Справа № 202/4404/17
Провадження № 1кп/202/41/2018
УХВАЛА
Іменем України
02 квітня 2018 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000306від 10.02.2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Покровське Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, маючого повну середню освіту, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

Неповнолітнього ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, маючого неповну середню освіту, учня 12-А класу КЗО «Вечірня (змінна) середня загальноосвітня школа №31»), не працюючого, неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ;
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296, п.п.7,12 ч.2 ст.115 КК України;

Особи, яка не досягла віку кримінальної відповідальності

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка народилась у м. Дніпро, громадянки України,

проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України;

в с т а н о в и в:

Обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого закінчується 06.04.2018 року.

Прокурор заявив клопотання про необхідність продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке мотивоване тим, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинувачених жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Захисник ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_10 заперечували щодо продовження дії запобіжного заходу посилаючись на відсутність ризиків, передбачених законодавством.
При неодноразовому продовжені запобіжного у вигляді тримання під вартою обвинуваченим суд ураховував вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Суд зазначає, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, у відповідності до вимог ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання останніми покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.

На час розгляду цього клопотання ризик можливості незаконного впливу на потерпілого, свідків у обвинувачених відсутній, але суд вважає, що підстави для продовження строку тримання обвинувачених під вартою наявні та актуальні, а продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є доцільним, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, в тому числі й домашній арешт, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Суд вважає, що дія запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим підлягає продовженню оскільки обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинувачених жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, не забезпечить виконання процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам переховуватися від суду.
Обраний відносно обвинувачених запобіжний захід, з урахуванням його тривалості на даний час, не виходить за межі розумного строку, відповідає особам обвинувачених, характеру та тяжкості діянь, які їм інкримінуються, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню від суду, ризики щодо цього є дійсними та триваючими.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, суд приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Керуючись ст. 331 КПК України, суд -

У х в а л и в:
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 30.05.2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3
ОСОБА_2