АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 184/1449/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/22/К/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2018 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000716 від 06 вересня 2017 року щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст186 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

в режимі відеоконференції захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати, як незаконний, в зв`язку з однобічним розглядом провадження щодо нього, з явним обвинувальним нахилом. Окрім того, вказує на поверхове вивчення судом першої інстанції фактичних обставин скоєного ним злочину. Також, обвинувачений вважає, що судом при кваліфікації його дій за ч.2 ст186 КК України застосовано закон, який не підлягає застосуванню.

Вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
За обставин викладених у вироку, 06 вересня 2017 року приблизно о 18-00 годин ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні кафе «Ідеал», що розташоване поблизу будинку №1 по вул. Соборній у м. Покров Дніпропетровської області, вживав спиртні напої з раніше відомим йому ОСОБА_9 , який купував собі алкогольні напої та мав при собі грошові кошти. ОСОБА_6 побачив в руках у ОСОБА_9 грошові кошти і у нього виник злочинний намір, спрямований на відкрите заволодіння майном потерпілого. Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 в цей же день та час, діючи умисно, відкрито, повторно шляхом ривка вихватив грошові кошти в сумі 2950 грн., які тримав в своїй руці потерпілий, та з місця вчинення злочину зник і викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на суму 2 950 грн.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 , кожен окремо, доводи апеляційної скарги обвинуваченого підтримали та наполягали на її задоволенні. При цьому, обвинувачений пояснив, що не погоджується з кваліфікацією своїх дій за ч.2 ст.186 КК України, вважає, що вчинив дії, передбачені ч.2 ст.190 КК України, за що і повинен нести покарання. Звернув увагу, що під час затримання, у нього був відсутній адвокат для захисту його інтересів, чим було порушено право на захист. Також, під час досудового слідства з боку співробітників поліції щодо нього було застосовано фізичний та психологічний тиск, що судом першої інстанції не з`ясовувалось. Окрім того, стверджує, що в повній мірі не розумів змісту та наслідків ч.3 ст.349 КПК України, в зв`язку з поганим станом здоров`я, а тому, вважає, що суд не мав права розглядати провадження щодо нього у скороченому порядку та повинен був дослідити докази у повному обсязі з обов`язковим допитом потерпілого та дослідженням письмових доказів.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив залишити вирок без змін, як законний та обґрунтований.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла до такого.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. При цьому суд апеляційної інстанції, на відміну від суду першої інстанції, не вправі встановлювати й доказувати факти, які не були встановлені та не доведені судом першої інстанції. Отже, суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком суду першої інстанції.
За змістом ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Обов`язковою умовою застосування такого порядку судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину за обставин, викладених в обвинувальному акті.
Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Якщо принаймні одна з наведених обставин заперечується будь-ким із учасників судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.
Практикою Європейського суду з прав людини визнано і про це, вказано в рішенні від 15 липня 2010 року у справі «Олександр Смірнов проти України», що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатись на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або для обґрунтування своїх рішень.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції цих вимог закону дотримано не було.
Так, при проведенні судового розгляду в порядку ч.3 ст.349 КПК України, суд виходив з того, що ОСОБА_6 свою вину у вчиненому визнав в повному обсязі, та на підтвердження його вини у вироку послався саме на ці показання обвинуваченого, згідно яких він підтвердив фактичні обставини, викладені у обвинувальному акті.
Під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, обвинувачений пояснив, що свою вину у інкримінованому злочині визнає частково, стверджує, що його дії кваліфіковані невірно за ч.2 ст.186 КК України, вважає, що вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України. Також, звернув увагу на те, що в повній мірі не розумів змісту та наслідків ч.3 ст.349 КПК України, в зв`язку з поганим станом здоров`я, оскільки приймав участь у судовому засіданні зі зламаним ребром, тому погодився на проведення судового розгляду за спрощеною процедурою тому, вважає, що суд не мав права розглядати провадження щодо нього у скороченому порядку та повинен був дослідити докази у кримінальному провадженні у повному обсязі з обов`язковим допитом потерпілого та дослідженням письмових доказів. При цьому, ОСОБА_6 пояснив, що під час досудового слідства було порушено його право на захист та з боку співробітників поліції щодо нього було застосовано фізичний і психологічний тиск, його зі зламаним ребром тримали у райвідділі та змусили підписати всі документи про повне визнання вини.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, незважаючи на вищевикладене та позицію обвинуваченого, безпідставно обмежився дослідження фактичних обставин провадження лише допитом обвинуваченого та вивченням характеризуючих матеріалів провадження, належним чином не з`ясувавши обставини вчинення інкримінованого злочину, викладені в обвинувальному акті, та безпідставно здійснив судовий розгляд провадження у спрощеному порядку, передбаченому ч.3. ст.349 КПК України, чим порушив право обвинуваченого на захист та позбавив його права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Допущені порушення кримінального процесуального закону, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, є істотними і такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції, враховуючи, що розгляд провадження місцевим судом відбувався за скороченою процедурою, без дослідження усіх доказів, позбавлений можливості усунути допущені судом порушення, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та винести нове рішення.
Згідно з п.6 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Порушення судом першої інстанції вищенаведених вимог кримінального процесуального закону не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку безумовних підстав призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Колегія суддів вважає, що такими загальними засадами кримінального провадження у цьому випадку є верховенство права та законність, дотримання яких не було забезпечено судом під час розгляду кримінального провадження.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та, у зв`язку з допущенням судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з урахуванням загальних засад кримінального провадження і з метою забезпечення права обвинуваченого на захист, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Скасовуючи вирок суду за наведених підстав, колегія суддів не входить в обговорення всіх доводів поданої апеляційної скарги обвинуваченого, однак вважає, що вони, підлягають перевірці під час нового судового розгляду, як такі, що мають суттєве значення у цьому кримінальному провадженні.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, створити сторонам необхідні умови для забезпечення рівних прав у наданні доказів на підтвердження своїх позицій і доведенні перед судом їх переконливості та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам закону.
При цьому, колегія суддів вважає, якщо під час нового судового розгляду підтвердиться об`єм обвинувачення, визнаний судом першої інстанції доведеним, то призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання слід вважати таким, що є справедливим та відповідає загальним засадам призначення покарання.
З урахуванням наведеного, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року задовольнити частково.
Вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року скасувати.
Призначити за матеріалами кримінального провадження щодо ОСОБА_6 новий розгляд в суді першої інстанції.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 залишити до проведення підготовчого судового засідання суду першої інстанції, але не більше ніж до 26 лютого 2018 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3