№ 317/236/18
№/п 1-кп/317/144/2018
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2018 року

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Каменськ Уральський Красногорського району Свердловської області, громадянина України, українця, освіта середня спеціальна, одруженого, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , на посаді стрілець-снайпер 3 роти охорони батальону охорони, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України,
В С Т А Н О В И В:
01 серпня 2014 року відповідно до Указу Виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», ОСОБА_4 був призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Того ж дня, наказом №165 командира військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу зазначеної частини та призначено на посаду старшого навідника 6-ї гаубичної артилерійської батареї 2-го гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
За наведених обставин, молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-XII зі змінами, визначено, що особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Разом з тим, ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог зазначених вище нормативних актів, перебуваючи в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.
Так, 20 квітня 2015 року, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , перебуваючи в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив місце служби без поважних причин військовий полігон « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який дислокується поблизу АДРЕСА_3 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймав та про своє місцезнаходження командуванню, в органи військового чи цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до 27 квітня 2015 року, тобто тривалістю 8 діб. 28 квітня 2015 року ОСОБА_4 самостійно прибув до військового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в результаті чого злочин було припинено.
23 травня 2015 року ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , повторно протягом року, перебуваючи в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив місце служби без поважних причин розташування військову частину НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймав та про своє місцезнаходження командуванню, в органи військового чи цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами розташування військової частини НОМЕР_1 до 27 травня 2015 року, тобто тривалістю 5 діб. 28 травня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до комунальної установи «Бердянський шкірно-венерологічний диспансер» та знаходився на стаціонарному лікуванні до 02 червня 2015 року, в результаті чого злочин було припинено.
У подальшому, 03 червня 2015 року ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , повторно протягом року, перебуваючи в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу без поважних причин з лікувального закладу комунальної установи «Бердянський шкірно-венерологічний диспансер», свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймав та про своє місцезнаходження командуванню, в органи військового чи цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами розташування військової частини НОМЕР_1 до 7 червня 2015 року, тобто тривалістю 5 діб. 8 червня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до комунальної установи «Бердянський шкірно-венерологічний диспансер» та знаходився на стаціонарному лікуванні до 26 червня 2015 року, в результаті чого злочин було припинено. Після стаціонарного лікування ОСОБА_4 повернувся до військової частини НОМЕР_1 .
28 липня 2015 року ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , повторно протягом року, перебуваючи в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив місце служби без поважних причин військовий полігон « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який дислокується поблизу АДРЕСА_3 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймав та про своє місцезнаходження командуванню, в органи військового чи цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до 03 серпня 2015 року, тобто тривалістю 7 діб. 04 серпня 2015 року ОСОБА_4 самостійно прибув до військового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в результаті чого злочин було припинено.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у злочині, що йому інкримінується, підтвердив, що дійсно вчинив злочин при вищевикладених обставинах, пояснив суду, що у 2015 році він захворів, звернувшись до санітарної частини військової частини йому не допомогли, тому він вирішив самостійно лікуватися, оскільки почало випадати волосся. Звернувся до Бердянського шкірно-венерологічного диспансеру, де здавав аналізи і двічі проходив курс стаціонарного лікування, тому декілька раз у 2015 році самовільно залишав місце служби, але повертався і продовжував несення військової служби. Розумів, що згідно військових статутів, з якими був ознайомлений це є порушенням і тягне за собою кримінальну відповідальність. Пояснив також, що брав участь у АТО у 2015-2017 роках, зараз продовжує військову службу за контрактом.
Беручи до уваги позицію учасників судового провадження, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України та наслідки її застосування, суд вирішив визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежити дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого.
На підставі ч.3 ст. 349 КПК України подальше дослідження доказів за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження не проводилося.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст. 407 ч.4 КК України, як самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) та нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин.
Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, суд враховує те, що він раніше не судимий, за місцем несення військової служби характеризується позитивно, брав безпосередню участь в антитерористичній операції.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у скоєному та активно сприяв розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлені.
Враховуючи викладене, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі.
Протягом судового розгляду кримінального провадження обвинуваченим було заявлено клопотання про застосування відносно нього ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення його від відбування покарання, оскільки він брав безпосередню участь в антитерористичній операції, отримав статус учасника бойових дій, раніше не судимий, визнав вину та розкаявся у вчиненому.
Суд, розглянувши клопотання та заслухавши думку прокурора, який не заперечував проти його задоволення, вважає, що до ОСОБА_4 можливо застосувати амністію, оскільки він є суб`єктом Закону України «Про амністію у 2016 році», адже він брав безпосередню участь в антитерористичній операції, отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується наданими суду довідкою та посвідченням, тому до нього можливо застосувати ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнивши його від відбування призначеного судом покарання.
Обмежень у застосуванні амністії до ОСОБА_4 , встановлених Законом України «Про амністію у 2016 році», Законом України «Про застосування амністії в Україні», судом не встановлено.
Цивільний позов не було заявлено. Речові докази відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України і призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання у вигляді позбавлення волі.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирати.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення, через Запорізький районний суд Запорізької області.
Суддя: ОСОБА_1