справа № 732/1549/17
провадження № 1-в/732/44/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2017 р. .

Городнянський районний суд Чернігівської області в складі :

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городня клопотання начальника Городнянського відділу Менської місцевої прокуратури Чернігівської області ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , засудженого вироком Городнянського районного суду від 28.02.2001 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 215-3 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі у ВТК суворого режиму,-

В С Т А Н О В И В :
09.10.2017 року до суду надійшло клопотання начальника Городнянського відділу Менської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

В клопотанні зазначено, що вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 28.02.2001 року було засуджено ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 215-3 КК України( в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі у ВТК суворого режиму.

Вирок не було виконано, засуджений ОСОБА_4 перебував у розшуку.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом п`яти років при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.

Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

У той же час п. 11 Прикінцевих та перехідних положень КК України передбачено, що правила, встановлені Кримінальним кодексом України 1960 року щодо давності, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, погашення і зняття судимості, поширюються на осіб, які вчинили злочини до набрання чинності цим Кодексом, за винятком випадків, якщо цим Кодексом пом`якшується кримінальна відповідальність зазначених осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України (в редакції 1960 року) перебіг давності переривається, якщо засуджений ухилиться від відбуття покарання або вчинить до скінчення строків новий злочин, за який судом призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше одного року. Обчислення давності в разі вчинення нового злочину починається з моменту його вчинення, а в разі ухилення від відбуття покарання - з моменту з`явлення для відбуття покарання або з моменту затримання засудженого, що переховувався. При цьому обвинувальний вирок не може бути виконано, якщо від часу його винесення минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.

Частиною 1 ст. 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Оскільки ч. 2 ст. 49 КК України (в редакції 1960 року) поліпшує становище засудженого ОСОБА_4 у порівнянні з його становищем, визначеним ч. 3 ст. 80 КК України, при вирішенні питання про звільнення його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку слід керуватися положеннями ст. 49 КК України (в редакції 1960 року).

Строк давності приведення вироку щодо ОСОБА_4 до виконання закінчився у 2016 році і не переривався вчиненням іншого злочину.

Враховуючи вказані обставини, прокурор просив звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, просила вимоги задовольнити, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного згідно з вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 28 лютого 2001 року на підставі статті 49 Кримінального кодексу України в редакції 1960 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали клопотання та кримінальної справи відносно ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються в силу ч. 1 ст. 539 КПК України судом в т.ч. за клопотанням прокурора.

Судом встановлено, що вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 28.02.2001 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 215-3 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі у ВТК суворого режиму.

Вирок не було виконано, засуджений ОСОБА_4 перебував та перебуває у розшуку.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України (в редакції 1960 року) перебіг давності переривається, якщо засуджений ухилиться від відбуття покарання або вчинить до скінчення строків новий злочин, за який судом призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше одного року. Обчислення давності в разі вчинення нового злочину починається з моменту його вчинення, а в разі ухилення від відбуття покарання - з моменту з`явлення для відбуття покарання або з моменту затримання засудженого, що переховувався. При цьому обвинувальний вирок не може бути виконано, якщо від часу його винесення минуло п`ятнадцять років, і давність не була перервана вчиненням нового злочину.

Суд враховує, що ч. 2 ст. 49 КК України (в редакції 1960 року) поліпшує становище засудженого ОСОБА_4 у порівнянні з його становищем, визначеним ч. 3 ст. 80 чинного КК України, тому, виходячи з положень ст. 5, п.11 Прикінцевих та перехідних положень КК України при вирішенні питання про звільнення його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку слід керуватися положеннями ст. 49 КК України (в редакції 1960 року).

Письмовими доказами, наданими прокурором, підтверджено, що після засудження у 2001 році ОСОБА_4 нового злочину не вчиняв, тобто строк давності приведення вироку Городнянського районного суду Чернігівської області від 28.02.2001 року щодо ОСОБА_4 до виконання закінчився у 2016 році і не переривався вчиненням іншого злочину, що в силу ст. 49 КК України (в редакції 1960 року) є підставою для звільнення його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Керуючись ст. 5, 80, п. 11 Прикінцевих та перехідних положень КК України, ст. 49 КК України (в редакції 1960 року), ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :
Засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання, призначеного згідно із вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 28 лютого 2001 року у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Копію ухвали до відома направити начальнику Городнянського відділу Менської місцевої прокуратури.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінально процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Апеляційного суду Чернігівської області через Городнянський районний суд Чернігівської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя : ОСОБА_1