Провадження №1-кс/523/2759/17
УХВАЛА
про відмову в задоволенні скарги

22 листопада 2017 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , розглянувши в порядку ст.ст.306, 307 КПК України у судовому засіданні в залі суду скаргу вказаної особи на бездіяльність невизначених посадових осіб Одеського територіального управління НАБУ, із зобов`язанням вчинити певні дії, -
в с т а н о в и в:
14.11.2017 року до слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси повторно надійшла скарга ОСОБА_3 від 15.08.2017 року про визнання бездіяльності невизначеного кола посадових осіб Одеського територіального управління НАБУ, із зобов`язанням вчинити певні дії, з клопотанням про відкриття провадження з її розгляду, в яких скаржник після повернення на його адресу вказаної скарги для усунення недоліків за ухвалою слідчого судді від 24.10.2017 року, вказує на невнесення в порядку ст.214 КПК України відомостей з його заяви до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) працівниками Одеського територіального управління (далі - ОТУ) НАБУ про скоєння, на його думку, суддею ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.
Одночасно, означений скаржник просить слідчого суддю визнати таку бездіяльність та зобов`язати відповідну службову особу Одеського територіального управління НАБУ внести до ЄРДР відомості про скоєння, на його думку, кримінального правопорушення, викладені у його заяві від 10.08.2017 року, та розпочати досудове розслідування.
Т.в.п. директора Одеського територіального управління НАБУ ОСОБА_5 , в судове засідання не прибула, надіславши на адресу суду письмові пояснення з додатками до неї на скаргу ОСОБА_3 та заяву про розгляд вказаної скарги за її відсутністю.
Дослідивши скаргу й додані до неї відповідні матеріали, розглянувши письмові пояснення й додатки до них т.в.п.директора Одеського територіального управління НАБУ ОСОБА_5 від 17.11.2017 року, з`ясувавши позицію ОСОБА_3 на підтримку скарги, слідчий суддя доходить наступних висновків.
За змістом ч.1 ст.214 КПК України, слідчий чи прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування, а слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
З огляду на положення ч.5 ст.216 зазначеного Кодексу, детективи Національного антикорупційного бюро України здійснюють досудове розслідування злочинів, зокрема, передбачених ст.364 КК України, якщо злочин вчинено суддею.
Відповідно до норм п.17 ч.1 ст.3 вказаного Кодексу, до поняття терміну слідчий у цьому законі відносяться, поміж іншого, службові особи підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважені в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.
Згідно ж ч.1 ст.303 означеного Кодексу, заявником може бути оскаржена бездіяльність слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Проте, як вбачається зі скарги й додатків до неї, наданих до суду скаржником ОСОБА_3 , останнім дійсно, 10.08.2017 року було подано до Одеського територіального управління НАБУ заяву від 09.08.2017 року про вчинення, на його думку, суддею Приморського районного суду м.Одеси (на час описаних в заяві подій Малиновського районного суду м.Одеси) ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.
Змістовний аналіз викладених у означеній заяві ОСОБА_3 обставин свідчить про нібито виявлені ним порушення вказаним суддею норм матеріального й процесуального права, допущених останнім при розгляді цивільної справи (№2-3461/06, ) у квітні-червні 2006 року, судові рішення по якій в теперішній час переглядається Апеляційним судом Одеської області, внаслідок яких скаржнику та його дружині, за думкою заявника, спричинено матеріальну шкоду на суму 183650,08грн. та моральну на суму 100000грн.
Втім, Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові від 13.06.2007 року №8 «Про незалежність судової влади» визначив, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством; оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.
Конституційним Судом України в своєму рішенні у справі №2-рп/2011 від 11.03.2011 року також було акцентовано увагу, що оцінка вчинених суддею процесуальних дій може здійснюватися тільки судами апеляційної чи касаційної інстанції.

Таким чином, проведення будь-яких слідчих дій відносно судді ОСОБА_4 у рамках досудового розслідування за заявою ОСОБА_3 , у випадку внесення відповідних відомостей до ЄРДР й до моменту прийняття остаточного рішення у справі (№2-3461/06), про яку йдеться у означеній вище заяви скаржника та яка розглядалась вказаним суддею у квітні-червні 2006 року, в теперішній час є неприпустимим, оскільки прямо порушує норми ст.124 Конституції України та принципам Європейських стандартів щодо гарантування засад незалежності судової влади, що також суперечить правовим висновкам, викладеним у п.15 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 17.11.2010 року, за якими судді не зобов`язані роз`яснювати, якими переконаннями вони керувалися при прийнятті судових рішень.
Ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд, у тому числі й на суддів апеляційної інстанції, якими в теперішній час згідно заяви скаржника ОСОБА_3 переглядаються судові рішення, про які йдеться у цій заяві, а відповідні дії означеної особи з надання оцінки судовому рішенню, наряду з іншим, слід розцінювати як спроби втручання у правосуддя, тиску на суд і суддів, намагання протиправно використовувати суди для відстоювання своїх інтересів не процесуальним шляхом, поза межами процедури оскарження судових рішень, що є прямим порушенням вимог закону щодо незалежності судів та суддів, що тягне за собою кримінальну відповідальність, передбачену ст.376 КК України.
Окремо звертає увагу те, що положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення їх до ЄРДР.
Отже, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки конкретного кримінального правопорушення. Таким даними, зокрема, є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення такого правопорушення). З викладеного слідує, що якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.
Зазначені положення кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність свідчать про те, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні дані про кримінальне правопорушення, оскільки вимоги ч.5 ст.214 КПК України передбачають внесення до ЄРДР відповідних відомостей, до того ж встановлених Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 17.08.2012 року №69, які належним чином у дослідженій слідчим суддею заяви скаржника ОСОБА_3 не відображені та в цій заяві до того ж не міститься попередження заявника про кримінальну відповідальність за ст.383 КК України.
На підставі викладеного та ураховуючи недотримання скаржником ОСОБА_3 при зверненні із заявою від 09.08.2017 року до Одеського територіального управління НАБУ наведених вимог закону, визначені у скарзі вказаної особи та встановлені в судовому засіданні обставини переконливо свідчать про відсутність підстав для внесення за означеною заявою скаржника відповідних відомостей відносно судді Приморського районного суду м.Одеси ОСОБА_4 до ЄРДР, а відтак та з огляду на п.4 ч.2 ст.307 КПК України, слідчому судді у задоволенні скарги зазначеного скаржника від 15.08.2017 року належить відмовити.
Керуючись ст.ст.3, 214, 216, 303-307, 369-372 КПК України, ст.2 КК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 від 15.08.2017 року на бездіяльність невизначених посадових осіб Одеського територіального управління НАБУ, із зобов`язанням вчинити певні дії, відмовити.
Копію ухвали надати ОСОБА_3 та направити до т.в.п.директора Одеського територіального управління НАБУ ОСОБА_5 .
Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення й оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1