АНАНЬЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 491/451/17
ВИРОК
Іменем України
16 березня 2018 року Ананьївський районний суд Одеської області
в складі: головуючого судді - ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ананьєві кримінальне провадження № 0000130 відносно обвинуваченого громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, уродженця, зареєстрованого та мешканця с.Жеребкове Ананьївського району Одеської області, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ананьївським РВ ГУМВС України в Одеській області 13 травня 2003 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , українця, громадянина України, освіта середня, приватний підприємець, співмешкає, раніше не судимого, стан здоров`я нормальний.
ВСТАНОВИВ:
13 квітня 2017 року, біля 15 години 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи в будинку, де проживає ОСОБА_5 , розташованого в с.Жеребкове Ананьївського району Одеської області, під час сварки із ОСОБА_6 умисно наніс останній декілька ударів кулаком руки в область обличчя та грудей, після чого схопивши її рукою за тулуб повалив на землю, спричинивши при цьому останній тілесні ушкодження у вигляді синця повік правого ока та синця лівої молочної залози, які у відповідності з п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» віднесено до категорії легких тілесних ушкоджень. При цьому потерпілій ОСОБА_6 було нанесено не менше двох ударів.
В зв`язку з вище наведеним дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст. 125 КК України, оскільки він скоїв умисне легке тілесне ушкодження.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину не визнав, при цьому пояснив, що в квітні 2017 року попросив свою колишню дружину завезти його до ОСОБА_6 , яка забрала у нього телефон, при цьому пояснив, що самостійно їхати не може, вживав спиртні напої та самостійно не міг керувати транспортним засобом. Зазначає, що ОСОБА_7 погодилася та завезла його до будинку ОСОБА_8 , оскільки в той час ОСОБА_6 знаходилася у неї. Коли зайшли до будинку ОСОБА_5 та запитали де телефон ОСОБА_4 , ОСОБА_9 почала говорити, що не брала телефон, знайшла, потім що ОСОБА_4 забув телефон. Через певний період часу ОСОБА_9 почала сварку з ОСОБА_7 , хотіла вдарити її, однак він встиг затулити ОСОБА_7 від удару та ОСОБА_6 вдарила його тарілкою по голові та розбила голову. Зазначає, що ОСОБА_6 не бив, лише тримав її за руки щоб вона не кидалась речами та іншими предметами. Потім сталося так, що він відштовхнув ОСОБА_6 , вона впала на диван та в неї з карману випав його телефон. Він хотів забрати телефон, але ОСОБА_6 стала агресивною, почала кричати та кидатись речами, він знову почав тримати її за руки. В цей момент забіг син ОСОБА_6 , побачив зазначене та позвав сусідів. Прибігли сусіди, забрали його з будинку, потім він пішов до ОСОБА_10 додому, там помив голову, ще поговорили та разом з ОСОБА_7 поїхали додому.
Суд у відповідності до засад кримінального провадження, забезпечуючи змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і доведеність перед судом їх переконливість, передбаченими положеннями ст.22 КПК України, шляхом безпосереднього дослідження показань, речей і документів визначених положеннями ст.23 КПК України, розглядаючи кримінальне провадження на засадах публічності, диспозитивності, гласності та відкритості у відповідності до положень ст.ст.25, 27 КПК України, з дотримання положень ст.349 КПК України, щодо визначення обсягу та порядку дослідження доказів, дослідивши всі докази надані суду, не зважаючи на не визнання обвинуваченим своєї вини у пред`явленому обвинуваченні, на підставі свідчень свідків, кожний з яких був попереджений судом про кримінальну відповідальність у відповідності до положень ст.ст.352, 353 КПК України, досліджених письмових доказів та матеріалів провадження, які в повній мірі узгоджуються між собою та доповнюють одне одного, доходить висновку, про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, на підставі наступних доказів, досліджених під час судового розгляду:
Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що в квітні 2017 року ввечері вона знаходилася в будинку ОСОБА_8 . Туди ж приїхав ОСОБА_4 з колишньою дружиною та почав говорити, що нібито вона вкрала у нього телефон. Зав`язалася сварка, ОСОБА_4 вдарив її, вона впала на диван, а ОСОБА_4 виліз на неї та почав бити. В цей час до кімнати забіг її син, який відразу позвав сусідів. Прибіг ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які забрали та вивели ОСОБА_4 на вулицю. Свідками вказаної події були ОСОБА_13 , її син, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .
Прокурор Котовської місцевої прокуратури Одеської області пояснила, що під час розгляду кримінального провадження, в судовому засіданні було встановлено та доведено факт скоєння ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, при цьому враховуючи те, що обвинувачений свою провину не визнає, однак дослідженими доказами, свідченнями свідків його вину доведено, вважає за можливе призначити міру покарання у вигляді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Від представника Ананьївського районного відділу пробації надійшли матеріали досудової доповіді щодо обвинуваченого ОСОБА_4 із викладенням матеріалів та висновком органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк ( а.с.25-27).
Вказані обставини скоєння кримінального правопорушення в судовому засіданні підтвердженні наступними доказами.
Поясненнями в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , яка повідомила про те, що взаємовідносини із ОСОБА_6 нормальні, ОСОБА_4 знає погано. По суті справи пояснила, що дати точної не пам`ятає, однак це було ввечері, вона з дітьми та співмешканцем були вдома. Прибіг син потерпілої та сказав, що маму б`ють, однак хто не сказав. ЇЇ співмешканець побіг до потерпілої додому, а вона потім за ним. Коли прибігла побачила, що ОСОБА_6 була в будинку, видно, що її побили, так як обличчя було червоне, у неї була істерика, вся в сльозах, сказала, що ОСОБА_15 її побив. Потім її співмешканець ОСОБА_16 розказував, що коли зайшов в будинок, побачив, як ОСОБА_9 лежала на дивані, а ОСОБА_15 сидів зверху та бив її кулаками. Не бачила, щоб ОСОБА_15 мив голову у неї на подвір`ї, однак стояв з її співмешканцем. Більше по суті справи не може нічого пояснити.
Поясненнями в судовому засіданні свідка ОСОБА_7 , яка повідомила про те, що є колишньою дружиною ОСОБА_4 , однак взаємовідносини із обвинуваченим нормальні, потерпілу знає як мешканку села. По суті справи пояснила, що в квітні 2017 року до неї прийшов ОСОБА_4 , попросив взяти своє посвідчення водія та завезти його до ОСОБА_6 , яка забрала в нього телефон, оскільки вживав спиртні напої та самостійно не міг керувати транспортним засобом. Вона погодилася та разом поїхали. Коли приїхали до ОСОБА_6 , там була ОСОБА_13 , вони разом зайшли до будинку. ОСОБА_9 почала говорити, що не брала телефон, знайшла, потім що ОСОБА_4 забув телефон. Потім ОСОБА_9 почала сварку з нею, хотіла вдарити її фарфоровою тарілкою по голові, однак ОСОБА_4 встиг затулити її та вона вдарила його тарілкою по голові та розбила голову, а потім кидала все що попадалось їй під руки. ОСОБА_4 схопив та тримав її за руки щоб ОСОБА_6 не кидалась речами. В цей момент забіг син ОСОБА_6 , побачив зазначене та позвав сусідів. Прибігли сусіди, забрали ОСОБА_4 з будинку, потім вона з ОСОБА_4 під`їхали до ОСОБА_10 додому, там ОСОБА_4 помив голову та вони поїхали додому. Вона не бачила, щоб ОСОБА_17 бив ОСОБА_6 , на неї не було жодних ушкоджень, лише тримав за руки коли ОСОБА_6 хапалась за якісь предмети, щоб кинути в нього, потім був момент, коли він її відштовхнув та вона впала на диван, тоді у ОСОБА_6 випав телефон її співмешканця та ОСОБА_6 відразу стала агресивною, почала кричати. Близько неділі ОСОБА_4 був вдома, у нього боліла голова, однак до органів поліції не звертався з відповідною заявою. Коли дізнався, що ОСОБА_6 написала заяву на нього до поліції, тоді також звернувся до працівників поліції з відповідною заявою та зняв побої.
Свідок ОСОБА_18 відповідно до п.3 ч.1 ст.66 КПК України та відповідно до ст.63 Конституції України, в судовому засіданні відмовився давати показання, оскільки потерпіла є його колишньою дружиною та в них є спільний син.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що все відбувалось влітку 2017 року, тоді ОСОБА_19 прибіг до нього заплаканий та сказав, що його маму б`ють, а саме ОСОБА_6 , тому він відразу побіг туди, а саме в будинок до ОСОБА_20 . Коли зайшов до кімнати побачив, що ОСОБА_6 лежить на дивані, а ОСОБА_4 сидів на колінах над нею два рази вдарив її долонею по обличчю. Зазначає, що відразу відтягнув ОСОБА_4 від ОСОБА_6 та вивів його на вулицю, там постояли та розійшлися. ОСОБА_6 залишалася в будинку, плакала. Через що ОСОБА_4 бив ОСОБА_6 йому невідомо. Більше по суті справи нічого пояснити не може.
Поясненнями в судовому засіданні неповнолітнього свідка ОСОБА_19 , який був допитаний відповідно до вимог ст.354 ЦПК України в присутності заступника директора з навчально-виховної роботи НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. гімназія» №1 ОСОБА_21 , повідомив про те, що влітку 2017 року, ввечері, він прийшов до ОСОБА_20 , де була його мати ОСОБА_6 . Через двадцять хвилин до ОСОБА_20 прийшов ОСОБА_15 та запитав де телефон, тоді ОСОБА_13 віддала йому якийсь телефон. Відразу ОСОБА_15 почав бити його матір кулаками та коліном. Оскільки ОСОБА_13 не могла їх розборонити він побіг до сусідів, а саме покликав ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які прибігли та розборонили їх. Коли прибіг ОСОБА_16 і він разом з ним, його мама лежала на дивані, а ОСОБА_15 зверху бив її. ОСОБА_16 відтягнув ОСОБА_15 від його мами та вивів на вулицю. Його мама ОСОБА_6 та ОСОБА_13 залишалися в будинку.
Поясненнями в судовому засіданні свідка ОСОБА_5 , яка повідомила про те, що обвинуваченого та потерпілу знає, спілкується з ними. По суті справи пояснила, що в квітні 2017 року вона з ОСОБА_6 були вдома у ОСОБА_4 . Через деякий час вона з сином пішли додому, а ОСОБА_6 залишилась у ОСОБА_4 . Ближче до вечора до неї додому прийшла ОСОБА_6 та розповіла, що ОСОБА_4 розбив телефон, вона його зібрала, а ОСОБА_4 сказав, щоб телефон залишився у неї, а він потім забере. Потім до неї прийшов син ОСОБА_6 , який чекав матір. Через деякий час до неї додому приїхав ОСОБА_4 з колишньою дружиною ОСОБА_24 та почали сварку з ОСОБА_6 за якийсь телефон. В ході сварки вона бачила, як ОСОБА_4 штовхнув ОСОБА_6 , впали вони разом між столом, а потім ОСОБА_4 вдарив її рукою по обличчю. Більше вона нічого не помітила. В цей час син ОСОБА_6 почав кричати, щоб його матір не били та вибіг на вулицю. Через декілька хвилин прибігли ОСОБА_25 та ОСОБА_12 , однак вже сварки не було, ніхто нікого не бив, тому вони подивившись розійшлись по домівках. Більше по суті справи нічого пояснити не може.
Крім того, в судовому засіданні, за клопотанням ОСОБА_4 та погодженням прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської області, було встановлено, що допит свідка ОСОБА_11 є недоцільним, оскільки судом під час розгляду вказаного кримінального провадження були здійсненні всі можливі заходи для приводу свідка, однак приводи органами поліції не виконувались через відсутність його за місцем проживання.
Крім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні підтверджена дослідженими письмовими доказами:
-витягом з кримінального провадження №0000130 від 14 квітня 2017 року (а.с.208);
-заявами ОСОБА_6 від 14 квітня 2017 року на ім`я начальника Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області (а.с.209-210);
-постановою про призначення експертизи від 18 квітня 2017 року (а.с.211);
-висновком експерта №51 Подільського відділення КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 18 квітня 2017 року (а.с.212);
-заявою ОСОБА_5 від 27 квітня 2017 року на ім`я начальника Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області;
-протоколом проведення слідчого експерименту від 27 квітня 2017 року (а.с.214-216);
-компакт диском (а.с.217);
-довідкою-характеристикою на ОСОБА_4 №312, виданою 21 квітня 2017 року Жеребківською сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.218);
-довідкою про склад сім`ї ОСОБА_4 №785, виданою 23 квітня 2017 року Жеребківською сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.219);
-довідкою №123 виданою 03 травня 2017 року КУ «Ананьївська центральна районна лікарня» на ОСОБА_4 (а.с.220);
-вимогою Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області щодо судимості ОСОБА_4 (а.с.221);
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами обвинувачення та захисту, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, суду надано не було.
Обставин, наведених в ст.87 КПК України, в ході судового розгляду не встановлено.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, зазначає наступне.
Наявність у потерпілої ОСОБА_6 станом на 18 квітня 2017 року тілесних ушкоджень, сторонами кримінального провадження не оспорювалось та підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, у тому числі і показами свідків. Даних, які свідчили б про те, що потерпіла ОСОБА_6 могла отримати тілесні ушкодження за інших обставин та від інших осіб не встановлено.
Наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесних ушкоджень потерпілої свідчать про те, що обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання, тобто діяв з прямим умислом. Також провина підтверджується висновком судово-медичної експертизи, згідно якого у ОСОБА_6 виявлені легкі тілесні ушкодження у вигляді: синця повік правого ока та синця лівої молочної залози.
Також суд відмічає, що доводи обвинуваченого та свідка ОСОБА_7 щодо агресивної поведінки потерпілої та нанесення останньою ударів обвинуваченому не підтверджуються будь-якими доказами, оскільки до поліції з відповідною заявою обвинувачений не звертався, жодних медичних даних, які б свідчили про факт наявності у нього наслідків таких ударів, отриманих 14 квітня 2017 року, суду стороною захисту не надано.
Аналізуючи позицію обвинуваченого в судовому засіданні, співставляючи його з обвинуваченням, що інкримінується ОСОБА_4 , а також з іншими доказами - зокрема, показаннями свідків, дослідженими судом документами та доказами, висновком експерта, який повністю викривають обвинуваченого у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, суд робить висновок про те, що наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних.
Досліджені судом безпосередньо докази винуватості ОСОБА_4 у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інші обставини, які відповідно до ст.91 КПК України підлягають доказуванню та доказують подію кримінального правопорушення, яка мала місце 14 квітня 2017 року, близько 15 години 30 хвилин в будинку ОСОБА_5 , що знаходиться в с.Жеребкове Ананьївського району Одеської області.
Позицію обвинуваченого щодо невизнання своєї вини та незавдання будь-яких тілесних ушкоджень потерпілій суд розцінює, як обраний ним спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, та зазначає, що така версія обвинуваченого не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, переконливий опис обставин, про які він зазначав в своїх судових показах, ним не наданий.
З приводу показів свідка ОСОБА_7 , суд зазначає, що остання підтвердила факт наявності конфлікту-перепалки між обвинуваченим та потерпілою, що мав місце 14 квітня 2017, між тим суд критично ставиться до її показів в частині ненанесення обвинуваченим потерпілій жодних тілесних ушкоджень та не приймає їх до уваги, адже такі покази не відповідають показам інших присутніх під час конфлікту осіб, жодний з яких не вказав на те, що обвинувачений не наносив удари потерпілій, адже інші свідки, які безпосередньо бачили вказані події одноособово свідчать про те, що обвинувачений дійсно бив потерпілу.
Отже, доказів, котрі б спростовували обставини обвинувачення, а саме нанесення потерпілою обвинуваченому удару фарфоровою тарілкою по голові, штовхання, внаслідок чого обвинувачений розбив голову та отримав тілесні ушкоджень, сторона захисту суду не навела, факт завдання виявлених тілесних ушкоджень потерпілій саме обвинуваченим підтвердили в ході судового розгляду свідки, показання яких сторона захисту ґрунтовно та переконливо не спростувала.
Докази винуватості ОСОБА_4 є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.
Дослідивши в сукупності всі докази надані сторонами кримінального провадження суд «поза розумним сумнівом» переконався що, дії ОСОБА_4 , слід кваліфікувати за ч. 1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Не визнання вини ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення, суд розцінює як бажання уникнути відповідальності за вчинене та обраний ним спосіб свого захисту.
При призначенні виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст.ст.65-67 КК України, враховує, що ОСОБА_4 раніше не судимий, підлягає покаранню за вчинення кримінального правопорушення невеликого ступеня тяжкості, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не знаходиться, неодружений, має позитивну характеристику, суд також враховує, думку потерпілої і зважаючи на ступінь тяжкості злочину, його обставини, враховуючи вимоги кримінального закону і передбачені цим законом санкції, вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу
Витрати на залучення експерта під час досудового розслідування відсутні.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 366-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 850 гривень 00 копійок (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок).
Міра запобіжного заходу засудженому ОСОБА_4 не обиралась.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Ананьївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілій та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_26