Справа № 161/5501/17
Провадження № 1-кп/161/370/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 08 листопада 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

малолітнього потерпілого - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 ,

законного представника потерпілого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000210, що надійшов з Луцької місцевої прокуратури 05.04.2017 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Луцька Волинської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , останнє місце проживання: АДРЕСА_2 , українця, гр.України, з вищою освітою, розлученого, працюючого лікарем-хірургом КЗ «Луцька міська клінічна лікарня», не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_4 15.01.2017 близько 22.40 год., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , під час словесного конфлікту зі своїм малолітнім сином ОСОБА_9 , що виник на побутовому ґрунті, умисно наніс останньому п`ятнадцять ударів ременем по різних частинах тіла, спричинивши тілесних ушкоджень та фізичного болю.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №58 від 18.01.2017 малолітньому потерпілому ОСОБА_6 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця з саднами в ділянці лівого плеча, синців в ділянці правого плеча, поперекової ділянки зліва, лівого стегна, в ділянці правої сідниці, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Він же, 20.02.2017 близько 18.30 год., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , під час словесного конфлікту зі своїм малолітнім сином ОСОБА_9 , умисно наніс останньому удар дверима по нозі, спричинивши тілесних ушкоджень та фізичного болю.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №160 від 22.02.2017 малолітньому потерпілому ОСОБА_6 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця з ділянкою відшарованого епідермісу на тильній поверхні правої стопи, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.125 КК України, тобто умисно наніс потерпілому легкі тілесні ушкодження.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень своєму сину / ОСОБА_6 / не визнав. Суду дав показання, що дійсно 15.01.2017 близько 22.40 год., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , під час словесного конфлікту зі своїм малолітнім сином ОСОБА_6 , ненавмисно наніс останньому кілька ударів ременем, однак категорично ствердив, що не мав умислу на спричинення тілесних ушкоджень. Крім того, не заперечує того факту, що 20.02.2017 близько 18.30 год., перебуваючи вдома, міг випадково затиснути дверима ногу свого сина, однак умислу заподіяти ушкоджень останньому не мав.

Просив виправдати його, в зв`язку з відсутністю складу злочину.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його винність в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, малолітньому потерпілому ОСОБА_6 підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими за клопотанням учасників судового провадження доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні малолітній потерпілий ОСОБА_6 (в присутності законного представника ОСОБА_8 ) суду дав показання про те, що ввечері 15.01.2017 перебуваючи за місцем свого проживання, під час конфлікту зі своїм батьком ОСОБА_4 , останній умисно наніс йому п`ятнадцять ударів ременем по різних частинах тіла, спричинивши тілесних ушкоджень та фізичного болю. Крім того, 20.02.2017 у вечірню пору доби, навмисно затиснув міжкімнатними дверима його ногу, завдавши фізичного болю. Категорично ствердив, що саме внаслідок вказаних умисних дій його батька йому було завдано тілесних ушкоджень.

З протоколів проведення слідчих експериментів з доданими фототаблицями від 29.03.2017, за участю малолітнього потерпілого ОСОБА_6 , вбачається, що останній деталізував власні покази та продемонстрував механізм нанесення йому тілесних ушкоджень, відповідно, 15.01.2017 та 20.02.2017, обвинуваченим ОСОБА_4 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 дала показання, що являється колишньою дружиною обвинуваченого ОСОБА_4 та мамою потерпілого ОСОБА_6 15.01.2017 пізно ввечері, перебувала вдома разом з сім`єю. В іншій кімнаті знаходились її чоловік з сином. Знаходячись в дитячій кімнаті, почула як ОСОБА_4 кричав на сина. Зайшовши у вітальну, помітила як чоловік наносить ременем удари по тілу їх сина / ОСОБА_6 /. З метою припинення вказаних дій, забрала сина в іншу кімнату та викликала працівників поліції, оскільки такі дії неодноразово вчинялись ОСОБА_4 раніше. Щодо подій, які мали місце 20.02.2017 повідомила, що близько 18.30 год. знаходилась на кухні за місцем свого проживання. Почувши крик сина, відразу вийшла в коридор, де помітила як нога їх сина була притиснута міжкімнатними дверима, які з іншого боку тягнув на себе її чоловік / ОСОБА_4 /. Внаслідок вказаних дій, знову викликала працівників поліції.

Категорично ствердила, що внаслідок вказаних дій ОСОБА_4 на тілі її сина ОСОБА_6 утворилися явні тілесні ушкодження. Також зазначила, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження обвинувачений спричинялись умисно.

Протоколами прийняття заяв про вчинення кримінальних правопорушень від 16.01.2017 та 22.02.2017, відібраних у ОСОБА_10 стверджується факти повідомлення правоохоронних органів щодо обставин спричинення малолітньому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

Малолітній свідок ОСОБА_11 (в присутності законного представника ОСОБА_12 ) в судовому засіданні дала показання, що 20.02.2017 перебувала в гостях у дідуся з бабусею, що по АДРЕСА_2 . Знаходячись у вітальні, помітила як її дід / ОСОБА_4 / двічі затиснув дверима ногу потерпілому ОСОБА_6 , однак на її думку, вказані дії сталися з необережності.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №58 від 18.01.2017 у малолітнього ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця з саднами в ділянці лівого плеча, синців в ділянці правого плеча, поперекової ділянки зліва, лівого стегна, в ділянці правої сідниці, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №160 від 22.02.2017 у малолітнього ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця з ділянкою відшарованого епідермісу на тильній поверхні правої стопи, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Судом критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не вчиняв умисних дій, що спричинили настання тілесних ушкоджень у малолітнього потерпілого ОСОБА_6 , оскільки вони є суперечливими, не відповідають обставинам справи, встановленим під час судового провадження, такі показання обвинуваченого суд розцінює як намагання уникнути від відповідальності за фактично вчинене ним кримінальне правопорушення.

Враховуючи, що показання малолітнього потерпілого ОСОБА_6 , дані ним безпосередньо в судовому засіданні, є послідовними, відповідають іншим обставинам справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме, показаннями свідків-очевидців ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , кожного зокрема, висновками судово-медичних експертиз №58 від 18.01.2017 та №160 від 22.02.2017 та протоколами проведення слідчих експериментів від 29.03.2017 не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, тому суд бере їх за основу при постановленні даного вироку та приходить до висновку про винуватість ОСОБА_4 у спричиненні малолітньому потерпілому ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, кваліфікуючи його дії за ч.1 ст. 125 КК України.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу винного.

Обставин, що пом`якшують покарання суд не вбачає.

До обставин, що обтяжують покарання суд відносить вчинення злочину щодо малолітнього, а також вчинення злочину повторно.

Обвинувачений ОСОБА_4 не судимий, вину не визнав та не розкаявся у вчиненому, вчинені ним правопорушення відносяться до категорії невеликої тяжкості, заперечуючи факт умисного нанесення ним тілесних ушкоджень намагався уникнути відповідальності, враховуючи, що останній офіційно працевлаштований, тому суд призначає покарання в межах санкції ст.125 ч.1 КК України, у виді максимального штрафу.

На думку суду, обрана міра покарання, є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1