Справа № 363/26/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1063/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 28 20.09.2017

УХВАЛА
Іменем України
20 вересня 2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора першого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва ОСОБА_6 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 09 серпня 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №000318 по обвинуваченню
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, працюючого на посаді начальника управління аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням Київської митниці ДФС України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, повернуто прокуратурі м. Києва.

Вказане рішення мотивоване тим, що в обвинувальному акті виклад фактичних обставин кримінального правопорушення в розумінні вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України не здійснено, замість чого міститься лише посилання на ознаки злочину, передбачені ч.1 ст.263 КК України.

Крім того, в обвинувальному акті також слід викласти, а в кримінальному провадженні встановити в тому чи іншому обсязі час, місце та спосіб вчинення кожної без виключення дії, яка інкримінується ОСОБА_9 і становить об`єктивну сторону ч.1 ст.263 КК України, тобто становить подію кримінального правопорушення.

Разом з тим, у обвинувальному акті не встановлено і не викладено форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, а також всі необхідні обставини, які охоплюються інкримінованим складом ч.1 ст.263 КК України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням прокурором подано апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 09 серпня 2017 року скасувати у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги мотивує тим, що поряд з викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурором вважаються встановленими, в обвинувальному акті міститься конкретне формулювання обвинувачення, висунуте ОСОБА_9 із зазначенням конкретної частини статті КК України.

Окрім того, викладені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Крім того, районний суд при постановленні оскаржуваної ухвали не взяв до уваги вимоги ч.6 ст.22 КПК України та вийшов за межі наданих повноважень у підготовчому судовому засіданні.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора та залишити ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 09.08.2017 року без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що рішення суду відповідає вимогам ст.370 КПК України та ухвалене на підставі ретельного та детального аналізу обвинувального акту, складеного стосовно ОСОБА_9 .

На думку захисника, обвинувальний акт не містить чіткого формулювання обвинувачення, у ньому відсутні посилання на нормативно-правові акти, норми яких були порушені обвинуваченим, відомості про час, місце та спосіб вчинення інкримінованого ОСОБА_9 правопорушення, не зрозуміло, у який саме спосіб останній придбав бойові припаси та які з придбаних ним бойових припасів без передбаченого законом дозволу він зберігав, не визначено яка кількість патронів та які саме патрони є предметом вчинюваного кримінального правопорушення.

Крім того, обвинувальний акт містить суперечливі висновки. Зокрема, у його тексті зазначено, що ОСОБА_9 вчинив дії, які виразилися у придбанні і зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, однак при формулюванні обвинувачення вказано, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, що виразилось у вчиненні умисних дій, які виразились у зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу. При цьому, не конкретизується який саме дозвіл мав бути отриманий ОСОБА_9 для зберігання та використання патронів з гумовими кулями.

Також, стороною обвинувачення не враховано, що у ОСОБА_9 є всі передбачені законодавством дозволи, які дають право на використання та зберігання пристроїв для відстрілу патронів з гумовими кулями, а Положення про дозвільну систему, зокрема п. 2 ч.1, на який посилається сторона обвинувачення визначає об`єкти на які розповсюджується дозвільна система, але не передбачає необхідності наявності окремого дозволу для зберігання та використання патронів споряджених гумовими кулями.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вважали рішення суду правильним, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з п.1 ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

У відповідності до ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема п.5 ч.2 ст.291 КПК України, передбачено, що обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони.

При складанні обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 вищевказаних вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було. Так, обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, в якому указано на обов`язкові ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованого злочину, а за своїм змістом, сформульоване обвинувачення не є конкретним.

Зокрема, в обвинувальному акті не викладено фактичних обставин кримінального правопорушення в розумінні вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки замість нього міститься лише посилання на ознаки кримінального правопорушення, передбачені ч.1 ст.263 КК України.

Разом з тим, в обвинувальному акті не зазначено час, місце та спосіб вчинення кожної без виключення протиправної дії, яка інкримінується ОСОБА_9 і становить об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Вказане стосується події придбання обвинуваченим без передбаченого законом дозволу бойових припасів. Тобто в який час, в який спосіб (купив, знайшов, підібрав тощо), в якому місці, у яких осіб (якщо такі були) обвинувачений придбав бойові припаси в обвинувальному акті не зазначено.

Оскільки в обвинувальному акті зазначено, що ці обставини є повністю не встановленими, вони потребують обов`язкового встановлення для конкретизації обвинувачення та забезпечення особі її гарантованого права на захист.

Крім того, в обвинувальному акті не встановлено і не викладено форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, а також всі необхідні обставини, які охоплюються інкримінованим складом ч.1 ст.263 КК України.

Отже ОСОБА_9 звинувачено у вчиненні дій, які складають об`єктивну сторону злочину без визначення необхідних обов`язкових обставин їх вчинення, без визначення обставин події, за яких правопорушення вчинено.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом а) ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року звернув увагу на вказівку у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції щодо необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (п. 79 рішення у справі «Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року).

Також, Європейський суд з прав людини вказує про необхідність аналізувати положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п. 58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п. 34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності належним чином сформульованого обвинувачення та не викладених у обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист, а ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь якому разі повинно бути визнано незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Із огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги прокурора про відповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_9 вимогам ст.291 КПК України є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, у зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги прокурора необхідно відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора першого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 09 серпня 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №000318 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, повернуто прокуратурі м. Києва без змін.

Головуючий:
Судді :