АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/793/621/17 Справа № 691/1249/17 Категорія: ст. ст. 181, 193 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора Городищенського відділу Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Городищенського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2017 року, якою застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 01 грудня 2017 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Душанбе Республіка Таджикистан, татарина, громадянина України, неодруженого, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и л а :
Слідчий СВ Городищенського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Городищенського районного суду Черкаської області із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадження № 0000604 від 01 жовтня 2017 року. Клопотання погоджено прокурором Городищенського відділу Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 .

В обґрунтування клопотання вказує, що ОСОБА_7 підозрюється в тому, що 30 вересня 2017 року близько 20 години 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у будинку власного домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , під час конфлікту, що раптово виник з ОСОБА_11 , маючи умисел спрямований на нанесення тілесних ушкоджень, тримаючи у правій руці ніж, наніс один тичковий удар у живіт останньому, чим спричинив тілесні ушкодження у виді проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки з пошкодженням шлунку, які згідно з «Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. № 6, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

01 жовтня 2017 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Того ж дня ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 03 жовтня 2017 року застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 01 грудня 2017 року, з покладенням наступних обов`язків: не залишати цілодобово житло за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя врахував, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має вік 53 роки, неодружений, не працює, фізично здоровий, за місцем проживання характеризується негативно.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Городищенського районного суду від 03.10.2017 р. та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний

захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Просить дослідити матеріали кримінального провадження.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Указує, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, пов`язаного із нанесенням тяжких тілесних ушкоджень, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років; наявні ризики, що, перебуваючи на волі, підозрюваний, будучи обізнаним про суворість можливого покарання, буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Зазначає, що підозрюваний може вживати заходи з метою залякування свідка ОСОБА_12 , чим впливати на зміну її показів, враховуючи, що остання проживає на одній вулиці із підозрюваним у с. Старосілля. Також велика ймовірність впливу ОСОБА_7 на потерпілого.

Вказує, що судом не надано належної оцінки характеристиці особи ОСОБА_7 за місцем проживання, а саме, що останній ніде не працює, постійних доходів не має, зловживає спиртними напоями, в громадських місцях поводить себе неадекватно, має одного сина ОСОБА_13 , 1987 року, який, зі слів підозрюваного, проживає окремо у м. Черкаси. Тому існує ризик вчинення підозрюваним з метою отримання доходів іншого кримінального правопорушення.

Також слідчий суддя не взяв до уваги довідку виконавчого комітету Старосільської сільської ради, що домоволодіння у якому мешкає ОСОБА_7 , належить Старосільській сільській раді та будь-яких правовстановлюючих документів на право власності на будинок у підозрюваного немає.

Прокурор в судовому засіданні, підтримавши подану апеляційну скаргу, вказав, що існує надто великий ризик того, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може зникнути з метою ухилення від відповідальності та перешкоджати судовому провадженню.

Підозрюваний та його захисник просили відхилити апеляційну скаргу прокурора.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, підозрюваного, його захисника, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 177, 178, 183, 194, 200 КПК України та п. «е» ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (Рим, 1950 року), міра запобіжного заходу у виді взяття під варту обирається підозрюваному, обвинуваченому судом при наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню ним правопорушення чи його втечі після його вчинення, що вказана особа може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати провадженню іншим чином, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя в повній мірі дотримався вимог норм міжнародного права та кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого; врахував, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, і, що прокурором не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів на даному етапі не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що обраний слідчим суддею запобіжний захід є достатнім для запобігання указаним вище ризикам.

Сама лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , не є безумовною підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також немає об`єктивних даних про те, що ОСОБА_7 впливає або буде впливати на свідків чи потерпілого при безпосередньому спілкуванні чи опосередковано через інших осіб, за допомогою засобів зв`язку тощо.

Колегія суддів вбачає, що слідчий у клопотанні та прокурор в засіданні не наводять достатніх мотивів на обґрунтування того, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може перешкоджати встановленню істини у справі, ухилятися від слідства й суду, а також ними не зазначено підстави для обрання найбільш суворого запобіжного заходу, та у чому полягає винятковість цього випадку.

Посилання апелянта на негативну характеристику підозрюваного колегія суддів бере до уваги, однак не вбачає, що така репутація підозрюваного дає суду право на застосування найбільш суворого запобіжного заходу. При цьому колегія суддів враховує, що підозрюваний має реєстрацію місця проживання (а.с. 37-38), на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 39), до кримінальної відповідальності притягується вперше (а.с. 40).

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає застосування до ОСОБА_7 саме такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт строком на два місяці до 01 грудня 2017 року зможе забезпечити виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків та не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді й задоволення клопотання слідчого.

Крім цього, документального підтвердження фактів порушення підозрюваним умов домашнього арешту також немає.

Виходячи з цього, колегія суддів вбачає, що прокурором була доведена необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу взагалі, однак не була доведена необхідність застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою зокрема. Тому слідчий суддя обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання слідчого й застосував до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Керуючись ст.ст. 181, 193, 194, 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Городищенського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2017 року, якою застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 01 грудня 2017 року, відносно ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :