н/п 1-кп/490/1037/2017
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2018 року м. Миколаїв
Центральний районний суд міста Миколаєва
у складі : головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сухий Єланець, Новоодеського району, Миколаївської області, громадянина України, українця, маючого середню загальну освіту, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 .
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 289 КК України,
З участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_4
сторони захисту: захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ;
потерпілої: ОСОБА_6
встановив:
11 листопада 2017 року, близько 13 год. 15 хв., ОСОБА_3 , знаходячись біля будинку №5 по пров. Парусному в м. Миколаєві, побачивши припаркований біля вказаного будинку транспортний засіб марки "Опель Астра", реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , вирішив заволодіти ним та з цією метою проник через праві передні двері, які у зв`язку з технічною несправністю були не зачинені, до салону вказаного транспортного засобу, сів на переднє пасажирське сидіння, намагався завести даний автомобіль за допомогою кухонного ножу, однак довести до кінця свій злочинний намір не зміг, оскільки був заблокований в транспортному засобі потерпілою ОСОБА_6 та свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до приїзду працівників патрульної поліції.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, кваліфіковано за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 289 КК України.
30 листопада 2017 року між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 471 КПК України, укладено угоду про примирення.
У відповідності до даної угоди ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 289 КК України, щиро кається у вчиненому. Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, у виді обмеження волі строком на 3 років обмеження волі, зі звільнення на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, та з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому і потерпілому.
Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним про примирення.
У судовому засіданні сторони наполягали на затвердженні угоди про примирення, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та потерпілий повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим обвинувачений, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 та п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки затвердження даної угоди, передбачені ч.1 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 цього ж кодексу.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для її затвердження.
Вивченням документів, що характеризують особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_3 на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, офіційно не працює, раніше не судимий.
За таких обставин суд вважає доведеним те, що ОСОБА_3 вчинив незакінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, такі дії обвинуваченого кваліфікує за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 289 КК України, за якою належить призначити обвинуваченому узгоджену сторонами в угоді міру покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Запобіжний захід у кримінальному провадженні не застосовувався.
Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 372, 374, 475 КПК України, суд, -
Угоду про примирення, укладену 30 листопада 2017 року між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 - затвердити.
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки.
Звільнити ОСОБА_3 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 2 рік.
В порядку ч. 1 ст. 76 КК України, на ОСОБА_3 покласти обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу пробації, повідомляти про зміну місця проживання і періодично з`являтися в цей орган для реєстрації.
Речовий доказ: автомобіль «Опель Астра», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 , вважати переданим за належністю.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1