Дата документу Справа № 331/6564/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/503/17 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/6564/16-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 08 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ст.395 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 визнано винним і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

28 серпня 2016 року, приблизно о 08 годині, ОСОБА_9 , будучи особою, яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та непогашена у встановленому законом порядку, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись за місцем свого мешкання, а саме: за адресою: АДРЕСА_1 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з метою особистого збагачення, таємно викрав з кухні вищезазначеної квартири майно, яке належить його матері ОСОБА_7 , чим заподіяв останній матеріальну шкоду на суму 1000 грн.

Крім того, ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 22.07.2016 року відносно ОСОБА_9 встановлений адміністративний нагляд строком на один рік з покладенням обмежень, передбаченими ст.10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами звільненими з місць позбавлення волі», а саме: знаходитись щоденно за місцем мешкання: АДРЕСА_1 , з 21.00 години вечора до 05.00 години ранку наступного дня; заборони відвідувати ресторани, бари, кафе, магазини, торгові місця, де реалізуються на розлив спиртні напої, розташовані на території міста Запоріжжя; заборони виїжджати за межі населеного пункту, де мешкає в особистих справах без дозволу начальника Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області; з`являтися 1-го, 2-го, 3-го, 4-го четверга кожного місяця з 09:00 год. до 18:00 год. на реєстрацію у кабінет №33 Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області. Однак, ОСОБА_9 , діючи умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, будучи повідомленим про відповідальність за самовільне залишення місця проживання, без поважних причин, достовірно знаючи про те, що він зобов`язаний проживати за місцем постійного мешкання та з`являтись у визначений час на реєстрацію до Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області, з 28.08.2016 року, не зважаючи на встановлену заборону, самовільно залишив місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та до 05.09.2016 року проживав за адресою: АДРЕСА_2 , не повідомивши про це працівників поліції, які здійснюють адміністративний нагляд, порушивши вимоги ст.9 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі».

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за ст.395 КК, як порушення правил адміністративного нагляду, що виразилося у самовільному залишенні особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.185 КК у виді 3 років позбавлення волі;

- за ст.395 КК у виді 6 місяців арешту.

На підставі ст.70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання (розмір якого складає 3 роки позбавлення волі) за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 22.07.2016 року, остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання, запобіжний захід, речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , не оспорюючи висновків суду про доведеність його вини та правильності кваліфікації його дій, просить призначити йому більш м`яке покарання, оскільки суд не врахував, що він повністю визнав свою вину, сприяв розкриттю злочинів, а цивільні позови відсутні.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити; потерпілу, яка просила призначити більш м`яке покарання, вивчивши позицію прокурора, яка заперечила проти задоволення скарги та вважала за необхідне вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_9 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочинів обвинуваченим ОСОБА_9 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_9 покарання, судова колегія виходила з наступного.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_9 , з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, які віднесено до злочинів середньої тяжкості та нетяжких злочинів, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого.
Разом з тим, суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, який не працює, раніше неодноразово судимий, в тому числі за корисливі злочини проти власності. Нові злочини обвинуваченим вчинено в період іспитового строку, встановленого попереднім вироком, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та перевиховання.

За таких обставин призначене ОСОБА_9 покарання за більш тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК, яке призначено судом не у максимально можливому розмірі, не можна визнати занадто суворим. А тому колегія суддів підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання не вбачає.

Отже, підстав вважати покарання незаконним через неправильне застосування кримінального закону колегія суддів не убачає. Відтак вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 08 грудня 2016 року щодо ОСОБА_9 в цій справі залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону N 838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_9 час його тримання під вартою з 09.12.2016 року (включно) по 20.06.2017 року (включно) з розрахунку, до якого одному дню тримання під вартою дорівнює два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4