Справа № 366/3798/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/386/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 12.04.2018

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
« 12 » квітня 2018 року Апеляційний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_9 на вирок Іванківського районного суду Київської області від 17 січня 2018 року яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жміївка Іванківського р-ну Київської обл., українця, гр.України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:
31.01.2017р. Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 222 КК України на 2 роки обмеження волі та покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн., з позбавленням права обіймати посади у кредитно-фінансових та банківських установах на 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік -
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та засуджено на 3 роки позбавлення волі.На підставі ч.1 ст. 72 КК України покарання у виді 2 років обмеження волі, призначене ОСОБА_8 вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2017 року переведено в 1 рік позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком від 31.01.2017р., ОСОБА_8 остаточно засуджено на 3 роки 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 72 КК України ухвалено виконувати самостійно покарання у виді штрафу 17 000 грн., з позбавленням права обіймати певні посади за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2017 року, як таке, що складанню з іншими видами покарання не підлягає.
У відповідності до ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_8 зараховано у строк відбування покарання час тримання під вартою з 4.10.2017 року по 17.01.2018 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.
в с т а н о в и в:
За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

В листопаді 2016 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_8 з метою скоєння крадіжки, підійшовши до території домоволодіння АДРЕСА_2 та відчинивши вхідну хвіртку, переконавшись у відсутності власників домоволодіння та інших сторонніх осіб, зайшов на територію господарства, де шляхом пошкодження навісного замка проник до господарського приміщення звідки викрав майно на загальну суму 1 006,01 грн. спричинивши ОСОБА_10 матеріальну шкоду.

В період з червня 2017 року по серпень 2017 року, точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_11 , з метою скоєння крадіжки підійшовши до території господарства по АДРЕСА_3 , відчинив вхідну хвіртку зайшов на територію, де за допомогою металевого прута, який він завчасно приготував для скоєння крадіжки, зірвав замки з вхідних дверей будинку, звідки повторно таємно викрав майно на загальну суму 1 328 грн., спричинивши ОСОБА_12 матеріальну шкоду.

В період часу з серпня 2017 року по вересень 2017 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_11 , з метою скоєння крадіжки, підійшов до домоволодіння по АДРЕСА_4 , де відчинивши вхідну хвіртку та переконавшись у відсутності власників домоволодіння чи інших осіб, підійшовши до господарського приміщення і проникнувши до нього через зачинені двері, повторно таємно викрав бувшу у використанні паяльну лампу вартістю 183,33 грн., спричинивши ОСОБА_13 матеріальну шкоду.

В ніч з 21 на 22 вересня 2017 року, ОСОБА_11 , з метою скоєння крадіжки, прийшовши до території домоволодіння АДРЕСА_2 і відчинивши вхідну хвіртку та переконавшись у відсутності власників домоволодіння чи інших осіб, підійшов до господарського приміщення, і проникнувши до нього через зачинені двері, повторно таємно викрав бувшу у використанні металеву двох колісну тачку вартістю 226,67 грн., спричинивши ОСОБА_14 матеріальну шкоду.

В період часу з 23.09.2017 року по 26.09.2017 року, ОСОБА_8 , з метою скоєння крадіжки, підійшовши до господарства по АДРЕСА_5 і відчинивши вхідну хвіртку зайшов до території господарства, де за допомогою металевого прута, який він завчасно приготував для скоєння крадіжки, зірвав замки із вхідних дверей будинку, звідки повторно, таємно викрав майно на загальну суму 366,47 грн., спричинивши матеріальну шкоду ОСОБА_15 .

В період часу з 25.09.17 по 30.09.17 р. близько 23 год., ОСОБА_11 , з метою скоєння крадіжки підійшовши до території домоволодіння по АДРЕСА_6 і відчинивши вхідну хвіртку та переконавшись у відсутності власників домоволодіння чи інших осіб, зайшов на територію господарства, де за допомогою металевих плоскогубців, які він завчасно приготував для скоєння крадіжки, зняв скло з віконної рами господарського приміщення, звідки повторно таємно викрав майно на загальну суму 2 833 грн., спричинивши ОСОБА_16 матеріальну шкоду.

30.09.2017 р. близько 23 год., ОСОБА_11 , з метою скоєння крадіжки, підійшовши до території домоволодіння по АДРЕСА_7 і відчинивши вхідну хвіртку та переконавшись у відсутності власників домоволодіння чи інших осіб, зайшов на територію господарства, де за допомогою металевої монтировки, яку він завчасно приготував для скоєння крадіжки, зірвав металеву скобу на дверях господарського приміщення, звідки повторно таємно викрав майно на загальну суму 646 грн., спричинивши ОСОБА_17 матеріальну шкоду.

1.10.2017 р. приблизно о 23 год., ОСОБА_11 , з метою скоєння крадіжки, підійшовши господарства по АДРЕСА_7 і відчинивши вхідну хвіртку зайшов на територію господарства, де за допомогою металевого прута, який він завчасно приготував для скоєння крадіжки, зірвав замки з вхідних дверях будинку та господарських споруд, звідки повторно таємно викрав майно на загальну суму 579,50 грн., спричинивши ОСОБА_18 матеріальну шкоду.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок щодо ОСОБА_8 скасувати посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст. 72, ст.71 КК України, шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком від 31.01.2017р., ОСОБА_8 остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. та позбавлення права обіймати певні посади у кредитно-фінансових та банківських установах строком на 2 роки, яке виконувати самостійно.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначив, що судом І інстанції належним чином не враховано особу обвинуваченого та його суспільну небезпечність, а саме те, що ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується негативно, не працює, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, в період відбування покарання на підставі ст.75 КК України, вчинив ряд нових умисних злочинів, що свідчить про неможливість виправлення обвинуваченого та запобіганню вчинення інших злочинів без ізоляції від суспільства, а також вказує на його небажання виправитися та вести законослухняний спосіб життя.

Також апелянт зазначив, що судом залишилось неврахованим те, що на час ухвалення оскаржуваного вироку, обвинуваченим не відбуто покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2017р. за ч.1 ст. 222 КК України у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади, в зв`язку з чим при призначенні ОСОБА_8 остаточного покарання суд невірно застосував ч.1 ст. 71 КК України та не приєднав до призначеного покарання, невідбуте покарання за попереднім вироком від 31.01.2017р., а саме покарання за ч.1 ст. 222 КК України у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади, а лише зазначив, що вказані покарання складанню з іншими видами покарань не підлягають, тому виконуються самостійно.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення ОСОБА_19 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що розгляд проводився у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, вирок в частині доведеності вини ОСОБА_8 та вірність кваліфікації його дій учасниками судового процесу не оспорюється, а тому у відповідності до вимог ст.404 КПК України апеляційним судом не перевіряється.

Дії ОСОБА_8 вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло та інше приміщення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо м`якості призначеного ОСОБА_8 покарання, колегія суддів вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як вбачається з вироку, призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд дотримався вказаних вимог закону.

При призначенні покарання ОСОБА_8 судом І інстанції враховано тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що впливають на покарання в тому числі і ті на які прокурор послався в апеляційній скарзі, те що обвинувачений раніше судимий, вчинив злочин під час іспитового строку, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання та обґрунтовано призначив покарання у виді позбавлення волі, яке відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України і є домірним скоєному.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд І інстанції призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Перевіряючи доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання ОСОБА_8 , колегія суддів вважає їх обґрунтованими.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу .

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Відповідно до абз.4 п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003р. при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів, шляхом повного або часткового їх складання, заміна покарань провадиться за правилами, передбаченими ст.72 КК. Коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання.

З вироку вбачається, що суд І інстанції, призначив обвинуваченому покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2017р., за яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч.4 ст. 358, ч. 1 ст. 222 КК України та призначено покарання 2 роки обмеження волі та покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн., з позбавленням права обіймати посади у кредитно-фінансових та банківських установах на 2 роки, і остаточно засудив ОСОБА_8 до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
При цьому суд, в порушення вимог ст.71 КК України, у резолютивній частині не приєднав до призначеного покарання ОСОБА_8 покарання, призначене вироком від 31.01.2017р. за ч.1 ст. 222 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн., з позбавленням права обіймати посади у кредитно-фінансових та банківських установах на 2 роки.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.413 КК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
За таких обставин вирок в частині призначеного покарання ОСОБА_8 підлягає скасуванню з постановленням в цій частині вироку апеляційного суду, при цьому на підставі п.1 ч.1 ст. 72 КК України слід перевести 2 роки обмеження волі у 1 рік позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 368,374, 405, 407, 420 КПК України, апеляційний суд,-

У х в а л и в :
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Іванківського районного суду Київської області від 17 січня 2018 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Постановити в цій частині свій вирок.

Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст.71,72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2017 року остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн., з позбавленням права обіймати посади у кредитно-фінансових та банківських установах на 2 роки.
На підставі ст.72 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права обіймати посади у кредитно-фінансових та банківських установах на 2 роки - виконувати самостійно.
В решті вирок залишити без зміни.
Вирок може бути оскаржений до касаційного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня отримання копії вироку.

Судді