АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0006270 за апеляційною скаргоюпотерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 02 лютого 2018 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальнихправопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч.1, 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
ВирокомСвятошинського районного суду м. Києва від 02 лютого 2018 року,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч.1, 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 296 КК України- позбавлення волі строком на три роки; за ч. 1 ст. 286 КК України - обмеження волі строком на три роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки; за ч. 2 ст. 286 КК України - позбавлення волі строком на вісім років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. За сукупністю злочинів, відповідно до ст. 70 КК України, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на вісім років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
Зараховано в строк покарання ОСОБА_6 термін попереднього ув`язнення у період часу з 29 квітня 2016 року по 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день затримання дорівнює двом дням позбавлення волі, а також з 21 червня по день звільнення з під варти із розрахунку один день затримання дорівнює одному дню позбавлення волі.
ОСОБА_6 звільнено від призначеного основного та додаткового покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» у зв`язку з актом амністії. Запобіжний захід ОСОБА_6 тримання під вартою скасовано.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 27 вересня 2015 року о 03 год. 27 хв., знаходячись в м. Києві по проспекту Лесі Курбаса на майданчику, розташованому між будівлями супермаркету «Велика Кишеня» (буд. 6-д) та магазину «Рошен» (буд. 6-г), разом із двома своїми друзями, матеріали провадження щодо яких виділені в окреме, вчинив групою осіб хуліганство, а саме грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, яка виразилася в заподіянні гр-нам ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, за таких обставин.

Так, ОСОБА_6 27 вересня 2015 року о 03 год. 25 хв. разом із двома вказаними друзями після перебування в приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке розташоване по АДРЕСА_2 , вийшли на вулицю на майданчик, розташований між вказаними будівлями супермаркету « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». У цей час на цьому ж майданчику перебували військовослужбовці ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які намагалися встановити осіб, причетних до побиття незадовго перед цим їх товаришів по службі ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , до конфлікту з якими група ОСОБА_6 не мала відношення. Побачивши групу ОСОБА_6 , військовослужбовці звернулися до неї з метою з`ясувати можливу її причетність до побиття співслужбовців. Внаслідок непорозуміння, вважаючи, що претензії висунуті саме до них, між групою ОСОБА_6 та вказаними військовослужбовцями виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_6 разом із своїми двома друзями, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, перебуваючи у громадському місці, безпричинно спровокували бійку. При цьому ОСОБА_6 перший наніс ОСОБА_10 один удар лівою рукою в обличчя, від чого останній впав на асфальт. Після того, як ОСОБА_10 підвівся, йому наніс удар в обличчя товариш ОСОБА_6 , який ні з ким не погоджуючи свої дії, здійснив предметом, схожим на пістолет, попереджувальні постріли у гору. При цьому ОСОБА_6 не був обізнаний про наміри цієї особи щодо застосування такого предмета, схожого на пістолет і згоди на такі дії не надавав. Натомість, продовжуючи хуліганській дії, вказана особа, матеріали щодо якої виділені, тримаючи у руках предмет, схожий на пістолет, почала здійснювати постріли в напрямку ніг ОСОБА_12 , одночасно наносячи удари ногами по тулубу ОСОБА_16 та ОСОБА_10 , який відходячи назад спотикнувся та впав на землю. Після цього до побиття ОСОБА_10 , який намагався піднятися, приєднався і другий товариш ОСОБА_6 .
За таких обставин ОСОБА_6 разом з іншими згаданими вище двома особами завдали: ОСОБА_16 - тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; ОСОБА_12 - тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; - ОСОБА_10 тілесні ушкодження, які також відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_6 тієї ж ночі о 03 год. у період з 28 по 29 хв., керуючи автомобілем «AudiА4 Аvant», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві на проїзній частині паркувального майданчика біля вказаного супермаркету «Велика Кишеня», розташованого по проспекту Леся Курбаса, 6-Г в м. Києві, порушив вимоги п. п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністра України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - Правила), що спочатку спричинило потерпілій ОСОБА_18 середньої тяжкості тілесні ушкодження, а потім смерть гр-на ОСОБА_17 , за таких обставин.
Оскільки на місце описаного вище конфлікту прибув наряд патрульної поліції, група ОСОБА_6 , залишаючи місце злочину, розбіглася в різні сторони, а військовослужбовці разом з поліцейськими почали її переслідувати. Безпосередньо ОСОБА_19 побіг до автомобіля «AudiА4 Avant», д.н.з. НОМЕР_1 , яким він керував до цих подій і який знаходився на вказаному паркувальному майданчику. Сівши за кермо вказаного автомобіля, ОСОБА_6 о 03 год. 28 хв., уникаючи переслідування, різко розпочав рух транспортного засобу заднім ходом, не переконавшись у безпеці такого маневру, адже у цей час водійські двері відчинив патрульний поліцейський ОСОБА_20 , а позаду автомобіля перебувала випадкова пішохід ОСОБА_18 . Не зважаючи на ці обставини, водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним транспортним засобом «Audi А4 Аvant» д.н.з. д.н.з. НОМЕР_1 , перед початком руху заднім ходом в порушення вимог п. п. 10.1, 10.9 Правил проявив неуважність, не переконався у безпеці свого маневру для пішохода, внаслідок чого на території паркувального майданчика за адресою: м. Київ, проспект Леся Курбаса, 6-г здійснив наїзд на автомобіль «Ніссан» д.н.з. НОМЕР_2 та гр-ку ОСОБА_18 . Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_18 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у виді закритої травми лівої гомілки.
Після того, як ОСОБА_6 , продовжуючи знаходитися за кермом вказаного транспортного засобу, завершив рух заднім ходом та здійснив зупинку автомобіля, до нього підбігли військовослужбовці, з якими перед цим відбувся конфлікт. Оскільки водійські двері автомобіля були відчинені, невстановлена слідством особа, утримуючи ліву руку ОСОБА_6 , намагалася витягнути останнього із салону автомобіля. Інша особа, яка була очевидцем наїзду на потерпілу ОСОБА_18 , з метою зупинити ОСОБА_6 вистрибнула на капот автомобіля та нанесла декілька ударів ногою по лобовому склу у місце, навпроти якого перебував водій, від яких на лобовому склі з`явилися пошкодження у вигляді тріщин. У подальшому, ОСОБА_6 о 03 год. 29 хв., знаходячись за кермом вказаного транспортного засобу, в порушення вимог п. 10.1 Правил перед початком та під час руху уперед по проїзній частині вказаного паркувального майданчика проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкоди або небезпеки для особі, що перебували поруч з автомобілем, внаслідок чого здійснив наїзд на ОСОБА_17 , який в цей час рухався спиною у бік лівої сторони переднього бамперу вказаного автомобіля. Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди гр-н ОСОБА_17 отримав тілесні ушкодження, від яких помер. Смерть потерпілого ОСОБА_17 настала від множинних ран тіла з переломами ребер, куприка та правої верхньої кінцівки з розвитком шоку, які виникли від дії тупих предметів при автомобільній травмі - знаходження потерпілого між днищем рухомого легкового автомобіля та дорожнім покриттям та переміщення тіла потерпілого.
Не погоджуючись з рішенням суду, потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подали апеляційну скаргу в якій порушують питання про скасування вироку Святошинського районного суду м. Києва від 02 лютого 2018 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання та звільнення його від призначеного основного та додаткового покарання на підставі п «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та ухвалення нового вироку, яким ОСОБА_6 призначити максимальне покарання, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 286, ч. 2 ст. 296 КК України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції порушив їх право на справедливий суд, оскільки залишив поза увагою їх доводи щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України, вважають, що дії ОСОБА_6 необхідно перекваліфікувати на ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, оскільки обвинувачений, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, бажав та свідомо припускав їх наслідки, здійснив наїзд на ОСОБА_17 та, протягнувши його під днищем автомобіля, з місця вчинення злочину зник.

Зазначають, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, який тривалий час переховувався від органів досудового розслідування та не вживав жодних заходів по відшкодуванню матеріальної шкоди потерпілим, а також настання наслідків в результаті неправомірних дій ОСОБА_6 смерть потерпілого ОСОБА_17 .

Захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 подав заперечення на апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вважаючи вирок суду першої інстанції законним та справедливим.

Заслухавши доповідь судді; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; потерпілих, які підтримали вимоги поданої ними апеляційної скарги; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілих задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Статтею 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Так, суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, оцінив кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку навів достатнє обґрунтування для їх прийняття, розглянув справу в межах висунутого обвинувачення та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні.
З огляду на доведеність винуватості вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та виразилося у заподіянні тілесних ушкоджень, групою осіб; за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження; за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому.
На підтвердження встановлених фактичних обставин справи суд першої інстанції обґрунтовано послався на докази, дослідженні безпосередньо в судовому засіданні: показання потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_21 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , які узгоджуються між собою та об`єктивно підтверджуються даними протоколів огляду місця ДТП від 27 вересня 2015 року та 29 вересня 2015 року, протоколу огляду транспортного засобу, з фото таблицями, даними висновку криміналістичної експертизи № 260-МК від 20 жовтня 2015 року, даними висновку авто-технічної експертизи № 581ат від 29 жовтня 2015 року, даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 06 жовтня 2015 року, даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 19 жовтня 2015 року, даними протоколу огляду відеозапису з нагрудної камери поліцейського від 20 серпня 2016 року, даними протоколу допиту свідка ОСОБА_23 , даними висновку судово-медичної експертизи № 2462 від 02 листопада 2015 року, даними висновку молекулярно-генетичної експертизи № 393мб від 26 липня 2016 року, даними висновку судово-медичної експертизи № 22773 від 28 вересня 2015 року, даними висновку авто-технічної експертизи № 526aт від 08 жовтня 2015 року.
Як убачається з судового рішення, суд першої інстанції, дотримуючись загальних засад кримінального судочинства, провів повне дослідження всіх обставин кримінального провадження та перевірку доказів, за клопотанням потерпілих призначив комплексу комісійну судово-медичну та автотехнічну експертизи, за результатами яких сторона обвинувачення не знайшла підстави для зміни обвинувачення чи висунення додаткового обвинувачення, а суд провів судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення ОСОБА_6 .

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив право потерпілих на справедливий суд - залишив поза увагою їх доводи щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України - свого підтвердження за наслідками перегляду рішення в апеляційному порядку не знайшли.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не може і не повинен брати на себе повноваження формулювання і висунення обвинувачення, оскільки такі дії суду будуть суперечити Конвенції та ч. 1 ст. 337 КПК України.

Суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання з дотриманням вимог ст. 65 КК України, яке за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Також є не обґрунтованими доводи апеляційної скарги потерпілих щодо безпідставного застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про застосування амністії в Україні»амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.

Статтею 85 КК України передбачено, що на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Так, відповідно до п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016р. №1810-VІІІ, який набрав чинності 06 вересня 2017 року, звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, підлягають особи,які не позбавленні батьківських прав, які на день набрання чинності цим законом, мають дітей яким не виповнилось 18 років.

Відповідно до вимогст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Тобто, чинне Законодавство визначає не право, а обов`язок суду на підставі Закону про амністію звільнити обвинуваченого, засудженого від відбування покарання і не надає можливості діяти вибірково щодо кожного конкретного випадку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів уважає, що висновок суду про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 Закону України «Про амністію в 2016 році» є обґрунтованим,узгоджується з представленими в справі документами та відповідає фактичним обставинам справи.
При перегляді апеляційним судом вироку суду першої інстанції істотних порушень КПК України, що унеможливлювали би прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення не встановлено; порушення, на які посилаються у своїй апеляційній скарзі потерпілі, не впливають на доведеність винності ОСОБА_6 , кваліфікацію його дій та призначення йому покарання.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду щодо ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування, передбачених ст. 409 КПК України, колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 02 лютого 2018 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1, 2 ст. 286 КК України,залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді:

_____________ _____________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/1004/2018 Категорія: ч. 2 ст. 296, ч.1, 2 ст. 286 КК України

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_24
Доповідач: ОСОБА_1