Ухвала
Іменем України
03 січня 2018 р.

м. Київ
справа № 336/1354/16-к

провадження № 51-713 ск 17
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Кримінального касаційного суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, котрий приймав участь під час розгляду кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2017 року щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
встановила:
вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 8 лютого 2017 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 ,
виправданий по обвинуваченню у скоєнні злочинів передбачених частиною 2 статті 369-2 КК України та частиною 3 статті 368 цього Кодексу, у зв`язку з недоведеністю його винуватості.
Також цим вироком,
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 ,
виправданий по обвинуваченню у скоєнні злочину передбаченого частиною 3 статті 368 КК України, у зв`язку з недоведеністю його винуватості.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 вересня 2017 року вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 8 лютого 2017 року залишений без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що прокурор не погоджується з вироком районного суду та ухвалою суду апеляційної інстанції, однак просить скасувати лише рішення апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зокрема вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судами першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК України у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК України, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК України.
Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону прокурор не дотримався.
Як убачається зі змісту касаційної скарги прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом апеляційної інстанції, однак у мотивувальній частині касаційної скарги вказує лише на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та наводить доводи щодо порушень статті 412 КПК України.
До того ж, прокурор у касаційній скарзі вказуючи на незаконність судових рішень, фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК України не є предметом перевірки у касаційному порядку.
Крім того, у мотивувальній частині касаційної скарги прокурор вказує на незаконність рішень суду, як першої так і апеляційної інстанцій, при цьому у прохальній її частині просить скасувати лише ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, чим допустив суперечності та неузгодженість своєї позиції.
Тобто, вимоги прокурора хоч і викладені у відповідності до статті 436 КПК України, однак, не узгоджуються з мотивувальною частиною його касаційної скарги.
Таким чином, недодержання прокурором вимог, передбачених статтею 427 КПК України, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
На підставі викладеного та керуючись статтею 5 КПК України, частиною 1 статті 429 цього Кодексу, колегія суддів

постановила:

касаційну скаргу прокурора, котрий приймав участь під час розгляду кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2017 року щодо виправданих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без руху, надавши йому п`ятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3