Провадження № 11-кп/792/318/17
Справа № 676/12/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області в складі :
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
представника потерпілого ОСОБА_11 ,
захисника ОСОБА_12 ,
обвинуваченого ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження № 0000910 за апеляційними скаргами прокурора та потерпілого ОСОБА_10 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 28 лютого 2017 року,-
В с т а н о в и л а :
Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 28 лютого 2017 року
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, приватного підприємця, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше не судимого,
визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_13 залишено без розгляду.
ОСОБА_13 обвинувачувався у тому, що він 5 жовтня 2015 року о 15 год. 30 хв. в с. Руда Кам`янець-Подільського району на земельній ділянці, що належить ОСОБА_15 , в ході словесної суперечки із ОСОБА_10 , дерев`яним руків`ям вил умисно завдав одного удару по голові ОСОБА_10 , а коли обидва схопились за руків`я вил та продовжували суперечку до них підійшов комбайнер ОСОБА_16 та забрав з рук вила. Після чого, ОСОБА_10 із ОСОБА_13 схопили один одного за одяг, упали на землю де, останній умисно завдав ОСОБА_10 три удари кулаком правої руки та три удари коліном по тулубу. Таким чином, за обвинувальним актом прокурора, ОСОБА_13 умисними діями спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді двох синяків на зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині, на передній поверхні його в середній третині, на задній поверхні вушної раковини з розповсюдженням соскоподібний паросток зліва, двох синяків передній поверхні на передній лівої гомілки у верхній третині, які по ступені тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Дії ОСОБА_13 , кваліфіковані прокурором, як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень, тобто йому інкриміновано кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.
В поданих апеляційних скаргах прокурор та потерпілий ОСОБА_10 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, просять вирок суду скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання: прокурор - у виді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн., а потерпілий ОСОБА_10 - максимальне покарання за цією статтею кримінального закону та стягнути на його користь 25 000 грн. моральної шкоди.

Стверджують, що в матеріалах кримінального провадження встановлено достатньо належних та допустимих доказів вини ОСОБА_13 по обставинах нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілому, однак суд безпідставно виправдав його.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора, потерпілого ОСОБА_10 та його представника адвоката ОСОБА_11 , на підтримку апеляційних скарг з посиланням на зазначені в них доводи, обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_12 , які просять відхилити апеляційні скарги прокурора та потерпілого, провівши з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами в частині допиту обвинуваченого, потерпілого, свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , лікаря судово-медичного експерта ОСОБА_19 та дослідження матеріалів кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_10 до задоволення не підлягають, виходячи з таких підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, з`ясування обставин справи, перевірка їх доказами у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_13 проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у провадженні не допущено, а висновок суду про недоведеність вини ОСОБА_13 у вчиненні злочину при зазначених у обвинувальному акті обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого ОСОБА_10 про те, що з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами в провадженні проведено упереджено, без з`ясування обставин, які мають значення для встановлення істини у справі, є необґрунтованими і спростовуються зібраними у справі та дослідженими в процесі судового та апеляційного розглядів доказами.

Обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_13 по обставинах спричинення ОСОБА_10 умисних легких тілесних ушкоджень, кваліфікації його дій, показами потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_20 та даними висновку судово-медичного експерта, органи досудового розслідування та прокурор визнали ці докази достатніми, при цьому не дослідити їх з точки зору достовірності.

Однак, вищенаведені докази є непослідовними, суперечливими, не узгоджуються з висновками досудового розслідування щодо фактичних обставин провадження.

Більше того, висновки органів досудового розслідування та прокурора, подані ними докази, показання потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_20 щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочину носять характер припущень, помсти та повністю спростовуються дослідженими в процесі судового та апеляційного розглядів доказами.

Так, як на докази вини ОСОБА_13 у вчиненні злочину, органи досудового розслідування та прокурор посилаються на показання потерпілого ОСОБА_10 та його сина ОСОБА_20 , які ствердили обставини конфлікту з обвинуваченим на земельній ділянці в с. Руда Кам`янець-Подільського району в денну пору на початку жовтня 2015 року та нанесення останнім, потерпілому умисних тілесних ушкоджень в процесі цього.

Показання лікаря судово-медичного експерта ОСОБА_19 , який ствердив наявність у потерпілого ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень, які були виявлені в процесі огляду останнього у жовтні місяці 2015 року.

Дані висновку експерта № 773 від 09.10.2015 року, з яких вбачається, що у потерпілого ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: двох синяків на зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині, на передній поверхні його в середній третині, синяка на задній поверхні лівої вушної раковини з розповсюдженням в соскоподібний паросток зліва, двох синяків на передній поверхні правого стегна в середній третині, на передній лівої гомілки в верхній третині, які могли утворитися внаслідок дії тупих твердих предметів механізму «удар» біля 3-4 діб тому назад від моменту проведення експертизи і по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.п. 156).

Разом з тим, як вбачається з жодним чином не спростованих органами досудового розслідування та прокурором показань свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 в процесі судового та апеляційних розглядів, які були безпосередніми очевидцями подій, саме потерпілий ОСОБА_10 та його син свідок ОСОБА_20 влаштували конфлікт з обвинуваченим з приводу збирання урожаю та вчинили побиття ОСОБА_13 .
Показаннями свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які саме за викликом обвинуваченого ОСОБА_13 , в складі слідчо-оперативної групи прибули на місце події, де виявили обвинуваченого, який скаржився на побиття його потерпілим ОСОБА_10 та свідком ОСОБА_20 . Ствердили, що згодом на місце події прибув потерпілий ОСОБА_10 , який будь-яких тілесних ушкоджень не мав, з приводу його побиття обвинуваченим жодних скарг та претензій не висував, мав виключно вимоги до обвинуваченого з приводу на його переконання незаконного збору врожаю останнім і саме з цього приводу, а не з приводу його побиття первинно звертався до правоохоронних органів.
Показаннями працівників міліції ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 щодо відсутності у потерпілого тілесних ушкоджень, відсутність будь-яких скарг ОСОБА_10 про його побиття на місці події, повністю спростовуються твердження потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_20 щодо фактичних обставин провадження та умисне спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому в денну пору 5 жовтня 2015 року обвинуваченим.
Більше того, як стверджується даними висновку експерта № 773 від 09.10.2015 року та показаннями лікаря судово-медичного експерта ОСОБА_19 в процесі апеляційного розгляду, у потерпілого ОСОБА_10 в тому числі були виявлені видимі легкі тілесні ушкодження у вигляді синяка на задній поверхні лівої вушної раковини з розповсюдженням в соскоподібний паросток зліва (а.п. 156).

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що враховуючи значний період часу спілкування потерпілого ОСОБА_10 з працівниками міліції на місці події, за наявності у нього тілесних ушкоджень, частина з яких згідно висновку експерта є видима та доступна для візуального виявлення, працівники міліції не могли не бачити таких ушкоджень у потерпілого, що ствердив допитаний і колегію суддів експерт ОСОБА_19 .

Разом з тим, жоден свідок, який перебував на місці події, в тому числі працівники міліції не встановили та не підтвердили наявність у ОСОБА_10 будь-яких тілесних ушкоджень, не заявляли про такі як і сам ОСОБА_10 , так і інші члени його родини, в тому числі свідок ОСОБА_20 .

При цьому, колегія суддів враховує, що версія відносно побиття ОСОБА_13 , у потерпілого ОСОБА_10 з`явилася згодом, зі спливом декількох днів, фактично вже після звернення ОСОБА_13 до правоохоронних органів з приводу притягнення ОСОБА_10 та ОСОБА_20 до кримінальної відповідальності за спричинення ними тілесних ушкоджень обвинуваченому.
Більше того, свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які є працівниками поліції, свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 фактично є сторонніми особами, на відміну від потерпілого ОСОБА_10 та його сина свідка ОСОБА_20 , які є прямо зацікавленими особами.
В матеріалах провадження відсутні належні дані, які б викликали сумніви в щирості та достовірності послідовних показань свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

У зв`язку з цим підстав вважати, що названі свідки, практично всі без виключення оговорюють потерпілого ОСОБА_10 , враховуючи безсторонність свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 в колегії суддів не має.

Крім того, вказані твердження названих свідків повністю узгоджуються з дослідженими судом та колегією суддів доказами.

При цьому, жодним чином не спростовує належність показань вказаних свідків, самого факту недоведеності вчинення злочину ОСОБА_13 , посилання сторони обвинувачення на особливості особистого та професійного життя названих осіб, в тому числі щодо їх моральних якостей та поведінки в побуті, оскільки такі твердження ґрунтуються виключно на міркуваннях потерпілого та його представника, які є зацікавленими особами та не стверджуються жодним належним, об`єктивним та допустимим доказом, мають вигляд пліток.

Твердження сторони обвинувачення щодо відхилення показань свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , як надуманих та прийняття за основу показань свідка ОСОБА_20 носять суперечливий характер. Оскільки, на відміну від ОСОБА_20 , якого ОСОБА_13 поряд з потерпілим звинувачує у його побитті і який є сином потерпілого, а тому прямо зацікавленою особою, свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , є сторонніми особами і показання останніх є послідовними та повністю узгоджуються між собою, що свідчить про їх належність та об`єктивність.

Твердження прокурора, потерпілого та його представника про суперечливість показань свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 щодо фактичних обставин провадження з огляду на те, що останні могли і не бачити тілесних ушкоджень у потерпілого, який перебував у верхньому одязі підлягають відхиленню та не спростовують належність показань даних свідків. Оскільки згідно висновку експерта № 773 від 09.10.2015 року, на який сторона обвинувачення посилається, як на беззаперечний доказ вини обвинуваченого у вчиненні злочину, у ОСОБА_10 виявлений, в тому числі, синяк на задній поверхні лівої вушної раковини з розповсюдженням в соскоподібний паросток зліва, тобто на ділянці голови, яка не була закрита одягом (а.п. 156).

За таких обставин, з огляду на те, що свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 перебували у безпосередній близькості від потерпілого, проводили з ним процесуальні дії, відбирали пояснення та перебували на місці конфлікту значний час, останні не могли не бачити у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень за наявності таких, що стверджується, в тому числі, показаннями лікаря судово-медичного експерта ОСОБА_19 .

Крім того, на переконання колегії суддів, поведінка ОСОБА_10 після конфлікту, його подальші дії, в тому числі звернення до правоохоронних органів з приводу його побиття не на місці події, а зі спливом значного часу, після подання аналогічної заяви ОСОБА_13 , свідчить про належність та об`єктивність показань даних свідків.

З огляду на те, що свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 були допитані місцевим судом у встановленому законом порядку, за участі потерпілого і його представника, останні мали можливість поставити їм запитання та отримати на них відповіді, клопотання представника потерпілого адвоката ОСОБА_23 про їх повторний допит апеляційною інстанцію, заявлене перед судовими дебатами, суперечить вимогам ст. 404 КПК України та підлягає відхиленню.
За наведених вище обставин жодним чином не стверджує факту вчинення злочину ОСОБА_13 і посилання сторони обвинувачення на заяву потерпілого ОСОБА_10 від 08.10.2015 року в правоохоронні органи з приводу його побиття обвинуваченим, оскільки остання жодних належних, об`єктивних та допустимих доказів таких обставин не містить (а.п. 155).

Жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і посилання сторони обвинувачення на показання свідка ОСОБА_24 , оскільки останній очевидцем подій не був та жодних фактичних обставин конфлікту повідомити не зміг.

Не стверджують факту вчинення злочину ОСОБА_13 і виявлені у потерпілого ОСОБА_10 згідно висновку експерта № 773 від 09.10.2015 року тілесні ушкодження. Оскільки, вказаний висновок жодним чином не стверджує, що вказані тілесні ушкодження ОСОБА_10 отримані саме 5 жовтня 2015 року в процесі конфлікту з обвинуваченим. Не заперечує вказаних обставин і лікар судово-медичний експерт ОСОБА_19 , який ствердив, що враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень, такі могли бути отримані і при інших обставинах, в тому числі і після 5 жовтня 2015 року.

При цьому, колегія суддів не може погодитися з твердженнями сторони обвинувачення, що показання лікаря судово-медичного експерта ОСОБА_19 стосовно наявності у потерпілого тілесних ушкоджень є беззаперечним доказом вини ОСОБА_13 у вчиненні злочину.
Так, будучи допитаний судом лікар судово-медичний експерт ОСОБА_19 , спростував твердження потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_20 щодо фактичних обставин справи, зокрема щодо способу, механізму та локалізації спричинення тілесних ушкоджень, ствердивши, що спричинення таких, способом на який вказує сторона обвинувачення, в тому числі потерпілий, є неможливим, оскільки у ОСОБА_10 не виявлено тих ушкоджень на спричиненні яких, в тому числі внаслідок ударів сторонніми предметами, наголошує останній.
Не виключив експерт і отримання потерпілим тілесних ушкоджень при інших обставинах, не пов`язаних з конфліктом з обвинуваченим, в тому числі і зі спливом деякого часу.

Таким чином, висновок експерта № 773 від 09.10.2015 року та показання лікаря судово-медичного експерта ОСОБА_19 щодо механізму, локалізації, часу виникнення у потерпілого тілесних ушкоджень, які не узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_20 щодо механізму спричинення обвинуваченим таких тілесних ушкоджень, не можуть бути безумовною підставою для ухвалення обвинувального вироку та засудження ОСОБА_13 .
Суд ухвалив виправдальний вирок виключно на доказах досліджених в процесі судового розгляду, а ті розбіжності на які посилаються апелянти є не суттєвими та такими, що впливають на встановлення істини у провадженні, ґрунтуються на вільному тлумаченні показів свідків та лікаря судово-медичного експерта.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що держава та Конституція України гарантує право кожної особи на необхідну оборону і це є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я від протиправних посягань.

Як встановлено в процесі судового та апеляційного розглядів і стороною обвинувачення не спростовано, ОСОБА_13 захищався від активних дій родини потерпілого. Тобто, обвинувачений в обстановці, що склалася на місці події, міг діяти з метою відвернення негативних наслідків для себе, міг чинити певні дії для негайного відвернення посягання на нього.

За таких обставин, навіть якщо допустити наявність у потерпілого тілесних ушкоджень після конфлікту з обвинуваченим, що стороною обвинувачення належними, об`єктивними та обґрунтованими доказами не доведено, наявність у потерпілого ОСОБА_10 , за результатами конфлікту тілесних ушкоджень, не може бути безумовною підставою для притягнення ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності, в чому намагається переконати колегію суддів прокурор, потерпілий та його представник.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України прокурор та орган досудового розслідування, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують особу.

Проте ці вимоги закону під час досудового розслідування не були виконані, обставини, які мають істотне значення для повного та об`єктивного вирішення провадження по суті, належним чином не з`ясовані.

Так, на переконання колегії суддів, як органи досудового розслідування, так і прокурор свідомо проігнорували матеріали, які містяться у висновку № 2715 Кам`янець-Подільського РВ УМВС України в Хмельницькій області стосовно перевірки заяви ОСОБА_20 про притягнення до відповідальності ОСОБА_13 , оскільки останні свідчать на користь обвинуваченого та ставлять під сумнів версію сторони обвинувачення щодо фактичних обставин справи.

Зокрема, як стверджується даними висновку № 2715 Кам`янець-Подільського РВ УМВС України в Хмельницькій області стосовно перевірки заяви ОСОБА_20 , останній, за результатами конфлікту, який відбувся з ОСОБА_13 , в денну пору 5 жовтня 2015 року на земельній ділянці в с. Руда Кам`янець-Подільського району, звернувся в правоохоронні органи з приводу, на його переконання саме незаконного збору врожаю обвинуваченим, а не з приводу побиття ОСОБА_10 .
При цьому, звертаючись з заявою до правоохоронних органів, надаючи пояснення відразу після конфлікту з обвинуваченим, ні родина потерпілого, ні сам ОСОБА_10 жодних фактів його побиття ОСОБА_13 в процесі конфлікту не повідомляли, як не ствердили таких обставин і інші особи допитані працівниками міліції.
В матеріалах провадження не встановлено доказів, щоб потерпілий ОСОБА_10 чи його представник звертались із заявами та скаргами до прокурора Кам`янець-Подільського району, який здійснює нагляд за органами міліції чи вищестоящих органів з приводу незаконних дій, неправомірних висновків працівників міліції в цій частині, а тому такі твердження викликають об`єктивний сумнів.

Вказані обставини, первинні пояснення родини потерпілого та самого потерпілого ОСОБА_10 щодо фактичних обставин провадження, повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 про відсутність у потерпілого будь-яких тілесних ушкоджень та свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_18 про відсутність факту побиття обвинуваченим потерпілого, що свідчить про належність та послідовність показань названих свідків.

За таких обставин, на переконання колегії суддів витребування та приєднання до матеріалів провадження судом матеріалів висновку № 2715 Кам`янець-Подільського РВ УМВС України в Хмельницькій області не може бути безумовною підставою для скасування вироку суду, не утворює порушення права обвинуваченого на захист, оскільки у сукупності з іншими дослідженими судом доказами покращує становище останнього, дає суду можливість ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

При цьому, приймаючи таке рішення, колегія суддів враховує, що орган досудового розслідування, який здійснював досудове слідство у провадженні, є фактично тим же органом, який проводив перевірку заяви ОСОБА_20 по обставинах конфлікту з ОСОБА_13 в денну пору 5 жовтня 2015 року на земельній ділянці в с. Руда Кам`янець-Подільського району, з приводу незаконного на переконання родини потерпілого збору врожаю. А тому, не міг не знати про існування такого висновку та об`єктивні дані, які він стверджує.
З аналогічних обставин не міг не знати про такий висновок та наявність такого звернення родини потерпілого та самого потерпілого в правоохоронні органи по обставинах конфлікту в денну пору 5 жовтня 2015 року на земельній ділянці в с. Руда Кам`янець-Подільського району і прокурор.
В той же час, ні органи досудового розслідування, ні прокурор жодних заходів для приєднання до матеріалів провадження вказаних матеріалів не вжили, навпаки, фактично проігнорували їх.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. Якщо місцевий суд під час розгляду кримінального провадження убачає можливу недоведеність винуватості обвинуваченого або інше можливе поліпшення становища такої особи, він повинен за власною ініціативою безпосередньо дослідити необхідні докази, адже до цього спонукають завдання кримінального провадження, зазначені у ст. 2 КПК України, та необхідність дотримання інших його засад, зокрема, верховенства права, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, і це не суперечить такій засаді кримінального провадження, як диспозитивність.

Внаслідок цих обставин посилання прокурора на витребування та приєднання до матеріалів справи судом матеріалів висновку № 2715 Кам`янець-Подільського РВ УМВС України в Хмельницькій області в силу ч. 3 ст. 409 КПК України не утворює істотного порушення прав обвинуваченого та не може бути безумовною підставою для скасування виправдувального вироку.

Оголошена ОСОБА_13 підозра, кваліфікація його дій, з якою не погодився суд, містить виклад фактичних обставин, в тому числі часу, місця, способу та інших обставин вчиненого на думку сторони обвинувачення злочину. Знайшли вони своє відображення і у вироку, тобто при його ухваленні суд повністю вирішив питання, зазначені в ст. 374 КПК України.

Доказів, які б стверджували протилежне, або спростовували названі обставинами ні органи досудового розслідування, ні прокурор , ні потерпілий, ні його представник суду не надали, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, а ті на які вони посилаються не заслуговують на увагу та носять надуманий характер.

Ставлячи питання про скасування вироку, сторона обвинувачення, конкретних фактів порушення прав та законних інтересів потерпілого та обвинуваченого судом не навела, а виключно обмежилася перерахунком та декларуванням норм процесуального права. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки місцевого суду та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи з даного конституційного принципу колегія суддів приходить до переконання, що в матеріалах провадження не встановлено належних, обґрунтованих та беззаперечних доказів, які б безумовно стверджували про умисне спричинення ОСОБА_13 . ОСОБА_10 , саме умисних легких тілесних ушкоджень і беручи до уваги конституційний принцип, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, вважає, що місцевий суд правомірно виправдав обвинуваченого за недоведеністю у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

З огляду на те, що ОСОБА_13 виправданий у вчиненні злочину, ґрунтується на вимогах закону і рішення місцевого суду про залишення без розгляду цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 про стягнення шкоди.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 28 лютого 2017 року щодо ОСОБА_13 залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_10 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .