила нотаріуса про те, що інших спадкоємців, крім неї, нікого не має і надала суду копію рішення суду від 06.09.2010 про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .
Разом із цим, ОСОБА_4 до Вінницької районної державної нотаріальної контори до заяви про прийняття спадщини долучив копію свідоцтва про шлюб від 07.11.2014 про перебування його у шлюбі з ОСОБА_7 (змінено прізвище з ОСОБА_9 ), не повідомивши нотаріуса про розірвання шлюбу із ОСОБА_7 .
У подальшому, реалізовуючи свій злочинний намір, діючи умисно з корисливих спонукань, ОСОБА_4 через два роки, а саме - 3 жовтня 2016 року вирішив оскаржити до суду рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 06.09.2010, з тих причин, що ніби ним не було отримано рішення про розірвання шлюбу і подав апеляційну скаргу до Вінницького міського суду, в якій просив скасувати вказане рішення та постановити нове, яким відмовити в позові про розірвання шлюбу. Проте, ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 1 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.
Продовжуючи свої незаконні дії, направлені на усунення існуючих перешкод, а саме рішення суду про розірвання шлюбу, ОСОБА_4 вирішив подати до суду заяву про перегляд судового рішення про розірвання шлюбу у зв`язку із нововиявленою обставиною. З цією метою ОСОБА_4 , отримавши від невстановлених слідством осіб, відносно яких матеріали виділено в окреме провадження, підроблену довідку про вагітність ОСОБА_10 , яка, нібито, на момент розгляду і постановлення рішення від 06.09.2010 була вагітною, що відповідно до вимог ч. 2 статті 110 Сімейного кодексу України, унеможливлювало пред`явлення, розгляд і задоволення відповідного позову, 27.12.2016 у денний час доби подав до Вінницького міського суду заяву про перегляд рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 06.09.2010 у судовій справі № 2-6369/10 за нововиявленими обставинами та долучив до заяви копію вказаної довідки.
Під час розгляду справи в суді 20.01.2017 ОСОБА_4 , будучи присутнім на судовому засіданні, усвідомлюючи незаконність своїх дій, надав суду оригінали документів, а саме довідку № 415 від 15.10.2010, видану ОСОБА_10 в тому, що вона знаходиться на обліку по вагітності в Ж/К МЛ «ЦМтаД» з діагнозом - вагітність 11-12 тижнів та довідку № 415 від 19.01.2017, видану ОСОБА_10 за місцем вимоги про те, що медична картка була знищена в зв`язку з закінченням терміну її дії від 24.11.15 р.
Водночас, довідки за № 415 від 15.10.2010 та від 19.01.2017 медичним закладом «ЦМтаД» не видавались і лікарем ОСОБА_11 не підписувались, а також у 2017 році довідка № 415 ОСОБА_10 не могла бути видана, оскільки вона у 2014 році померла.
Водночас, судом вказані документи прийняті і з їх урахуванням прийнято рішення про скасування рішення суду від 06.09.2010 у справі про розірвання шлюбу.
Таким чином, ОСОБА_4 , отримавши рішення суду про, нібито, перебування у шлюбі з ОСОБА_7 усунув перешкоду до безпосереднього заволодіння чужого майна та створив умови для доведення злочину до кінця. Так, після ухвалення судом даного рішення ОСОБА_4 став спадкоємцем майна померлої ОСОБА_7 , як подружжя, який пережив спадкодавця і набув нарівні з ОСОБА_8 право на ? частку спадкового майна, так як відповідно до вимог ст.ст. 1261, 268 Цивільного кодексу України, - у першу чергу право на спадкування за законом має той з подружжя, який його пережив, та батьки; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини.
З метою безпосереднього заволодіння спадковим майном, в подальшому діючи через свого представника, маючи на руках рішення суду від 20.01.2017, яким скасовано рішення від 06.09.2010 про розірвання шлюбу, 15.02.2017 подав до суду позовну заяву про визнання права власності в порядку спадкування за законом, як чоловік померлої ОСОБА_7 . У своїй заяві ОСОБА_4 просив суд визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на майно, яке було набуто подружжям під час шлюбу, а саме: нежитлове приміщення продуктового магазину промислової, який знаходиться в АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення продуктового магазину, яке розташоване в АДРЕСА_3 ; житловий будинок з земельною ділянкою в АДРЕСА_4 ; автомобіль марки «Тойота RAV-4» д.н.з. НОМЕР_1 .
Вартість вищевказаного майна згідно висновків експерта від 27.02.2018 за № 794/795/796/18-21 та від 15.03.2018 за № 121 складає 9 983 031 грн., таким чином ? частини складає 4 991 515,5 грн. що в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.
Однак, у зв`язку із скасуванням Апеляційним судом Вінницької області ухвали суду від 20.01.2017 у справі № 2-6369/10 за апеляційною скаргою спадкоємця ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , ОСОБА_4 не зміг довести злочин до кінця.
Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 14, ч. 4 ст. 190 КК України, а саме вчинення готування до злочину, тобто усунення перешкод та інше умисне створення умов для вчинення заволодіння чужого майна, вчинене в особливо великих розмірах.
Маючи намір на заволодіння чужого майна, а саме його колишньої покійної дружини ОСОБА_7 , отримавши від невстановлених слідством осіб, відносно яких матеріали виділено в окреме провадження, підроблені довідки, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою прийняття судом рішення на його користь, 27.12.2016 подав до Вінницького міського суду заяву про перегляд рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 06.09.2010 у справі № 2-6369/10 за нововиявленими обставинами на підставі довідки, копію якої приєднав до заяви. Під час розгляду справи в суді 20.01.2017 ОСОБА_4 , усвідомлюючи незаконність своїх дій та жагу до наживи, надав суду неправдиві документи, а саме: довідку № 415 від 15.10.2010, виданої ОСОБА_10 в тому, що вона знаходиться на обліку по вагітності в Ж/К МЛ «ЦМтаД» з діагнозом - вагітність 11-12 тижнів, та довідку № 415 від 19.01.2017, видану ОСОБА_10 за місцем вимоги, медична картка була знищена в зв`язку з закінченням терміну її дії від 24.11.15 р. В той час, як медичним закладом вказані довідки не видавались, лікарем ОСОБА_11 не підписувались, станом на 19.01.2017 ОСОБА_10 довідка видана не могла бути у зв`язку із її смертю в 2014 році.
Водночас, судом вказані документи прийняті і з їх урахуванням судом прийнято рішення про скасування рішення суду від 06.09.2010 у справі про розірвання шлюбу, тобто від використання ОСОБА_4 підроблених документів настали правові наслідки.
Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а саме використання завідомо підробленого документа.
18.04.2018року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.
Підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого злочину, яке належить до категорії особливо - тяжкого злочину, за вчинення якого передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі строком від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Вказані обставини обґрунтовують наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду, та вчинення інших правопорушень чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, тому зазначені ризики є достатніми для переконання, що жоден з більш м`яких заходів в даному випадку є недоцільним і саме домашній арешт може запобігти зазначеним ризикам, у зв`язку з чим слідчий просить клопотання задовольнити.
Прокурор просив клопотання слідчого задовольнити та обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.
ПідозрюванийОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували щодо застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, просили застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.
Слідчий суддя, дослідивши вказане клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши думку прокурора, пояснення підозрюваного ОСОБА_4 та сторони захисту, дійшов висновку з наступних підстав.
Згідно ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Даний арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинення злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Так, на час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 14 ч.1, 190 ч. 4, 358 ч. 4 КК України обґрунтована.
Однак, прокурором в ході розгляду даного клопотання не доведено, що вказані обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти зазначеним ризикам, оскільки ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, на виклики слідчого та прокурора з"являється, крім того здійснює догляд за своєю матір`ю ОСОБА_12 , яка потребує догляду після стаціонарного лікування в ВОКЛ ім. М.І. Пирогова, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, що підтверджується довідкою характеристикою Дашковецької сільської ради №58 від 18.04.2018. Також, підозрюваний перебуває під наглядом у медичних закладах у зв`язку з хворобою серця, що підтверджується випискою із медичної картки № 2473 від 15.02.2018. На думку суду сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під домашнім арештом. Вищевказані обставини свідчать про те, що у разі застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту останній буде позбавлений можливості здійснювати догляд за своєю матір`ю та проходити лікування у медичних закладах.
Крім того, суд враховує вік та стан здоров`я підозрюваного та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.
Разом з тим, слідчий суддя враховує вимоги ст. 179 КПК України та вважає за необхідне застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням на нього певних обовязків, щоб запобігти ризикам передбачених ст. 177 КПК України.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 179, 181, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-
В задоволені слідчого Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_4 відмовити.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
1)прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;
2)не відлучатись із Вінницької області без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або роботи;
У разі не виконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків зазначених у даній ухвалі до останнього може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області протягом 5 днів з дня її оголошення, однак оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя