Справа №489/481/17 12.03.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження: № 11-кп/784/44/18 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0007127 апеляційну скаргу прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Костянтинівка Миколаївської області Новоодеського району, громадянина України, із середньою освітою, офіційно непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 21 січня 2004 року Врадіївським районним судом Миколаївської області за ч.1 ст. 185, ч.2 ст.122, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст..ст. 69, 60 КК України на 2 роки позбавлення волі,
-24 листопада 2005 року Вознесенським міським судом Миколаївської області за ч.3 ст.186, ч.3 ст. 187, ст.ст. 304, 70, ч.1 ст. 71 КК України до 9 років 5 місяців з конфіскацією майна, звільнився 23 грудня 2013 року по відбуттю строку покарання,
-1 березня 2016 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_8 ,
обвинувачений: ОСОБА_7 ,
В с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч.1 ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки.
На підставі п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази повернуто власнику ОСОБА_9 .
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в частині звільнення на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі.
Крім цього, апелянт просить повторно дослідити матеріали, які характеризують особу ОСОБА_7 .
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скару.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 зазначає, що не оспорює висновки суду щодо кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого.
Разом з тим, на думку апелянта, вирок суду першої інстанції є незаконним в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.
Стверджує, що в даному випадку застосування ст. 75 КК України є безпідставним, оскільки судом першої інстанції не дотримано приписів ст.65 КК України, Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Вказує, що вивчаючи особу обвинуваченого суд зазначив, що ОСОБА_7 раніше судимий, однак при призначенні покарання не надав належної оцінки вказаній обставині.
При ухваленні вироку суд залишив поза увагою дані про особу обвинуваченого, який офіційно ніде не працює, а також той факт, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких та особливо тяжкого корисливих злочинів, має не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість.
Крім того, судом не враховано той факт, що ОСОБА_7 , будучи засудженим 1 березня 2016 року Корабельним районним судом м. Миколаєва в грудні 2016 року вчинив знову тяжкий корисливий злочин, що свідчить про те, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став та продовжує протиправну діяльність.
При визначенні покарання суд врахував те, що ОСОБА_7 має неповнолітню дитину, що нібито перебуває на його утриманні. Проте вказане твердження є безпідставним, оскільки обвинувачений в судовому засіданні зазначив, що не має на утриманні неповнолітніх дітей та не надав жодних доказів на підтвердження вказаного факту.
За наведених обставин звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, не сприятиме його виявленню та може створити у обвинуваченого та інших осіб, схильних до вчинення аналогічних злочинів, хибне уявлення про безкарність за вчинення злочинів і не зможе запобігти вчиненню ОСОБА_7 нових злочинів.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 26 грудня 2016 р. близько 15 год. 40 хв., ОСОБА_7 , діючи повторно, знаходячись в салоні маршрутного таксі № 32, д/н НОМЕР_1 , яке знаходилось на зупинці громадського транспорту "Хладокомбінат" по пр. Богоявленському в м. Миколаєві, діючи за раптово виниклим умислом спрямованим на відкрите заволодіння чужим майном, відкрито заволодів майном ОСОБА_9 , а саме: гаманцем, який матеріальної цінності для потерпілого не представляє, грошовими коштами в сумі 450 грн., які знаходились в гаманці, посвідченням водія на ім`я ОСОБА_9 , що матеріальної цінності для потерпілого не представляє, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 450 грн., після чого з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти скарги прокурора та просив залишити вирок суду без зміни, вивчивши матеріали справи та повторно дослідивши дані про особу обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини злочину, які викладені у вироку, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України судом встановлені правильно на підставі досліджених в судовому засіданні доказів і апелянтом не оспорюються.

Твердження прокурора про те, що висновки суду про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробовуванням, не ґрунтуються на вимогах закону, є необгрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Цих вимог закону суд 1 інстанції дотримався, бо перевіркою матеріалів справи встановлено, що звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, він дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, взявши до уваги обставини, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття у вчиненому, відсутність обтяжуючих обставин, позитивну характеристику за місцем проживання, хоча і не працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Тому з урахуванням вимог ст. 75 КК України, належно обґрунтувавши свій висновок, суд дійшов до правильного висновку про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, встановивши йому іспитовий строк, та поклавши на нього ряд обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

З таким рішенням погоджується і апеляційний суд. На час апеляційного розгляду справи виникли нові обставини, що також мають значення для вирішення справи.

З пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що за місцем проживання характеризується позитивно, з сусідами підтримує дружні стосунки, створив сім`ю, працевлаштувався неофіційно муляром у ТОВ «Укр-Кар`єр», потерпілий не має до нього претензій та просив розглянути кримінальне провадження без його участі. А тому висновок суду про бажання обвинуваченого інтегруватися у життя суспільства після звільнення з місць позбавлення волі є обґрунтованим та свідчить про його бажання стати на шлях виправлення.
Доводи у апеляційній скарзі про те, що суд при призначенні покарання ОСОБА_7 не врахував те, що обвинувачений раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності та має не зняту та непогашену судимість є безпідставні.
З такими доводами апеляційний суд не погоджується, оскільки судом при призначенні покарання ОСОБА_7 враховані конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, в т.ч. характеристика, і наявність судимостей, зазначених у вироку.
З урахуванням наведених у вироку обставин, а також нових приведених вище обставин апеляційний суд вважає, що висновок суду про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання з випробуванням є обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам ст. 75 КК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку суду, у зв`язку з чим апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 424, 532 КПК України апеляційний суд,-

П о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: