Справа № 163/2548/16-к Провадження №11-кп/773/92/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 лютого 2018 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2017 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд вироку Любомльського районного суду Волинської області від 16 вересня 1998 року щодо нього за нововиявленими обставинами,
В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду про перегляд вироку Любомльського районного суду Волинської області від 16 вересня 1998 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2017 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій вказує, що суд першої інстанції належним чином не перевірив доводи, наведені у заяві. Стверджує, що діяв у стані необхідної оборони, що виключає злочинність діяння, та сильного душевного хвилювання. З огляду на вищенаведене просить скасувати ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2017 року та виправдати його за відсутністю підстав кримінальної відповідальності.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, засудженого і його захисника, які підтримали апеляцію та просили її задовольнити, думку прокурора про безпідставність апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав
Відповідно до ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, а відповідно до ч. 2 цієї ж норми Закону нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом; 5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що наведені заявником обставини не є нововиявленими, та навів з цього приводу свої мотиви у судовому рішенні.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що за відсутності самого стану необхідної оборони, межі цієї оборони не можуть бути перевищені.
Як стверджується матеріалами справи, бритва, яка могла становити загрозу, так і залишилася у кишені потерпілого. Обвинувачений вчиняв дії, спрямовані на умисне вбивство (зокрема, удушення), вже після того, як потерпілий був нерухомий, і, очевидно, для обвинуваченого втратив здатність до активних дій, які можуть становити загрозу для останнього.
Крім того, обсяг завданих потерпілому тілесних ушкоджень у порівнянні з відсутністю їх у обвинуваченого вказує на те, що останній керувався не метою захисту від потерпілого, а діяв на ґрунті особистих неприязних стосунків з ним.
У зв`язку із вищенаведеним, стан необхідної оборони так і не виник.
Свідки, про яких у своїй заяві вказує ОСОБА_7 , давали показання у суді першої інстанції. Засуджений мав можливість їх допитувати, ставити під сумнів їхні показання.
Жодних доказів на підтвердження тиску, що чинився на свідків та суддю у вказаній кримінальній справі, апелянтом ні суду першої, ні апеляційної інстанції надано не було.
Тому твердження ОСОБА_7 з цього приводу, на думку апеляційного суду, є голослівними.
Позиція засудженого про погрози, які він сприймав як реальні, та його поведінку у стані необхідної оборони, відповідає тій, на яку він посилався під час розгляду справи в суді.
Обставини, які зазначає в своїй заяві ОСОБА_7 були предметом дослідження судом під час розгляду справи. Доводи заявника зводяться до фактичного перегляду обвинувального вироку щодо нього та ухвалення нового рішення.
Вказані обставини були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, тому не можуть вважатись нововиявленими.
З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.
Підстав для скасування судового рішення апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 459 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2017 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд вироку Любомльського районного суду Волинської області від 16 вересня 1998 року щодо нього за нововиявленими обставинами, без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді