АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
за участю сторін судового провадження
прокурора - ОСОБА_8
захисника - ОСОБА_5
обвинувачених - ОСОБА_7
ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Подільського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Донецької обл., м. Дзержинськ, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 5 липня 1997 року Дзержинським міським судом Донецької області за ч.3 ст.142, ч.1 ст. 222 , ч.3 ст.222 , 42 КК України (в редакції Закону від 1960 року) до 6 років та 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; звільнений по відбуттю строку покарання 24 червня 2003 року;

-11 квітня 2006 року Дзержинським міським судом Донецької області за ч.3 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 23 вересня 2011 року по відбуттю строку покарання;

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід у вигляді застави змінено на тримання під вартою.

Зараховано в строк відбування покарання термін тримання під вартою з 24 жовтня 2016 року по 11 листопада 2016 року.

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець Полтавської обл., Семенівського р-ну, с. Крива Руда , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимий:

-16 серпня 2007 року Деснянським районним судом м. Києва, за ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, 70 КК України до 3 років та 6 місяців позбавлення волі, звільнений 22 вересня 2010 року по відбуттю строку покарання;

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід у вигляді застави змінено на тримання під вартою.

Зараховано в строк відбування покарання термін тримання під вартою з 24 жовтня 2016 року по 7 листопада 2016 року.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинувачених подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати, постановити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, постановити нову ухвалу про повернення кримінального провадження до суду першої інстанції для проведення судового розгляду, змінити запобіжний захід обвинуваченим з тримання під вартою на будь-який інший.

Під час апеляційного розгляду захисник в інтересах кожного з обвинувачених заявив клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченим з тримання під вартою на запобіжний захід, який був обраний кожному з обвинувачених до вироку суду, вважаючи безпідставною зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_6 страждає на тяжку хворобу, програма лікування якої в Київському слідчому ізоляторі відсутня, як і відсутнє фінансування для лікування, що підтверджується відповідним листом. Щодо ОСОБА_7 захисник послався на те, що ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, не порушував процесуальних обов`язків, покладених на нього судом, має малолітню дитину, яка потребує матеріальної допомоги.

Вислухавши думку обвинувачених, які підтримали заявлене клопотання, прокурора, яка заперечувала проти задоволеного клопотання, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судом першої інстанції кожний - визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та кожному з них призначено покарання у виді позбавлення волі 5 років, яке слід відбувати реально.
До набрання вироком суду законної сили обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини у своєму рішення «Руслан Яковенко проти України» зазначив, що, починаючи з дати постановлення вироку, навіть , якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити, підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом», тобто у розумінні підпункту «а» пункту 1 ст. 5 Конвенції на законних підставах.

При цьому, у вказаному рішенні Європейський суд наголосив, що навіть якщо національне законодавство передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

У такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно ст. 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання, а питання щодо законності такого тримання під вартою можуть бути переглянуті лише, коли виникають нові обставини.

Аналіз вказаних вимог чинного законодавства свідчить про те, що тримання особи під вартою за наявності вироку суду, який хоча і не набрав законної сили, однак яким особі призначено покарання у виді позбавлення волі, є таким, що в повному обсязі відповідає принципам законності, пропорційності та не є свавільним.

Таким чином, тримання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою за вироком Подільського районного суду міста Києва, яким обвинуваченим призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 377 КПК України, якщо обвинуваченого, який тримається під вартою, засуджено до позбавлення волі, суд лише у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з тримання під вартою та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.

Апеляційний суд, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження і доводами клопотання захисника, на даному етапі апеляційного розгляду будь-яких нових обставин, передбачених вимогами ст.ст. 177, 178 КПК України, які б виникли після постановлення вироку і не були досліджені судом першої інстанції, не встановив.

Крім того, так як, на цей час апеляційне провадження щодо ухваленого відносно обвинувачених вироку не закінчено і, враховуючи те, що кожному з обвинувачених за вироком суду призначено покарання у виді позбавлення волі до відбуття реально на тривалий термін, то у колегії суддів маються підстави для висновку щодо наявності ризику, що обвинувачені можуть вжити заходів для перешкоджання здійснення апеляційного розгляду та уникнення кожним з них від відбування призначеного покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Керуючись ст..ст. 376, 331,405 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з тримання під вартою на особисте зобов`язання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________________ _________________________ _______________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3