Номер провадження: 11-кп/785/1246/17
Номер справи місцевого суду: 520/4615/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.11.2017 року м. Одеса
Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілих: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника потерпілих ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2017 року, якою обвинувальні акти у кримінальних провадженнях №0005031 щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст.296, ч.1 ст.121 та ч.1 ст.122 КК України та ОСОБА_13 за ч.4 ст.296 КК України; та №0000181 щодо ОСОБА_14 за ч.2 ст.296 КК України, повернуті прокурору для усунення недоліків, -

встановив:
21.08.2017 року до Київського районного суду м. Одеси надійшли обвинувальні акти:

- у кримінальному провадженні №0000181, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.03.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_14 за ч.2 ст.296 КК України;

- у кримінальному провадженні №0005031, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.12.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.4 ст.296, ч.1 ст.121 та ч.1 ст.122 КК України та ОСОБА_13 за ч.4 ст.296 КК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2017 року вказані обвинувальні акти були об`єднані в одне провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2017 року вказані обвинувальні акти були повернуті прокурору для усунення недоліків. Суд мотивував своє рішення невідповідністю обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, а саме: в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення, а викладені у ньому фактичні обставини кримінального правопорушення є змістом повідомлення про підозру, у зв`язку з чим обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в установленому законом порядку не висунуто, що унеможливлює судовий розгляд кримінального провадження згідно з вимогами ст.337 КПК України.

На дану ухвалу прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає ухвалу незаконною у зв`язку з допущеними судом істотними порушеннями вимог КПК України, просить її скасувати і винести нову ухвалу, якою призначити новий судовий розгляд у сулі першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що в обвинувальному акті чітко викладене формулювання обвинувачення, а ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 набули статус обвинувачених з моменту направлення обвинувальних актів до суду.

Обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також адвокат ОСОБА_15 були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, однак в судове засідання не з`явились, тому суд, з урахуванням думки учасників процесу, вважає за можливе провести апеляційний розгляд без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, потерпілих та їх представника, які підтримали доводи апеляційних скарг і просили їх задовольнити; обвинуваченого та захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що прокурором при складанні та затвердженні обвинувальних актів в цілому були дотримані вищевказані вимоги Кримінального процесуального Закону та Конвенції, але обвинувальний акт дійсно не відповідає вимогам, встановленим ст.291 КПК України.

В обвинувальному акті міститься виклад встановлених органом досудового розслідування фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, а тому апеляційний суд вважає необхідним визнати в цій частині ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою та виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на ці обставини, як на підставу невідповідності обвинувального акту.

Разом з цим, апеляційним судом встановлені інші порушення, допущені прокурором при складання та затвердженні обвинувального акту.

Згідно з ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта,
В порушення вищевказаної норми, прокурором у обвинувальному акті щодо ОСОБА_14 у кримінальному провадженні №0000181, внесеному до ЄРДР 26.03.2015 року, окрім викладення фактичних обставин інкримінованого йому злочину, зазначено, що він вчинив злочин спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_13 із зазначенням анкетних даних останніх, які згідно з даним обвинувальним актом не є обвинуваченим у даному кримінальному провадженні (а.с.4-10). Аналогічна вказівка на вчинення кримінального правопорушення за спільно з ОСОБА_14 із зазначенням його анкетних даних міститься в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_13 у кримінальному провадженні №0005031, внесеному до ЄРДР 04.12.2014 року (а.с.47-63).

Апеляційний суд вважає, що зазначення в обвинувальному акті за обвинуваченням конкретної особи про вчинення нею злочину за попередньою змовою з іншою особою, яка у конкретному кримінальному провадженні не є обвинуваченою, із зазначенням її прізвища, імені та по-батькові, є істотним порушенням встановленого ст.62 Конституції України та п.10 ч.1 ст.7 КПК України принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Подібне викладення формулювання обвинувачення фактично унеможливлює забезпечення судового розгляду кримінального провадження у чіткій відповідності до положень ч.1 ст.337 КПК України та суперечить положенням кримінального процесуального Закону.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд визнає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою та вважає за необхідне залишити апеляційні скарги - без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 291, 404, 405, 407, 419, 428, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2017 року, якою обвинувальні акти у кримінальних провадженнях №0005031 щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст.296, ч.1 ст.121 та ч.1 ст.122 КК України та ОСОБА_13 за ч.4 ст.296 КК України; та №0000181 щодо ОСОБА_14 за ч.2 ст.296 КК України, повернуті прокурору для усунення недоліків, - змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду як на підставу повернення обвинувального акту невідповідність вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України та доповнити мотивувальну частину ухвали підставами для повернення обвинувального акту, встановленими апеляційним судом.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4