Справа № 755/6098/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"12" квітня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

законних представників потерпілого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисника - адвоката ОСОБА_11 ,

захисника - адвоката ОСОБА_12 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_14 ,

обвинуваченого ОСОБА_15 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000546 від 15 січня 2017 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Сумської області, м. Конотопа, українця, громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, навчається в 11 класі в Школі І-ІІІ ступенів №190 Деснянського району міста Києва, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 08.02.2016 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ч. 3 ст. 186 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 104, 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Судом визнано доведеним, що 10 січня 2017 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, неповнолітній ОСОБА_14 , перебуваючи по бульвару Перова, 36 в м. Києві, звернув свою увагу на раніше незнайому компанію підлітків, які проходили повз нього за вищевказаною адресою, серед яких перебували потерпілі неповнолітні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Так, ОСОБА_14 спровокував конфлікт із групою вказаних підлітків.

В ході вказаного конфлікту, у неповнолітнього ОСОБА_14 , виник злочинний умисел на повторне відкрите викрадення грошових коштів, що могли, на його думку, перебувати у членів вказаної вище групи підлітків.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, неповнолітній ОСОБА_14 , діючи відкрито для потерпілих, шляхом здійснення психічного насильства, яке полягало в залякуванні потерпілих застосуванням до них фізичного насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, яке могло виразитись в нанесенні ударів та побоїв, висловив вимогу передати йому грошові кошти. Усвідомлюючи реальність наміру застосування фізичного насильства, що може виразитись в нанесенні ударів та побоїв, потерпілий ОСОБА_5 передав неповнолітньому ОСОБА_14 грошові кошти в сумі 100 гривень, потерпілий ОСОБА_6 - 20 гривень, а потерпілий ОСОБА_16 - 30 гривень.

Після цього, неповнолітній ОСОБА_14 , з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав неповнолітньому потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на суму 100 гривень, неповнолітньому потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 20 гривень, а неповнолітньому потерпілому ОСОБА_7 матеріальний збиток на суму 30 гривень.

Крім того, 13 січня 2017 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, неповнолітній ОСОБА_14 , перебував по АДРЕСА_4 , на території паркінгу ТЦ «Квадрат», де разом із ОСОБА_15 та неповнолітньою ОСОБА_17 очікували на неповнолітнього ОСОБА_5 , якому ОСОБА_17 заздалегідь була призначена зустріч на вказаному місці.

Після того, як неповнолітній ОСОБА_5 прийшов на місце зустрічі, у нього виник словесний конфлікт з неповнолітнім ОСОБА_14 , у зв`язку з нез`ясованими особистими відносинами. В ході вказаного конфлікту, у неповнолітнього ОСОБА_14 , виник злочинний умисел на повторне відкрите викрадення грошових коштів, які належать неповнолітньому потерпілому ОСОБА_5 .

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, неповнолітній ОСОБА_14 , діючи відкрито для потерпілого, з метою запобігання опору з боку останнього, шляхом здійснення психічного насильства, яке полягало в залякуванні потерпілого застосуванням до нього фізичного насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я, яке могло виразитись в нанесенні ударів та побоїв, висловив вимогу передати йому грошові кошти. Одночасно, ОСОБА_18 , усвідомлюючи злочинні дії ОСОБА_14 , отримав від останнього мовчазну згоду на вчинення відкритого викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб. ОСОБА_5 , розуміючи намір та відкритий характер дій ОСОБА_14 та ОСОБА_19 , відмовився від передачі грошових коштів. ОСОБА_15 , продовжуючи свої злочинні наміри, з метою подолання опору з боку потерпілого ОСОБА_20 та заволодіння його грошовими коштами, отримавши словесну згоду ОСОБА_14 , підійшов до потерпілого ОСОБА_20 та наніс йому кілька ударів рукою в область обличчя.

У подальшому, неповнолітній ОСОБА_14 , діючи спільно із ОСОБА_15 , продовжуючи словесно погрожувати потерпілому про застосування відносно нього фізичного насильства, висловив вимогу передати їм грошові кошти. Неповнолітній ОСОБА_21 , усвідомлюючи реальність наміру продовжити застосування фізичного насильства з боку ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , що може виразитись в нанесенні ударів та побоїв, сприйняв вказані погрози як реальні. Подолавши, таким чином, опір неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 заволоділи грошовими коштами потерпілого в сумі 200 гривень

Надалі, неповнолітній ОСОБА_14 та ОСОБА_15 з місця вчинення злочину зникли, а викраденими коштами розпорядилися на власний розсуд, чим завдали неповнолітньому потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на суму 200 гривень.

Суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , кожного окремо у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_14 винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України визнав та показав суду, що 10.01.2017 року він зустрівся з друзями в ТЦ «Квадрат», побачили потерпілих, останні насміхались з його компанії, в нього виник словесний конфлікт з ними, який перейшов у фізичний, а саме він вдарив одного з хлопців та вже тоді вирішив взяти в них гроші на пиво. Вказав, що погроз з його боку не було, потерпілі передали гроші добровільно, ідея взяти вигоду з конфлікту була його. Грошима розпорядився на власний розсуд. Після цього 13.01.2017 року йому написала його знайома ОСОБА_22 і попросила про допомогу, оскільки ОСОБА_5 її чимось образив. Коли він зустрівся з ОСОБА_15 , останній також попрохав його поговорити з ОСОБА_5 . Він поспілкувався з ОСОБА_5 , після чого взяв у нього грошові кошти в розмірі 200 грн. та повернув йому 50 грн. За цим епізодом так само нікому не погрожував, ножем в тому числі, а тільки повідомив йому, що конфлікт можна вирішити або бійкою або грошима. Як ОСОБА_15 бив потерпілого він не бачив, тоді розмовляв з ОСОБА_22 . Всі гроші передав ОСОБА_15 . У судовому засіданні, що відбулось 12 квітня 2018 року запевнив суд, що визнає себе винуватим та щиро кається.

Обвинувачений ОСОБА_15 винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України визнав та показав суду, що 10.01.2017 року він приїхав до своєї дівчини ОСОБА_22 , після чого вони разом поїхали до ТЦ «Квадрат» у кафе, коли він вийшов з кафе щоб поспілкуватись із ОСОБА_14 , то побачив, що ОСОБА_14 штовхав або вдарив хлопця, після чого інші хлопці дістали гроші і віддали їх ОСОБА_14 . 13.01.2017 року ОСОБА_22 йому сказала, що до неї чіпляється якийсь хлопець, він вирішив з ним поговорити та на зустріч із ОСОБА_5 вони прийшли із ОСОБА_14 . Він не бачив що відбувалось між ОСОБА_23 та ОСОБА_14 та коли підійшов він вдарив потерпілого в обличчя, а ОСОБА_14 сказав віддати гроші. Також зазначив, що розумів, що вчиняється злочин щодо потерпілого. Вказані гроші ОСОБА_14 передав йому та попросив сходити в магазин. Він купив ОСОБА_14 напій та ще якісь речі. ОСОБА_5 повернули 50 грн., щоб він міг доїхати додому. У судовому засіданні, що відбулось 12 квітня 2018 року запевнив суд, що визнає себе винуватим та щиро кається.

Винуватість ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , кожного окремо, у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими доказами в їх сукупності.

Показаннями потерпілого ОСОБА_5 , згідно яких обвинувачених до події він не знав та 10.01.2017 року він разом зі своїми друзями гуляли та вирішили погрітись в ТЦ «Квадрат». Вони йшли через парковку, після чого почув як хтось крикнув «В червоній шапці чого дивишся?», після цього до ОСОБА_24 (свідка ОСОБА_25 ) підійшов ОСОБА_14 та сказав, щоб ми віддавали гроші або потрапимо до лікарні, далі він вдарив ОСОБА_24 коліном по обличчю. Зазначив, що вони злякались та тому передали йому гроші. В компанії ОСОБА_14 було 4 дівчини та 4-5 хлопців, а в його компанії 7-8 чоловік, проте вони злякались, тому і передали гроші. Після цього в соціальній мережі «Вконтакті» йому написала ОСОБА_22 та попросила дати їй свій номер телефону, щоб обговорити випадок з її друзями, він з нею домовився про зустріч. Коли 13.01.2017 року прийшов на зустріч, то побачив, що з нею був ОСОБА_15 та ОСОБА_14 та ще якісь дівчата, вони між собою з`ясовували відносини, після чого дівчата пішли, залишились він, ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_22 . Йому сказали, що в нього проблеми та почали знову вимагати гроші, далі ОСОБА_14 взяв ніж, який спочатку був у ОСОБА_15 , і приставив його до його грудної клітини, повідомивши, що цей ніж може пробити його груди та серце, після цього погрожував чоловіком, який може знайти всіх його знайомих та побити. Весь цей час ОСОБА_15 був поруч, ніяких розмов про дівчину не було. Спочатку він відмовився передавати гроші, тоді ОСОБА_15 його вдарив, загалом було 2-3 удари рукою по підборіддю та щоці, далі він все ж таки віддав гроші ОСОБА_14 .

Показаннями потерпілого ОСОБА_6 , згідно яких обвинувачених до події він не знав та 10.01.2017 року він разом з друзями гуляли по вулиці, їм стало прохолодно та вони вирішили зайти до ТЦ «Квадрат», щоб погрітись. Вони заходили через парковку, де побачили компанію ОСОБА_14 , з якої хтось кричав «Стійте! Чого дивитесь?», вони зупинились та почали розбиратись. Розпочався словесний конфлікт, після чого ОСОБА_14 вдарив коліном ОСОБА_24 , останній зігнувся. Після цього ОСОБА_14 сказав дати їм гроші на пиво, інакше з ними може трапитись те саме що і з ОСОБА_24 . Він дав 20 грн., ОСОБА_5 - 100 грн., ОСОБА_7 - 30 грн. Вказав, що гроші віддав, бо злякався що з ним може статися те ж саме, що і з ОСОБА_24 , оскільки ОСОБА_14 сильніший за його.

Показаннями потерпілого ОСОБА_7 , згідно яких обвинувачених до події він не знав та 10.01.2017 року він разом з друзями вирішили зайти до ТЦ «Квадрат», на парковці побачили ОСОБА_14 з його компанією, після чого ОСОБА_26 подивився в бік їх компанії, далі ОСОБА_14 покликав до себе ОСОБА_24 (свідка ОСОБА_25 ), після чого ОСОБА_14 з друзями їх наздогнали і почали з`ясовувати відносини. ОСОБА_14 вдарив ОСОБА_24 в живіт кулаком. Потім ОСОБА_24 відійшов і з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 почав розмовляти ОСОБА_5 . ОСОБА_14 вимагав грошові кошти, враховуючи що хлопці з іншої компанії поводили себе досить агресивно по відношенню до усіх з їх компанії, тому він злякався та вирішив віддати гроші. Вказав, що його не били.

Також в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджені про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_27 показала суду, що 10.01.2017 року вона гуляла з друзями: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ін., після чого вирішили зайти до ТЦ «Квадрат», коли проходили через парковку, одного з хлопців її компанії, а саме ОСОБА_24 , зупинили та попросили пояснити, чого він так дивився на хлопців з компанії ОСОБА_14 . Після чого сказали, що або вони починають битися або треба віддати гроші їм на пиво. Діалог загалом вів ОСОБА_14 . Після того, як одного хлопця з їх компанії вдарили коліном в пах, а іншому дали ляпас, гроші вирішили віддати. Хто саме наносив удари не пам`ятає, під час сутички ножа не бачила.

Так, свідок ОСОБА_28 показав суду, що під час зимових канікул він з друзями: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ін. пішли до ТЦ «Квадрат», почули як їм кричать, після цього підійшли до компанії, в якій був ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , у хлопців з цієї компанії у руках були алкогольні напої. Далі один хлопець з тієї компанії підійшов до нього та спитав «Чи готовий він битися за свого товариша?», потім підійшли до ОСОБА_29 та вдарили його коліном в живіт, далі його самого вдарили в живіт. Після цього їм поставили ультиматум, або вони починають битися, або віддають гроші і нас відпускають. ОСОБА_5 сказав, що краще їм віддати гроші, ми почали їх збирати, коли до ОСОБА_27 підійшла ОСОБА_30 та просила надати їй посилання на їх сторінки в соціальній мережі, ОСОБА_27 надала інформацію про свою сторінку. Грошей віддали десь 150 грн. Хто саме висунув вимогу надати грошові кошти не пам`ятає, кому саме віддавались гроші також не пам`ятає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_31 показав суду, що 10.01.2017 року він разом з друзями проходили повз парковки ТЦ «Квадрат», де зустріли компанію ОСОБА_14 , вони їх покликали і почали з`ясовувати відносини. ОСОБА_14 почав розказувати, що вони неправильно подивились в їх бік, що він їх може побити, конфлікт тривав десь 20 хвилин. Під час розмови ОСОБА_14 його вдарив у сонячне сплетіння кулаком, після цього вдарив коліном в пах іншого хлопця. Після цього ОСОБА_14 почав вимагати грошові кошти на алкоголь, з їх компанії хлопці віддали грошові кошти, точно давав ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вказав, що гроші віддали, щоб уникнути бійки.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показала суду, що в січні 2017 року вона з ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та іншими гуляли по парковці ТЦ «Квадрат», коли побачили іншу компанію, хтось з них озирнувся в їх бік, після чого ОСОБА_14 почав питати чого вони так дивляться. Далі він підійшов до хлопців з іншої компанії та сказав, щоб вони скинулись грошима, останні почали чинити опір, після чого ОСОБА_14 дав ляпас ОСОБА_24 , напевно після цього хлопці злякались та віддали грошові кошти. Після події вона декільком людям з тієї компанії написала в соціальній мережі, в тому числі ОСОБА_32 , з ним почали спілкуватись, він написав, що вона подобається одному хлопцю з їх компанії, після чого запропонувала ОСОБА_5 зустрітись. Вони зустрілись знов на парковці ТЦ «Квадрат», був ще присутній ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . ОСОБА_14 сказав, щоб ОСОБА_5 дав йому грошей, після чого ОСОБА_14 почав підвищувати тон на ОСОБА_33 і через деякий час сказав ОСОБА_15 , щоб той сам з ним розбирався. ОСОБА_15 дав потерпілому два ляпаси і той віддав гроші ОСОБА_14 в розмірі 200 грн. Гроші, які отримали витратила на краску для волосся та алкогольні напої для всіх. Вказала, під час двох епізодів ОСОБА_15 ножа не діставав. ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_5 покликала просто щоб поспілкуватись.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Згідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Статтею 86 КПК України зазначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

З досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.

Так, з протоколу огляду місця події від 15 січня 2017 року, складеного слідчим СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_34 , та ілюстративної таблиці до протоколу огляду, вбачається, що проведено огляд території закритого паркінгу, що розташований на першому поверсі ТЦ «Квадрат» за адресою: м. Київ, бульвар Перова, буд. 36.

Окрім цього, за клопотанням законного представника потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_9 до матеріалів кримінального провадження долучена роздруківка з соціальної мережі «Вконтакті» (т. 2 а.с. 49-92), з якої вбачається, що при спілкуванні потерпілого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_14 , вони обговорюють подію що сталася 10.01.2017 року, так в переписці обвинувачений ОСОБА_14 вказує, що «не помнит как немного размял Валеру и Кирилла, но это в моем стиле, и это тебе повезло если я тебя не трогал». Окрім цього з даної переписки вбачається, що обвинувачений призначає зустріч зі свідками та потерпілими у справі, у зв`язку з тим, що з ними хоче поговорити один чоловік.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Досліджені в судовому засіданні докази, в світлі позиції ЄСПЛ, зокрема у справі "Камасінскі проти Австрії" № 9783/82, п. 79, є належними та допустимими, оскільки не містять в собі суперечливі та наперед недостовірні дані про так звані деталі вчинення злочину.
Суд вважає, що дані протоколу проведення слідчого експерименту від 12.04.2017 року за участі потерпілого ОСОБА_5 , його законного представника, (т. 2 а.с. 93-94) є недопустимим доказом, оскільки він отриманий без дотримання порядку, встановленому Кримінальним процесуальним законом України.
Зокрема, відповідно до вимог частини 1 та 6 статті 240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.
Тобто, закон зобов`язує слідчого за результатами проведеної слідчої дії відобразити у протоколі всі дії, виконані її учасниками при підготовці і відтворенні дій, обстановки, обставин події, що перевіряється.
Як вбачається із дослідженого в судовому засіданні протоколу слідчого експерименту від 12 квітня 2017 року не містять жодних даних про умови і результати проведеного слідчого експерименту, а лише відмітку слідчого про те, що під час слідчого експерименту проводився відеозапис, який додається до протоколу
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Згідно п. 3 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» (далі Постанова), грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

З п. 5 Постанови убачається, що під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння. Такі насильницькі дії, вчинені під час грабежу, повністю охоплюються частиною другою статті 186 КК ( 2341-14 ) і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК ( 2341-14 ) не потребують.

У даному випадку за епізодом, що мав місце 10.01.2017 року ОСОБА_14 вчинив відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для здоров`я в момент заподіяння, та із погрозою застосування такого насильства, а саме підійшов до неповнолітніх потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та ін. осіб та відкрито викрав грошові кошти у потерпілих ОСОБА_5 100 грн., ОСОБА_6 20 грн., ОСОБА_7 30 грн., погрожуючи застосувати до них насильство, попередньо застосувавши насильство до свідків ОСОБА_35 , ОСОБА_28 , що виразилось у нанесенні удару коліном в область живота та удару кулаком в область грудної клітини ОСОБА_36 , що підтверджується показами потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , показами свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_35 , тобто саме таким чином ОСОБА_14 подолав волю потерпілих до опору, відкрито заволодівши їх грошовими коштами.

За епізодом 13.01.2017 року ОСОБА_14 разом з ОСОБА_15 вчинили відкрите викрадення чужого майна, поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для здоров`я в момент заподіяння, та із погрозою застосування такого насильства, за попередньою змовою групою осіб, а саме підійшли до ОСОБА_5 та відкрито заволоділи його грошовими коштами попередньо застосувавши до нього насильство, яке не є небезпечним, а саме ОСОБА_15 було нанесено два удари рукою по щоці та підборіддю, та вже ОСОБА_14 забрав у ОСОБА_5 грошові кошти, тобто саме таким чином ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , діючи спільно, подолали волю потерпілого до опору, відкрито заволодівши його грошовими коштами.

Також, згідно п. 26 Постанови, злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

При цьому, при вчиненні грабежу, група осіб, яка вчиняла дані злочини, а саме у складі обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_14 являється такою у розумінні діючого законодавства, оскільки вони діяли за попередньою змовою групою осіб, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення про що свідчить те, що учасники вчинення злочинів групою осіб діяли узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконував певне діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивні сторони складу злочину.

Про попередню домовленість, також свідчать матеріали справи, а саме роздруківка переписки в соціальній мережі «Вконтакті», яка була долучена до матеріалів кримінального провадження за клопотанням законного представника потерпілого ОСОБА_9 , з якої вбачається, що під час переписки (т. 2 а.с. 64-76) між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_14 , останній наполегливо призначає зустріч з потерпілими та свідками у справі, висловлюючи погрози у разі їх неявки, також це підтверджується і показами самих обвинувачених. Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_15 повідомив, що саме він просив ОСОБА_14 зустрітись та поговорити з потерпілим ОСОБА_5 , такі ж покази надає і обвинувачений ОСОБА_14 .

Окрім показань потерпілого ОСОБА_5 щодо погроз з боку ОСОБА_14 останньому ножем, під час заволодіння грошовими коштами, іншими об`єктивними доказами це не підтверджується. Крім того, відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх достовірними, правдивими, належними, такими, що не протирічать один одному, приймає їх та приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_14 у тому, що 10 січня 2017 року він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та з погрозою застосування такого насильства, та вірність кваліфікації його дій у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України; а 13 січня 2017 року, вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та вірність кваліфікації його дій у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України.

Суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_15 у тому, що він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та вірність кваліфікації його дій у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_14 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст.12 КК України є тяжким злочином, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, конкретні обставини справи, дані про особу винного, який є неповнолітнім, не працює, навчається в 11 класі в Школі І-ІІІ ступенів №190 Деснянського району міста Києва, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий, вчинив злочин за яким засуджується в період іспитового строку за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08.02.2016 року, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленим у ст.. 3 Конвенції ООН про права дитини.

Відповідно до соціально-психологічної характеристики обвинуваченого з досудової доповіді представника Сектору ювенальної пробації м. Києва від 05 лютого 2018 року, беручи до уваги історію правопорушень, інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_14 , його спосіб життя, характер правопорушення, в якому він обвинувачується, матеріали, зібрані працівниками Конотопського МРВ з питань пробації, сектор ювенальної пробації м. Києва на основі наявних матеріалів визначив ризик вчинення повторного правопорушення, як середній. Враховуючи, що ОСОБА_14 раніше засуджений 08.02.2016 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ч. 3 ст. 186 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та обвинувачується у вчиненні злочину під час іспитового строку, ймовірність вчинення повторного правопорушення в майбутньому є достатньо високою, а тому виправлення ОСОБА_14 без ізоляції від суспільства, в разі доведення його вини за результатами судового розгляду кримінального провадження неможливе.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_15 покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, який не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, в силу ст. 89 КК України не судимий.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_14 суд визнає вчинення злочину у неповнолітньому віці та щире каяття.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_15 суд визнає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , кожному окремо, судом не встановлено.
Враховуючи обставини справи, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_14 , з`ясувавши умови життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого, відомості про його особу, думку потерпілих, досудову доповідь представника Сектору ювенальної пробації м. Києва відносно обвинуваченого ОСОБА_14 , суд призначає обвинуваченому покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та перевиховання, а також для попередження вчинення нових злочинів з урахуванням положень ст. 68, ст. 102- 103 КК України у вигляді позбавлення волі, яке він з врахуванням особи, тяжкості та конкретних обставин (наслідків) вчиненого злочину має відбувати в ізоляції від суспільства.
Вчинення злочину неповнолітнім та щире каяття суд визнає такими обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та впливають на пом`якшення покарання. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_14 покарання із застосуванням ст.69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, ніж передбачено санкцією ст. 186 ч. 2 КК України.
Крім того, враховуючи, що ОСОБА_14 вчинив злочин, за який засуджується цим вироком, під час іспитового строку відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08.02.2016 року, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_14 підлягає призначенню за правилами ст.71 КК України.
Строк відбування покарання рахувати ОСОБА_14 з моменту його затримання в зв`язку з виконанням вироку.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_15 злочину, конкретних обставин справи, вищезазначених даних про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що серед переліку видів покарань, передбачених санкцією ч.2 ст.186 КК України, обвинуваченому ОСОБА_15 може бути призначене покарання за вказаний злочин у виді позбавлення волі.
Проте, незважаючи на тяжкість вчинення злочину, суд хоча і вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_15 покарання у виді позбавлення волі, проте суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального позбавлення волі, проте в умовах здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого в період строку звільнення від покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України та саме таке покарання відповідатиме засадам справедливості. При цьому, суд враховує що ОСОБА_15 брав участь лише в одному епізоді злочинної діяльності, а також дії які він вчиняв щодо потерпілого.
Запобіжний захід обраний, щодо обвинуваченого ОСОБА_14 у вигляді передачі під нагляд матері залишити без змін до вступу вироку в законну силу.
Запобіжний захід обраний, щодо обвинуваченого ОСОБА_15 у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін до вступу вироку в законну силу.
Питання речових доказів вирішити у відповідності до положень до ч. 9 ст.100 КПК України. Процесуальні витрати у справі відсутні.
Цивільний позов у справі не заявлений.
Керуючись ст.ст.368-371КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді двох років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до призначеного ОСОБА_14 покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного йому вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08.02.2016 року і остаточно призначити ОСОБА_14 покарання за сукупністю вироків у виді двох років шести місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід обраний, щодо обвинуваченого ОСОБА_14 у вигляді передачі під нагляд матері залишити без змін до вступу вироку в законну силу.
Строк відбування покарання рахувати ОСОБА_14 з моменту його затримання в зв`язку з виконанням вироку.
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначити йому покарання за цей злочин у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_15 від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку в один рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_15 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід обраний, щодо обвинуваченого ОСОБА_15 у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін до вступу вироку в законну силу.
Речові докази у справі: відео носій DVD-R 16Х, 4,7 GB марки «Verbatim», сріблястого кольору, на якому знаходиться хід проведення слідчого експерименту від 12.04.2017 року за участі потерпілого ОСОБА_5 зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Суддя: