Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________15.02.2018
Справа № 490/5674/17
н/п 1-кп/490/748/2017
У Х В А Л А
15 лютого 2018 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника ОСОБА_8 ,

під час судового розгляду на підставі обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0001953, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Новомоськовську Дніпропетровської області, є громадянином України, одруженим, має повну вищу освіту, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є раніше судимим:

- 27 січня 2016 року Центральним районним судом м. Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, від відбування якого на підставі ст. 75 КК України звільнений з випробуванням строком на два роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
До обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 спливає 18 лютого 2018 року.

Як випливає зі змісту ст. 331 КПК України, до спливу строку тримання під вартою обвинуваченого незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження цього строку, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор під час вирішення вказаного питання вважав за необхідне продовження вказаного строку, пославшись в обґрунтування своєї позиції на те, що ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину та ризик переховування обвинуваченого від суду станом на теперішній час не зник і не зменшився. Крім цього прокурор вважав наявним ризик незаконного впливу ОСОБА_7 на недопитаних судом свідків.

Обвинувачений та його захисник проти продовження строку тримання під вартою заперечували. При цьому, захисник та обвинувачений просили застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. В обґрунтування такого клопотання захисник посилався на те, що самого факту обґрунтованої підозри в особливо тяжкому злочині недостатньо для продовження строку тримання під вартою та що наявність ризиків і неможливість їх запобігання шляхом застосування до ОСОБА_7 такого запобіжного заходу як домашній арешт прокурором не доведено.

Вислухавши думки учасників процесу, суд приходить до наступного.

Як слідує зі змісту ст. 199 КПК України, суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні такого запобіжного заходу, не зменшилися.

Застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слідчий суддя врахувала те, що підозрюваний є раніше судимим, обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого насильницького злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років у період випробування, призначеного судом при звільненні від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, є співмешканцем потерпілої.

Враховуючи ці обставини слідчий суддя прийшла до висновку про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме щодо високого ступеню ймовірності того, що перебуваючи на волі ОСОБА_7 буде переховуватися від органу досудового розслідування і суду та вчиняти вплив на потерпілу і свідків.
Станом на теперішній час ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого насильницького злочину, який призвів до загибелі людини, та за який (у разі доведеності його винуватості в інкримінованому злочині), з урахуванням попередньої судимості, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад десять років.

Сама по собі суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості, створює ризик його переховування від суду надзвичайно високого ступеню.

Наведені обставини не свідчать про зменшення ступінню вказаного ризику, тобто неможливо обґрунтовано стверджувати, що й будь-який інший запобіжний захід, менш суворий ніж тримання під вартою, здатний забезпечити запобігання переховуванню від суду з метою уникнути покарання за злочин, що загрожує ОСОБА_7 у разі доведеності його винуватості.

Таким чином, під час вирішення вказаного питання судом встановлено існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігання цьому ризику шляхом застосування до обвинуваченого запобіжних заходів, менш суворих ніж тримання під вартою, що відповідно до ст.ст. 183, 194, 199 КПК України є підставою для продовження строку його тримання під вартою.

Відповідно, клопотання сторони захисту про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу на домашній арешт задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183, 194, 199, 331 КПК України, -

У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 з можливістю внесення застави у розмірі, визначеному ухвалою від 03.07.2017 Центрального районного суду м. Миколаєва, та з покладенням у разі внесення застави обов`язків, визначених тією ж ухвалою суду - продовжити до 15 квітня 2018 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками кримінального провадження.

Головуючий:

Судді: