Справа № 635/2119/18
Номер провадження 1-кп/635/698/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 квітня 2018 року с. Покотилівка.
Харківський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження № 0000434 від 14.03.2018 року відносно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мерефа, Харківського району, Харківської області, українця, громадянина України, освіта середня технічна, не працює, раніше судимого: 1) 10.08.1995 року вироком Харківського районного суду Харківської області за ч. 3 ст. 17, ч. З ст. 140, ст. 42 КК України (в редакції 1961 року) до покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років; 2) 11.01.2000 року вироком Харківського районного суду Харківської області за ч. 3 ст. 140 КК України (в редакції 1961 року) до покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років; 3) 20.09.2010 року вироком Харківського районного суду Харківської області ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки; звільненого з місць позбавлення волі 05 липня 2014 року за відбуттям строку покарання, 4) 12.05.2017 року вироком Харківського районного суду Харківської області за ст.ст. 185 ч.3, 75 КК України до чотирьох років позбавлення волі з іспитовим строком на три роки 5) 15.01.2018 року вироком Харківського районного суду Харківської області за ч.3 ст. 185, 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки сім місяців, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 , 13 березня 2018 рокуу, близько 15 год. 00 хв., маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, попередньо переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу перебуваючи на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_5 , з пристройки до сараю, яка вхідними дверями не обладнана, таємно викрав електродриль марки «ИЭ» 1039 Э У2, 220 Вт, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса № 6376 від 22.03.2018, 750 грн. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_4 13 березня 2018 року, близько 17 год. 00 хв., маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, попередньо переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу перебуваючи на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_6 , з літнього душу, вхідні двері якого замком не обладнані, таємно викрав будівельний фен BOSCH PHG 500-2, 1600 Вт, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса № 6375 від 22.03.2018, 593 грн. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні (злочинні), передбаченому ч.2 ст. 185 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердивши обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені вище, щодо часу, місця та способу, щиро розкаялася у вчиненому.

Крім повного визнання своєї вини у вчинені кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 вважав недоцільним дослідження доказів, так як повністю погодився з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, витрат на проведення експертиз.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, суду надано не було.

При цьому суд виходить із правової позиції, висловленої Європейським судом з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, сприяв змагальності сторін, які мали можливість самостійно обстоювати їхні правові позиції, права, свободи, законні інтереси, передбачені КПК України, сторони не були позбавлені права та можливості подавати до суду речі, документи, інші докази, заявляти клопотання, а також реалізувати інші права, сприяв рівності сторін у їх процесуальних правах, виходячи також із правових позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у п.24 рішення у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення у справі «Гуренка проти України № 2», в яких наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

При цьому, суд констатує факт, що стороною захисту під час підготовчого судового засідання та судового розгляду не заявлялися клопотання щодо виклику свідків сторони захисту, витребування речей та документів, приєднання речей та документів в якості доказів сторони захисту з метою обстоювання правової позиції обвинуваченого ОСОБА_4 щодо обставин таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

Суд вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, тобто в скоєнні таємного викрадення чужого майна (крадіжка) вчиненого повторно.

Підстав, у відповідності до ч.3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Тож суд, враховуючи встановлені та визнані вище доведеними в ході судового розгляду цієї справи її фактичні обставини, кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст. 185 КК України, оскільки він скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, є злочинами середньої тяжкості, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують покарання, вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, повне визнання своєї вини.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд не вбачає.

Суд знаходить, що обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , в своїй сукупності не є виключними та істотно не знижують ступінь тяжкості скоєного правопорушення, не знижують суспільну небезпеку правопорушення до рівня, що виходить за межи, встановлені у санкції ч.2 ст. 185 КК України, покарання, що виключає застосування до обвинуваченого положень статті 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

В зв`язку з відсутністю обставини, що пом`якшує покарання, передбаченої п.2 ч.1 ст. 66 КК України добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 положень ст. 69-1 КК України, у суду відсутні.

Судом вивчалися відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_4 та встановлено, що він є громадянином України, раніше судимий 1) 10.08.1995 року вироком Харківського районного суду Харківської області за ч. 3 ст. 17, ч. З ст. 140, ст. 42 КК України (в редакції 1961 року) до покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років; 2) 11.01.2000 року вироком Харківського районного суду Харківської області за ч. 3 ст. 140 КК України (в редакції 1961 року) до покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років; 3) 20.09.2010 року вироком Харківського районного суду Харківської області ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки; звільненого з місць позбавлення волі 05 липня 2014 року за відбуттям строку покарання, 4) 12.05.2017 року вироком Харківського районного суду Харківської області за ст.ст. 185 ч.3, 75 КК України до чотирьох років позбавлення волі з іспитовим строком на три роки 5) 15.01.2018 року вироком Харківського районного суду Харківської області за ч.3 ст. 185, 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки сім місяців, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває має середню технічну освіту, не працює, не одружений, з мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого правопорушення (злочину), який відповідно до ч.3 ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання, які наведені вище, приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, і вважає, що ОСОБА_4 має бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

При призначенні покарання, суд, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення після постановлення вироку Харківського районного суду Харківської області від 15 січня 2018 року, яким його було засуджено за ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки сім місяців та, до повного відбуття покарання скоїв новий злочин, до покарання, призначеному за новим вироком частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, тобто за правилами ч.1 ст. 71 КК України.

Судові витрати за проведення судово-товарознавчих експертиз №№ 6375 та 6376 від 22.03.2018 року в розмірі 715 гривен кожна, на загальну суму 1430 гривень задовольнити та стягнути зазначену суму з обвинуваченого ОСОБА_4 користь Держави Україна в особі Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Запобіжний захід не обирався.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 373-376 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки вісім місяців.

На підставі ст. 71 ч.1 КК України, до призначеного покарання, суд, частково, у вигляді двох місяців позбавлення волі приєднує невідбуту частину покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області від 15 січня 2018 року та остаточно призначає покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки десять місяців.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з дня приведення вироку до виконання, тобто з моменту його фактичного затримання.

Судові витрати за проведення судово-товарознавчих експертиз №№ 6375 та 6376 від 22.03.2018 року в розмірі 715 гривен кожна, на загальну суму 1430 гривень задовольнити та стягнути зазначену суму з обвинуваченого ОСОБА_4 користь Держави Україна в особі Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса.

Речовий доказ електродриль марки «ИЭ» 1039 Э У2, 220 Вт, переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_5 , вважати переданим за належністю.

Речовий доказ будівельний фен BOSCH PHG 500-2, 1600 Вт, переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_7 , вважати переданим за належністю.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу на вирок можуть подати: обвинувачений, його захисник у частині, що стосується інтересів обвинуваченого, прокурор, потерпілий, його представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, при цьому вирок не підлягає оскарженню в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Апеляція на вирок суду подається до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1 .