АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1639/17 Справа № 199/2636/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000404, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2017 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок змінити, призначити йому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, у виді 7 років позбавлення волі.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Строк відбування покарання вирішено рахувати з 19 лютого 2017 року, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року), строк попереднього ув`язнення з 19 лютого 2016 року по 20 червня 2017 року включно зараховано в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішене питання про речові докази.

Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_9 на її користь відшкодування додаткових витрат на лікування у розмірі 13619 гривень 37 копійок, у відшкодування витрат на поховання 5085 гривень, у відшкодування моральної шкоди 100000 гривень. Усього стягнуто 118604 гривні 37 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, у розмірі 5760 (п`ять тисяч сімсот шістдесят) гривень.

Згідно обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, 18 лютого 2017 року близько 21:25 годин ОСОБА_9 прибув за місцем проживання своєї співмешканки ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 . В цей же день, 18 лютого 2017 року, у приміщенні квартири за вищевказаною адресою між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , 1939 року народження, виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_9 виник протиправний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

Після чого, в цей же день, близько 21:30 години, ОСОБА_9 , реалізуючи зазначений злочинний умисел, продовжуючи знаходитись в приміщенні квартири за вищевказаною адресою, діючи умисно, наблизився до ОСОБА_11 та штовхнув її в область тулубу, від чого остання впала на підлогу. Після чого ОСОБА_9 , передбачаючи суспільну небезпечність своїх дій, усвідомлюючи, що вони можуть привести до тяжких наслідків, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, наніс декілька ударів своїми руками та ногами в область голови потерпілої ОСОБА_11 , після чого взяв рукою останню за голову та наніс декілька ударів головою ОСОБА_11 об підлогу. Внаслідок нанесених ОСОБА_9 ударів ОСОБА_11 , остання отримала тілесні ушкодження легкого та тяжкого ступеню тяжкості, які на момент їх заподіяння були небезпечними для життя.

Від отриманих тяжких тілесних ушкоджень - внутрішньочерепної травми, забою головного мозку, крововиливів під тверду та м`які оболонки головного мозку, які ускладнилися набряком головного мозку, ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 о 22:30 годині в КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені Мечникова».

Дії обвинуваченого були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 2 ст. 121 КК України за ознаками тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що потягло смерть потерпілого.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, з урахуванням її доповнення, обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку та призначенні йому покарання належним чином не врахував наявність пом`якшуючих обставин а саме те, що протягом п`яти років перебування на свободі він не притягувався до будь-якої відповідальності, вів добропорядний спосіб життя, за місцем проживання характеризується позитивно, не перешкоджав органам досудового розслідування та суду під час судового провадження. Не враховано і те, що він щиросердно зізнався у скоєному, визнав вину повністю.

Зазначає, що під час судового розгляду до суду не було викликано та допитано лікаря, що здійснював лікування потерпілої, крім того йому було відмовлено у задоволенні клопотання про виклик у судове засідання лікаря та експерта які робили висновок експертизи.

На думку апелянта, нанесені ним три удари потерпілій не перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті останньої. Вказує, що саме лікарі через свою службову недбалість винні у смерті потерпілої, так як остання після її побиття ще прожила 17 днів, що свідчить про халатність та непрофесіоналізм медичних працівників.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого, що просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі; прокурора, потерпілу та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Аналізуючи доводи обвинуваченого про відсутність причинного зв`язку між його діями та настанням смерті потерпілої, яка, на його думку, мала місце внаслідок недбалості та непрофесійних дій лікарів, колегія суддів оцінює їх критично.

Так, відповідно до висновку судово-медичного експерта від 31.03.2017 р. № 466, виявлені на трупі потерпілої ОСОБА_11 тілесні ушкодження у проекції голови є прижиттєвими, виникли за деякий час до настання смерті останньої від дії тупого твердого предмету (предметів) або від удару об такий (такі), розділенню не підлягають і у сукупності відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню, та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої, яка настала внаслідок внутрішньочерепної травми забою головного мозку, крововиливів під тверду та м`які оболонки головного мозку, що ускладнилися набряком головного мозку. Експерт ОСОБА_12 , будучи допитанім у судовому засіданні в суді першої інстанції, надав детальні роз`яснення з приводу вказаних висновків та їх повністю підтвердив, що спростовує доводи апелянта про те, що даний експерт судом не викликався і не допитувався.

Виходячи з наведеного, дослідженим судом доказами було поза розумним сумнівом встановлено, що причиною смерті потерпілої ОСОБА_11 є саме тілесні ушкодження, заподіяні їй обвинуваченим за обставин, вказаних у вироку, з чим колегія суддів погоджується.

Будь-які об`єктивні підстави для сумнівів у правильності вказаних експертного висновку та роз`яснень експерта, в тому числі в частині встановленої причини смерті потерпілої, відсутні, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про допит лікаря, що здійснював лікування потерпілої ОСОБА_11 , а посилання апелянта на цю обставину є неспроможним.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо надмірної суворості призначеного йому покарання, то вони не є обґрунтованими.

Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_9 покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є тяжким злочином; відсутність обставин, що пом`якшують покарання; наявність обставин, що обтяжують покарання, якими було визнано рецидив злочину та вчинення злочину щодо особи похилого віку; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений є раніше неодноразово судимим, в тому числі за вчинення особливо тяжкого умисного злочину, за місцем проживання характеризується посередньо, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходу.

Взявши до уваги та належним чином оцінивши всі вищенаведені обставини у сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років і 6 місяців, що є рівно віддаленим як від нижчої, так і від верхньої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, з яким суд апеляційної інстанції погоджується, вважаючи це покарання достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, і не вбачає підстав для його пом`якшення.

На думку колегії суддів, наявність двох обставин, що відповідно до закону обтяжують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, що його пом`якшують, та характеризуючі дані про особу ОСОБА_9 не дають підстав для призначення йому мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, про що він просить в апеляційній скарзі.

Доводи апелянта про те, що суд недостатньою мірою врахував обставини, що пом`якшують його покарання, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки фактично такі обставини, як це обгрунтовано встановлено судом першої інстанції та вказано у вироку, відсутні. Посилання обвинуваченого на його щире каяття колегія суддів оцінює критично, оскільки ставлення останнього до скоєного, зокрема визнання своєї вини лише частково та намагання перекласти відповідальність за смерть потерпілої ОСОБА_11 на працівників лікарні, не дає достатніх підстав для висновку про те, що каяття з його боку дійсно має місце та є щирим. Що стосується того, що на протязі п`яти років після звільнення з місць позбавлення волі обвинувачений ОСОБА_9 не вчиняв нових правопорушень та до відповідальності не притягувався, то такий його спосіб життя не виходить за межі поведінки, нормальної для звичайної законослухняної особи, і не може вважатися обставиною, що пом`якшує його покарання. Аналогічно, не може вважатися такою обставиною і те, що не перешкоджав органам досудового розслідування та суду під час судового провадження.

Також не можна погодитись з посиланням обвинуваченого на позитивну характеристику його особи, оскільки воно не відповідає дійсному змісту наданої йому за місцем проживання характеристики, що є нейтральною (т. 2 а.с. 170).

З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та пом`якшення призначеного ОСОБА_9 покарання.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. ст. 87, 412 КПК України, колегією суддів під час апеляційного перегляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2017 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4