Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 19 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене
від 15 лютого 2015 року, за касаційною скаргою з доповненнями засудженого ОСОБА_6 на вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від
07 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від
03 листопада 2016 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, зареєстрованого та жителя
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідно), раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Кремінського районного суду Луганської області від 15 квітня
2010 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років на підставі статей 70, 71 КК, звільненого 21 листопада 2014 року умовно-достроково на строк 2 місяці,
у вчиненні злочинів, передбачених пунктами 1, 2, 4, 7, ч. 2 ст. 115, ч. 2
в с т а н о в и л а:
За вироком Рубіжанського міського суду Луганської області
від 07 квітня 2016 року ОСОБА_6 засуджено: за пунктами 1, 2, 4, 7 ч. 2
ст. 115 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі; за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі
ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.
Вирішено питання про стягнення судових витрат і про долю речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він
14 лютого 2014 року в період із 20.00 до 23.00 год. в квартирі
АДРЕСА_3 з хуліганських мотивів з особливою жорстокістю (застосовуючи фізичну силу, зв`язавши верхні і нижні кінцівки та заклеївши рот липкою стрічкою ОСОБА_8 і її малолітній дочці ОСОБА_9 ) принесеним із собою ножем вдарив
47 разів у шию, грудну клітину, черевну порожнину та верхні кінцівки ОСОБА_8 та 9 разів у шию, грудну клітину та черевну порожнину ОСОБА_9 , спричинивши потерпілим тілесні ушкодження, від яких настала їх смерть.
Після вбивства ОСОБА_8 та малолітньої ОСОБА_9 , знаходячись вищевказаній квартирі, ОСОБА_6 повторно таємно викрав майно потерпілих на загальну суму 3590,02 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада
2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без змін.
У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати постановлені у кримінальному провадженні судові рішення і призначити новий розгляд кримінального провадження в судіпершої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджений вказує, що під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції було порушено його право на захист, оскільки цей суд проігнорував заявлений ним відвід захиснику ОСОБА_7 та не залучив іншого захисника. Також засуджений зазначає, що в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції йому не було надано останнього слова, а судове рішення за наслідками розгляду його апеляційної скарги було проголошено без виходу колегії суддів до нарадчої кімнати.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які кожен окремо підтримали касаційну скаргу та просили задовольнити, думку прокурора, який вважав, що доводи касаційної скарги є безпідставними, а постановлені у кримінальному провадженні судові рішення законними та обґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі з доповненнями доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скара з доповненнями не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, а тому колегія суддів не перевіряла доведеності винуватості засудженого ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, кримінально-правової оцінки його дій за пунктами 1, 2, 4, 7, ч. 2 ст. 115 та ч. 2 ст. 185 КК, виду та розміру призначеного засудженому покарання, оскільки законність та обґрунтованість судових рішень у цій частині не оскаржувалися.
Твердження засудженого ОСОБА_6 про порушення його права на захист, у тому числі й під час судового розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, колегія суддів вважає безпідставними.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 52 КПК участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового слідства з моменту затримання ОСОБА_6 з центру надання безоплатної вторинної правової допомоги було призначено захисника ОСОБА_10 для здійснення захисту прав за призначенням (а.к.п 135, т. 2).
У подальшому під час судового розгляду кримінального провадження в місцевому суді за ініціативою ОСОБА_6 з метою недопущення порушення права останнього на захист у кримінальному провадженні було неодноразово замінено захисника з центру надання безоплатної вторинної правової допомоги, зокрема, 02 липня 2015 року адвоката ОСОБА_11
(а.к.п. 47, т. 1); 30 липня 2015 року адвоката ОСОБА_12 (а.к.п. 53, т. 1); 25 листопада 2015 року адвоката ОСОБА_7 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої та апеляційної інстанцій (а.к.п. 103в, т. 1; а.к.п. 16, т. 2, а.к.п. 152, т. 2).
03 листопада 2016 року в ході розгляду кримінального провадження
в суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 заявив клопотання про відвід захиснику ОСОБА_7 (оскільки той, на думку засудженого, належним чином не виконує покладених на нього обов`язків) та прокурору (оскільки останній, на думку ОСОБА_6 , ставиться до нього упереджено).
Дотримуючись положень ст. 81 КПК, колегія суддів апеляційного суду вислухала пояснення адвоката ОСОБА_7 та прокурора, з яких кожен окремо заперечили проти вказаних засудженим підстав для їх відводу, визнала наведені засудженим мотиви відводу захисника та прокурора безпідставними й обґрунтовано відмовила в його задоволенні з огляду на положення статей 77, 78 цього Кодексу.
Що стосується тверджень засудженого ОСОБА_6 про те, що в судовому засіданні суду апеляційної інстанції його було позбавлено права звернутися до суду з останнім словом, а також про те, що ухвалу апеляційного суду було проголошено колегією суддів без виходу до нарадчої кімнати, колегія суддів касаційного суду вважає безпідставними та такими, що не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Зі змісту журналу судового засідання від 03 листопада 2016 року та його технічного запису вбачається, що колегія суддів апеляційного суду після проведення судових дебатів надала ОСОБА_6 право виступити з останнім словом, вийшла до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення й, повернувшись, проголосила резолютивну частину прийнятого рішення, повідомила про дату оголошення повного його тексту та роз`яснила порядок і строки його оскарження (а.к.п. 150, т. 2). Даних про бажання ОСОБА_6 бути присутнім при оголошенні повного тексту ухвали, матеріали кримінального провадження не містять.
Перегляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції проведено відповідно до положень Глави 31 КПК, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Інших доводів, які з огляду на положення ст. 438 КПК були би безумовною підставою для зміни чи скасування постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, засуджений ОСОБА_6 у касаційній скарзі з доповненнями не навів.
Керуючись статтями 433, 436-438, 441, 442 КПК, колегія суддів
Вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 07 квітня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада

2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу з доповненнями засудженого без задоволення.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3