АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 14 лютого 2018 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2017 року,

за участі: прокурора адвоката ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого Шевченківського Управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_8 , яке погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_7 , та накладено арешт на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користуванням майном.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, та прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для арешту зазначеної квартири, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Не погоджуючись з таким рішенням, адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого

Щодо строків апеляційного оскарження адвокат зазначає, що 15 січня 2018 року ОСОБА_6 отримала ухвалу слідчого судді від 21 серпня 2017 року, якою було накладено арешт на вказану квартиру з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування вказаною квартирою.
Автор апеляційної скарги вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, незаконною, винесена з порушенням норм Кримінального процесуального кодексу України, та ґрунтуючись на недостовірних даних, наданих слідчим нібито про те, що право власності на майно виникло на підставі підроблених документів.

Зазначає, що вказані доводи клопотання слідчого, які були прийняти слідчим суддею як підстава для накладення арешту на належне майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , є недостовірними.
Стверджує, що на даний час, ОСОБА_6 є добросовісним набувачем вказаної квартири, так як придбала її на підставі цивільно-правового договору за яким сплатила грошові кошти.
Вважає, що слідчим в клопотанні про арешт майна було вказано недостовірні відомості про набуття ОСОБА_9 та у подальшому ОСОБА_6 права власності на квартиру, яка відповідно до положень цивільного законодавства не повинна була переходити у власність територіальній громаді м. Києва.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката, який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її в повному обсязі, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділом Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 19 червня 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000221, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що на адресу Київської місцевої прокуратури № 10 надійшло звернення ВГО "Громадський контроль" з приводу можливого вчинення кримінального правопорушення невідомими особами, які шахрайським шляхом заволоділи квартирою АДРЕСА_1 .

Так, у липні 2002 року зазначена квартира була приватизована ОСОБА_10 .
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 14 грудня 2015 року право приватної власності на згадану квартиру було зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за ОСОБА_10 на підставі наданих ним документів про приватизацію помешкання.
10 січня 2017 року право власності на цю квартиру було зареєстровано за ОСОБА_9 державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 , при цьому підставою для реєстрації права власності на згадану квартиру стало, нібито, свідоцтво про право на спадщину, серія та номер 7-2, видане 10 січня 2017 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 .
Однак, відповідно до отриманої відповіді на запит слідчого - Дев`ята Київська нотаріальна контора повідомила, що спадкова справа після смерті гр. ОСОБА_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них не заводилась.
Крім того, вже через місяць квартира АДРЕСА_1 була продана ОСОБА_9 іншій особі.

Згідно з наявною інформацією, у померлого ОСОБА_10 жодних спадкоємців не було, відтак, належна йому на праві приватної власності квартира після його смерті повинна була б перейти у власність територіальної громади м. Києва.
Відтак, є підстави вважати, що при реєстрації права власності за ОСОБА_9 на належну ОСОБА_10 квартиру було подано підроблений документ, що підтверджував би право ОСОБА_9 на спадкування даної квартири.
На даний час, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 .

18 серпня 2017 року старший слідчий Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_8 , за погодженням прокурора ОСОБА_13 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користуванням майном.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2017 року зазначене клопотання задоволено.

Вказане рішення слідчого судді суду першої інстанції не може бути визнано обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Зокрема, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170 173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Аналіз клопотання слідчого про накладення арешту на майно, дає підстави для висновку, що дане клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як вбачається з клопотання слідчого, метою для накладення арешту на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , є забезпечення збереження речових доказів, про що чітко зазначено у клопотанні (а.с. 1-3), а тому доводи слідчого судді щодо необхідності задоволення даного клопотання саме з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, єнеобґрунтованими.
Аналізуючи наведені правові норми та враховуючи, що до клопотання слідчого додані документи та матеріали, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доводи клопотання, враховуючи те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, та постановою слідчого від 11 серпня 2017 року визнано речовим доказом, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення клопотання слідчого з метою забезпечення збереження речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Посилання автора апеляційної скарги на те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт перебуває у власності добросовісного набувача, колегія суддів не бере до уваги, оскільки положення ст. 170 КПК України дозволяють накласти арешт на майно будь-якої особи, у разі необхідності забезпечити збереження речових доказів, що у цьому випадку і мало місце.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Разом з тим, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування ухвали слідчого судді в частині накладення заборони у користуванні та розпорядження вищезазначеною квартирою, оскільки така заборона або обмеження може бути застосована, у відповідності до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, лише уразі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Таких даних ні клопотання слідчого, ні оскаржуване судове рішення не містять, як і не обґрунтовано можливість настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, у разі незастосування такого заходу.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України та з урахуванням положень ч. 2 ст. 404 КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про накладення арешту на вищевказану квартиру з позбавленням права на її відчуження, з мотивів викладених апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого Шевченківського Управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_8 , яке погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_7 , та накладено арешт на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування майном, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого Шевченківського Управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_8 , яке погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_7 , про накладення арешту на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , з позбавленням права на її відчуження.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/946/2018 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_14 Доповідач: ОСОБА_1