Справа № 348/1153/17
Провадження № 11-кп/779/102/2018
Категорія ч. 1 ст. 115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000165 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2018 року, згідно якого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною освітою, непрацюючого, розлученого, раніше судимого: Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області 16 червня 2005 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України на 4 роки позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки, 13 липня 2007 року постановою суду іспитовий строк скасовано та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки; 29 травня 2012 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 місяці арешту; 06 березня 2013 року за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на 1 рік 6 місяців позбавлення волі; 15 травня 2013 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на 1 рік 6 місяців позбавлення волі; 24 квітня 2015 року за ч. 2 ст. 125, ст. 395 КК України на 3 місяці арешту; 28 липня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на 2 роки позбавлення волі.

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк тринадцять років.

Запобіжний захід - тримання під вартою залишено без зміни до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання за вироком суду визначено рахувати з 12 березня 2017 року, зарахувавши у строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі по 20 червня 2017 року включно, а з 21 червня 2017 року до вступу вироку в законну силі один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 8370 гривень матеріальної шкоди та 80 000 гривень моральної шкоди.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави вартість проведених експертиз в розмірі 15 982,95 гривень.

за участю

прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просять скасувати вирок суду і ухвалити новий про засудження ОСОБА_7 за ст. 118 КК України.

Мотивують свої вимоги тим, що свою вину ОСОБА_7 визнає, але не погоджується з кваліфікацію злочину. Вважають, що судом першої інстанції не вірно встановлено фактичні обставини злочину, зокрема, ОСОБА_7 з ОСОБА_12 двічі бились в житловому будинку ОСОБА_13 . Зазначають, що очевидцями цих подій були ОСОБА_14 та ОСОБА_13 (помер)., а ОСОБА_15 була п`яна, отравилась горілкою та періодично виходила з будинку. Водночас, в судовому засіданні опитали тільки ОСОБА_15 , яка частково підтвердила його покази, а прямого та постійного очевидця ОСОБА_14 ніхто не опитував, посилаючись на невідоме місцезнаходження та розшук, хоча він живе в с. Пнів і його неодноразово бачили люди по селі, крім цього, його в розшук ніхто не подавав. Посилаються на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги судово-медичну експертизу ОСОБА_7 , та не пояснив причин такого. Вказують, що його тілесні ушкодження не були повністю описані, у зв`язку з чим не взято експертом до уваги. Зазначають, що опитаний в судовому засіданні суд-медексперт ОСОБА_16 підтвердив покази ОСОБА_7 та пояснив, що ОСОБА_12 з отриманими тілесними ушкодженнями жив біля однієї години, міг рухатись, говорити та пити воду і що в область голови нанесено 2 удари (можливо топорищем), давав різні пояснення щодо механізму утворення тілесних ушкоджень в нього та потерпілого, заперечив механізм утворення припущений прокурором. Посилаються на те, що: не опитано ОСОБА_14 , ОСОБА_17 і ОСОБА_15 , які не розказали про події 05 березня 2017 року, та як, і чим його побив ОСОБА_12 ; не визначено ступінь тяжкості ушкодження лівої орбітальної ділянки; не витребувано з УВП-12 його медичні картки оглядів при поступленні 17 березня та 21 березня 2017 року в дану установу та проігноровано призначення додаткової судово-медичної експертизи щодо ушкоджень його шиї. Звертають увагу на суперечності між обвинувальним акт та вироком суду, які в цілому суперечать судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_12 № 14 від 11 квітня 2017 року та показам експерта в судовому засіданні, яким місцевим судом не дано юридичну оцінку. Вказують, що місцевим судом не враховано характер, локалізацію та механізм утворення тілесних ушкоджень, в сукупності з іншими доказами, в їх випадку, основним питанням є наявність даних, які би підтверджували бійку, боротьбу чи самооборону між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 . Вважають, що з показів ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_15 та судово- медичної експертизи трупа ОСОБА_12 , очевидно, що обвинувачений ОСОБА_7 мав всі підстави побоюватись за своє життя, через попередню неправомірну поведінку потерпілого ОСОБА_12 і попереднє своє побиття 05 березня 2017 року топорищем від сокири та повторного нападу і спричинення 09 березня 2017 року ОСОБА_12 йому множинних ударів і наміру на удушення. З метою запобігти суспільно небезпечному посяганню з боку потерпілого, ОСОБА_18 наніс нападнику пепереджувальні 2 удари в область голови, перший легкий, але нападник продовжував свої неправомірні дії, тоді наніс 2-й сильніший удар в область голови померлому, від якого почув тріск голови та припинив подальше нанесення тілесних ушкоджень. Більше того, обвинувачений за проханням ще живого ОСОБА_12 давав йому води, старався підтримати потерпілого, переживав за нього, каявся за вчинене перед живим ще потерпілим ОСОБА_12 . ОСОБА_7 явно не мав наміру на спричинення смерті потерпілому ОСОБА_12 , що є підставою для перекваліфікації вчиненого на ч. 1 ст. 121 КК України. Вказують, що місцевий суд не дав оцінки ситуації, яка передувала вчиненню злочину, зокрема неправомірну поведінку потерпілого 05 та 09 березня 2017 року. ОСОБА_7 скористався своїм правом на застосування захисту шляхом заподіяння фізичної шкоди нападнику, і для цього використав топорище, яким вимушено наніс нападнику 2-а удари. В зв`язку з цим обвинувачений ОСОБА_7 перебував і діяв будучи в стані необхідної оборони, якій місцевий суд взагалі не дав правової оцінки, тому його висновок про кваліфікацію злочину за ст. 115 КК України є неправильним та підлягає перекваліфікації на ст. 118 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних відносин, 09 березня 2017 року в с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області умисно протиправно заподіяв смерть ОСОБА_12 , за що передбачена кримінальна відповідальність ч. 1 ст. 115 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Обвинувачений ОСОБА_7 09 березня 2017 року близько 17 год. 00 хв. разом з ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 знаходилися в будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_13 , відзначали день народження потерпілого, де розпивали спиртні напої. В ході суперечки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, обвинувачений та потерпілий розпочали наносити удари один одному.

Реалізуючи свій злочинний умисел на позбавлення життя ОСОБА_12 , розуміючи значення дій, усвідомлюючи наслідки настання смерті, обвинувачений схопив із підлоги дерев`яну палицю (топорище), умисно наніс удари по тілу, в тому числі в область життєво важливої ділянки тіла голову, заподіявши потерпілому згідно з висновком судово-медичної експертизи № 14 від 11 квітня 2017 року закриту черепно-мозкову травму з крововиливами в м`які тканини голови, під м`яку оболонку та забійну рану потиличної ділянки зліва, забійну рану тім`яної ділянки голови, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в час заподіяння, що, в даному випадку, призвело до смерті ОСОБА_12 і перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Потерпілий в короткий час помер на місці події. З метою приховання убивства потерпілого його тіло викинув на сміттєзвалище.

Потерпіла ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду повідомлялися належним чином, заяв про розгляд апеляційної скарги за їх участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Тому, оскільки згідно ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за їх відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просили її задовольнити;

- прокурор просив залишити апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 без задоволення, а вирок суду без змін.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 подали клопотання про:

- витребування з УВП-12 його медичних довідок та карток огляду при поступленні 17 березня та 21 березня 2017 року в дану установу, надання можливості з ними ознайомитись, їх оцінити, та в разі необхідності, надати можливість подати клопотання про призначення додаткової судово-медичної експертизи;

- повторний допит ОСОБА_15 ;

- дослідження судово-медичних експертиз трупа ОСОБА_12 , а також ОСОБА_7 щодо спричинення йому тілесних ушкоджень.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне в задоволенні даного клопотання відмовити, оскільки таке клопотання не ґрунтується на приписах ч. 3 ст. 404 КПК України. При цьому даних, які вбачаються з доказів, що є в матеріалах кримінального провадження, достатньо для прийняття рішення по суті обвинувачення, пояснення ОСОБА_15 та судово-медичні експертизи були предметом дослідження в суді першої інстанції, переконливих мотивів щодо необхідності їх повторного дослідження апелянтом не було наведено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а вирок суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку, що спростовує доводи сторони захисту про протилежне.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , рапорт чергового інспектора Надвірнянського ВП ГУ НП в області ОСОБА_22 від 11 березня 2017 року, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11 березня 2017 року, протокол огляду місця події на сміттєзвалищі в с. Пнів, протокол огляду місця події ділянки дороги та струмка від 12 березня 2017 року та фототаблиці до нього, протокол огляду місця події в будинку ОСОБА_13 , схему та фототаблицю до нього від 12 березня 2017 року, протоколом огляду речових доказів від 13 березня 2017 року, постанову про визнання речовими доказами від 13 березня 2017 року, квитанцію № 3475 від 11 березня 2017 року про прийом вилучених цінностей, протоколи проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_15 та додаток, висновок судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 № 14 від 11 квітня 2017 та таблиці до нього, пояснення експерта ОСОБА_16 , висновок судово-медичної експертизи № 79 від 31 березня 2017 року шматків шкіри тім`яної та потиличної ділянок зліва від трупа ОСОБА_12 та таблиці до нього, висновок експерта № 364 від 10 квітня 2017 року, висновок експерта № 217 від 28 березня 2017 року, висновок експерта № 242 від 24 березня 2017 року, висновок експерта № 2.2-0033/17 від 23 березня 2017 року, висновок експерта № 2.2.-0041/17 року від 28 березня 2017 року, висновок експерта № 2.2.-0042/17 від 30 березня 2017 року, висновок експерта № 2.2.-0040/17 від 29 березня 2017 року, висновок експерта № 2.2.-0047/17 від 10 квітня 2017 року, висновок експертизи № 1.3-190/17/2.2.-49/17 від 05 квітня 2017 року, висновок експертизи № 2.2-0052/17 від 05 квітня 2017 року, висновок експерта № 2.2-0043/17 від 30 березня 2017 року, висновок експерта № 2.2-0056/17 від 28 березня 2017 року, висновок судово-цитологічної експертизи № 37 від 11 квітня 2017 року, висновок експерта № 2.2-0048/17 від 25 квітня 2017 року.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку показання потерпілої ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_12 являється її братом. Між обвинуваченим і потерпілим був конфлікт через мачуху. 09 березня 2017 року вона зустрілася з братом в м. Надвірна, де домовились 12 березня 2017 року святкувати його день народження. Будь-яких тілесних ушкоджень на голові чи тілі ОСОБА_12 не було. На день народження брата, 09 березня 2017 року, його вбили, про що повідомили сестру.

Показання потерпілої ОСОБА_9 , на думку суду апеляційної інстанції, є належними, допустимими та достовірними доказами.

Так само, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку показання свідка ОСОБА_19 , яка пояснила, що за тиждень до смерті, потерпілий, який є її братом, жалівся, що обвинувачений погрожував вбивством. 11 березня 2017 року їх повідомили, що ОСОБА_12 вбили.

Вказані показання свідка ОСОБА_19 є належними, допустимими та достовірними доказами.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку показання ОСОБА_15 про те, що 09 березня 2017 року, разом з ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 знаходилися в будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_13 , де розпивали спиртні напитки, святкуючи день народження ОСОБА_12 . Під час конфлікту, який виник через мачуху потерпілого, обвинувачений розпочав бійку наносячи удари потерпілому руками та дерев`яною палицею по тілу. Перелякавшись, вона почала плакати і схилила голову донизу притримуючи її долонями, після чого почула звук, схожий на тріск та, припіднявши голову, побачила ОСОБА_12 , який знаходився у положенні сидячи на підлозі, спиною припертий до тумбочки, з його голови по обличчю стікала кров. Налякавшись, вона вибігла на вулицю, а коли повернулась, дізналася, що в ОСОБА_12 тріснула голова і він в короткий час помер. 12 березня 2017 року повідомила працівників поліції про вчинене вбивство.

Показання свідка ОСОБА_15 також є належними, допустимими та достовірними доказами.

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку показання свідка ОСОБА_20 , яка пояснила, що її чоловік ОСОБА_14 розповідав про святкування дня народження ОСОБА_12 в будинку ОСОБА_13 . Разом з ним святкували ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 . В цьому будинку вбили потерпілого.

Вказані показання свідка ОСОБА_20 є належними, допустимими та достовірними доказами.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку показання свідка ОСОБА_21 , яка пояснила, що 09 березня 2017 року знаходилась на роботі. До неї приходив потерпілий, який не мав ніяких тілесних ушкоджень на голові чи тілі, і розповів, що буде святкувати день народження. Пізніше зателефонував ОСОБА_14 із телефона ОСОБА_12 та повідомив, щоб вона прийшла забрати потерпілого, який був в стані алкогольного сп`яніння. Її також запрошували прийти святкувати день народження ОСОБА_12 , а 11 березня 2017 року повідомили, що ОСОБА_12 вбили.

Показання свідка ОСОБА_21 також є належними, допустимими та достовірними доказами.

Таким чином, колегія суддів, перевіривши вищевикладену сукупність показань потерпілої та свідків, які викладені у вироку суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про вчинення обвинуваченим злочину при обставинах, які викладені у вироку суду та дійшов правильного висновку щодо юридичної кваліфікації його дій.

Також, суд першої інстанції, під час розгляду детально проаналізував та обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку сукупність письмових та інших доказів по кримінальному провадженню після їх дослідження, з яких вбачається наступне:

- з рапорту чергового інспектора Надвірнянського ВП ГУ НП в області ОСОБА_22 від 11 березня 2017 року ( том 1, а.п. 168) та з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11 березня 2017 року (том 1, а.п. 169) - те, що ОСОБА_19 повідомила, що її брат ОСОБА_12 три дні тому пішов з дому і по даний час не повернувся;

- з протоколу огляду місця події від 12 березня 2017 року та фототаблиць до нього (том 1, а.п. 170-186) відомості про місце та обстановку, при яких знайдено труп ОСОБА_12 ;

- з протоколу огляду місця події ділянки дороги та струмка від 12 березня 2017 року та фототаблиць до нього (том 1, а.п. 187-197) відомості про виявлені куртку, дерев`яні палиці та рукавиці;

- з протоколу огляду місця події в будинку ОСОБА_13 за адресою АДРЕСА_2 , схеми та фототаблиці до нього від 12 березня 2017 року (том 1, а.п. 198-246) відомості, встановлені при огляді приміщень, дані про виявлене;

- з протоколу огляду речових доказів від 13 березня 2017 року (том 2, а.п.1) відомості встановлені при огляді дерев`яну палиці;

- з постанови про визнання речовими доказами від 13 березня 2017 року (том 2, а.п. 2-7) перелік предметів, виявлених та вилучених під час оглядів, обшуку, та відібраних біологічних зразків, що визнані речовими доказами по кримінальному провадженню;

- з квитанції № 3475 від 11 березня 2017 року (том 2, а.п. 8) дані про прийом вилучених цінностей;

- з протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_15 та додатку (том 2, а.п.136-142) дані перевірки пояснень, наданих під час допиту ОСОБА_15 та уточнені відомості;

- з висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 №14 від 11 квітня 2017 та таблиць до нього (том 2, а.п. 9-16) те, встановлена закрита черепно-мозкова травма з крововиливом під м`яку мозкову оболонку, крововиливом в м`які тканини голови потиличної ділянки та забійною раною потиличної ділянки мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Характер, локалізація виявлених тілесних ушкоджень не виключають можливості їх утворення і від ударів дерев`яною палицею чи топорищем у вказані анатомічні ділянки. Локалізація виявленої закрито черепно-мозкової травми, а саме: наявність набрякання та набухання головного мозку вказують на те, що після її отримання ОСОБА_12 жив короткий проміжок часу і не виключно, що саме на цьому проміжку часу міг здійснювати активні фізичні рухи, зокрема пересуватись, подавати голосові звуки. Експертизою трупу ОСОБА_12 будь-яких тілесних ушкоджень, які б вказували на можливу боротьбу чи самооборону, не виявлено;

- з пояснень експерта ОСОБА_16 - те, що потерпілий міг жити близько 1 год. після заподіяння закритої черепно-мозкової травми та виключається, що смерть могла наступити від нанесених раніше тілесних ушкоджень. Лежачи, обвинувачений не зміг би нанести удари з такою силою в ділянку голови потерпілого, внаслідок яких настала смерть;

- з висновку судово-медичної експертизи № 79 від 31 березня 2017 року шматків шкіри тім`яної та потиличної ділянок зліва від трупа ОСОБА_12 та таблиць до нього (том 2, а.п. 17-20) те, що на шматку шкіри тім`яної ділянки зліва виявлено забійну рану, яка заподіяна тупим твердим предметом з обмеженою контактною поверхнею; а також на шматку шкіри потиличної ділянки зліва виявлено поверхневу забійну рану, яка заподіяна тупим твердим предметом з обмеженою контактною поверхнею;

- з висновку експерта № 364 від 10 квітня 2017 року (том 2, а.п. 21) - те, що в ОСОБА_12 виявлені субарахноїдальні крововиливи головного мозку, набряк та набухання головного мозку, крововиливи в м`які тканини протиличної ділянки;

- з висновку експерта № 217 від 28 березня 2017 року (том 2, а.п. 22) те, що в крові ОСОБА_12 виявлені антигени А та В ізосерологічної системи АВО;

- з висновку експерта № 242 від 24 березня 2017 року (том 2, а.п. 24) те, що кров ОСОБА_7 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВО;

- з висновку експерта № 2.2-0033/17 від 23 березня 2017 року (том 2, а.п. 90-92) те,що кров ОСОБА_7 відноситься до групи О(І) ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВО;

- з висновку експерта № 2.2.-0041/17 року від 28 березня 2017 року (том 2, а.п. 32-34) - те, що надана на дослідження речовина бурого кольору в паперовому конверті вилучена при огляді місця події в будинку по АДРЕСА_2 зі стіни належить ОСОБА_12 . Походження від ОСОБА_7 виключається;

- з висновку експерта № 2.2.-0042/17 від 30 березня 2017 року (том 2, а.п 27-29) те, що кров ОСОБА_12 відноситься до групи АВ (IV) за ізосерологічною системою АВО;

- з висновку експерта № 2.2.-0040/17 від 29 березня 2017 року (том 2, а.п. 37-39) те, що на наданій на дослідження вирізці із матрацу дивану, вилученій при огляді місця події в будинку по АДРЕСА_2 виявлено кров, яка належить ОСОБА_12 . Походження від ОСОБА_7 виключається;

- з висновку експерта № 2.2.-0047/17 від 10 квітня 2017 року (том 2, а.п. 42-45) те, що на наданому на дослідженні светрі, вилученому при огляді місця події в будинку по АДРЕСА_2 виявлено кров, яка належить ОСОБА_12 . Походження від ОСОБА_7 виключається;

- з висновку експертизи № 1.3-190/17/2.2.-49/17 від 05 квітня 2017 року (том 2, а.п. 48-55) те, що на наданій на дослідження дерев`яній палиці, вилученій при огляді місця події, виявлена кров, яка належить ОСОБА_12 . Походження від ОСОБА_7 виключається;

- з висновку експерта № 2.2-0052/17 від 05 квітня 2017 року (том 2, а.п. 57-60) те, що на наданому для дослідження килимі, вилученому під час огляду місця події в будинку по АДРЕСА_2 виявлено кров людини, яка належить ОСОБА_12 . Походження від ОСОБА_7 виключається;

- з висновку експерта № 2.2-0043/17 від 30 березня 2017 року (том 2, а.п. 63-65) те, що на наданій на дослідження вирізці із ковдри, вилученій при огляді місця події в будинку по АДРЕСА_2 виявлено кров людини, яка належить ОСОБА_12 . Походження від ОСОБА_7 виключається;

- з висновку експерта № 2.2-0056/17 від 28 березня 2017 року (том 2, а.с. 68-70) - те, що кров ОСОБА_12 відноситься до групи АВ (IV) за ізосерологічною системою АВО;

- з висновку судово-цитологічної експертизи № 37 від 11 квітня 2017 року (том 2, а.п. 72-75) те, що при дослідженні нігтьових зрізів ОСОБА_7 експерт дійшов висновку, що антигени А і В не властиві ОСОБА_7 , могли виникнути від особи, якій дані антигени властиві, в тому числі від потерпілого ОСОБА_12 ;

- з висновку експерта № 2.2-0048/17 від 25 квітня 2017 року (том 2, а.п .78-82) те, що на наданому на дослідження одязі ОСОБА_7 , а саме: майці, светрі та кросівках виявлено кров людини, яка належить ОСОБА_12 . Походження від ОСОБА_7 виключається.

Колегія суддів вважає вищевикладені докази, які були предметом дослідження в суді першої інстанції, та на які суд послався в обвинувальному вироку, належними, допустимими та достовірними.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги протоколи проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_13 та додатки до нього (том 2, а.п. 125-135), оскільки, як ним зазначено, вони, відповідно до ст. 23 КПК України, не можуть бути допустимими доказами, так як показання ОСОБА_13 , як свідка, не досліджувались в судовому засіданні.

На думку колегії суду, суд першої інстанції обґрунтовано, навівши відповідні мотиви, не взяв до уваги пояснення обвинуваченого про те, що він не мав умислу на позбавлення життя, а умисел був спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, та що він діяв у стані необхідної оборони з перевищенням її меж, оскільки вони не спростовують встановлених обставин кримінального провадження, що повністю підтверджуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції доказів і, на переконання колегії суддів, є способом захисту від пред`явленого обвинувачення та спрямовані на пом`якшення кримінальної відповідальності за фактично скоєне діяння.

Колегія суддів погоджується з наданим судом першої інстанції аналізом вказаної сукупності доказів, які у взаємозв`язку, поза всяким розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення при викладених у оскарженому вироку обставинах з відповідною правовою кваліфікацією дій за ч. 1 ст. 115 КК України.

При цьому, судом першої інстанції переконливо обґрунтував висновки щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 .

Також при кваліфікації дій Паньківа за ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів виходить з того, що висновком експерта № 2.2-0048/17 від 25.04.2017 року (а.п. 78-82 т. 2), доведено наявність на одязі ОСОБА_7 крові людини, що належить ОСОБА_12 , та походження її від ОСОБА_7 виключається, що прямо вказує на ту обставину, що під час події 09.03.2017 року потерпілим ОСОБА_12 не заподіяні обвинуваченому ОСОБА_7 таких тілесних ушкоджень, які б можливо було розцінити як напад на обвинуваченого, та відповідно, можливість його перебування в стані необхідної оборони або перевищення її меж. Таке свідчить про те, що ОСОБА_12 не наносив ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, що спростовує твердження сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_7 на ст. 118 або ст. 121 КК України.

Виявлені у ОСОБА_7 , під час проведення експертизи, легкі тілесні ушкодження, колегія суддів вважає такими, що отримані під час бійки 05.03.2017 року, та не впливають на кваліфікацію його дій під час події, що мала місце 09.03.2017 року, в ході якої потерпілий ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, які стали причиною його смерті.

Сукупність всіх обставин вчиненого діяння доводять зміст і спрямованість умислу ОСОБА_7 на умисне вбивство потерпілого, а тому безпідставно стверджувати про те, що він вчинив умисне нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України) або що він перевищив межі необхідної оборони.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 , перебуваючи у особистих неприязних відносинах з потерпілим, застосовуючи таке знаряддя злочину, як дерев`яна палиця (топорище), свідомо навмисно завдав нею потерпілому удари по тілу, в тому числі, із значною фізичною силою в голову, тобто життєво важливий орган, що знаходиться у прямому причинному зв`язку із смертю потерпілого, оскільки саме від заподіяних останньому тілесних ушкоджень, які зазначені у висновку судово-медичної експертизи, через незначний час настала його смерть. При цьому, наносити тілесні ушкодження потерпілому, ОСОБА_7 припинив, коли почув тріск голови потерпілого, на підставі чого міг зробити висновок про те, що потерпілий помре, а після вчинення злочину не вжив заходів для надання кваліфікованої медичної допомоги потерпілому, не просив про надання будь-якої допомоги у інших осіб та викинув його тіло на сміттєзвалище.

З урахуванням доводів про конфлікт між обвинуваченим та потерпілим, що мав місце 05 березня 2017 року, під час якого потерпілий теж наносив удари обвинуваченому, встановлені обставини кримінального провадження свідчать про те, що ОСОБА_7 09 березня 2017 року наносив удари в голову потерпілого не з метою захистити своє життя та здоров`я від посягання потерпілого, та що такі його дії не були спрямовані саме на припинення протиправних дій з боку ОСОБА_12 , а виключно з метою реалізації свого умислу на спричинення смерті потерпілому.

Суд апеляційної інстанції вважає, що поведінка ОСОБА_12 05 березня 2017 року не давала ОСОБА_7 підстав побоюватись за своє життя та здоров`я, оскільки останній не уникав подальшого контакту та спілкування з потерпілим.

Також, не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про заподіяння ударів дерев`яною палицею в голову потерпілого з метою припинити посягання, що полягало в удушенні, оскільки встановлено, що обвинувачений не міг нанести удар палицею (топорищем) в ділянку голови потерпілого зі значною силою, знаходячись в лежачому стані та обороняючись.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про вчинення умисного вбивства з непрямим умислом, оскільки, хоча в обвинуваченого й не було чіткого уявлення про характер і тяжкість можливих наслідків його умисних дій, однак він передбачав і свідомо припускав настання відповідних наслідків, не розраховуючи при цьому на певні обставини, які могли б його відвернути.

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_12 з отриманими тілесними ушкодженнями жив біля однієї години, міг рухатись, говорити та пити воду, суд апеляційної інстанції вважає голослівними, оскільки, якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

Дійсно, суд першої інстанції помилково послався на те, ОСОБА_7 заподіяв потерпілому згідно з висновком судово-медичної експертизи № 14 від 11 квітня 2017 року забійну рану тім`яної ділянки голови, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, по ознаці небезпеки для життя в час заподіяння, оскільки, як вбачається з даного висновку, це тілесне ушкодження має ознаки легкого тілесного ушкодження. Проте, ця обставина не впливає на правильність висновку суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції, встановивши вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі на строк тринадцять років, оскільки саме таке покарання є справедливим та законним, визначеним у відповідності до загальних засад призначення покарання згідно з ст. 65 КК України, зокрема, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідає меті кримінального покарання, що визначена ст. 50 КК України, - є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції розглядаючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 по даному кримінальному провадженню прийшов до правильного висновку про стягнення з ОСОБА_7 на її користь 8370 гривень матеріальної шкоди та 80 000 гривень моральної шкоди. При цьому судом першої інстанції дотримані вимоги матеріального і процесуального законодавства.

Отже, з урахуванням наведеного, підстави для скасування вироку суду за мотивами викладеними в апеляційній скарзі відсутні.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3