Справа № 163/2270/17
Провадження № 1-кп/163/137/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області
у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль кримінальне провадження №0000315 про обвинувачення
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , українця, громадя-
нина України, непрацюючого, вдівця, з се-
редньо-спеціальною освітою, не військово-
зобов`язаного по досягненню граничного
віку, згідно ст.89 КК України не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення
(злочину), передбаченого ч.1 ст.263 КК
України,-
в с т а н о в и в :
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, упродовж тривалого часу у житловому будинку за місцем свого проживання, по АДРЕСА_1 , незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу, вибухову речовину метальної дії бездимний одноосновний порох загальною вагою 194 грами, який має здатність до вибухового перетворення, що залишився йому від покійного батька, який 10.08.2017 року було виявлено та вилучено працівниками поліції під час проведення огляду місця події за вказаною адресою.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у незаконному зберіганні вибухової речовини без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 263 КК України.
На стадії досудового розслідування між прокурором Любомльського відділу Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , якій на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та підозрюваним ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.
За умовами вказаної угоди, ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за фактичними обставинами та в обсязі, викладеними у повідомленні про підозру та обвинувальному акті, кваліфікації таких його дій не оспорює, а також зобов`язується: беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні та сприяти досудовому розслідуванню даного кримінального правопорушення у з`ясуванні всіх обставин.
Сторонами погоджено наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, якими визначено: щире каяття останнього та активне сприяння розкриттю злочину, разом з тим, відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Узгоджено покарання, яке обвинуваченому ОСОБА_4 визначено за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) рокизі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Сторони підтвердили, що ознайомлені з наслідками укладення даної угоди та наслідками її невиконання.
В підготовчому судовому засіданні прокурор вважала за можливе затвердити угоду, обвинувачений і його захисник проти цього не заперечили та погодились на призначення узгодженого покарання.
Суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_4 суть обвинувачення та вид узгодженого покарання, його права, передбачені ч.4 ст.474 КПК України, та наслідки укладення і затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, з`ясувавши при цьому, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що також виходить із вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, статей 468-475 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду, а також, роз`яснивши сторонам, що у такому випадку вони будуть обмежені в підставах апеляційного та касаційного оскарження вироку, дійшов висновку, що сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого щодо визнання винуватості та укладення відповідної угоди немає і це не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз чи обіцянок.
За інкримінованим обвинуваченням, ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні визнав себе винним в повному обсязі.
Відповідно до ст.468, ч.4 ст.469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним, за ч.1 ст.263 КК України, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, та внаслідок його скоєння шкода завдана лише суспільним інтересам, а тому, виходячи з положень статей 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості за викладених вище обставин може бути укладена.
Зміст угоди відповідає положенням обвинувального акта та вимогам ст.472 КПК України, а обвинувачення, з яким погоджується ОСОБА_4 , є обґрунтованим і свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, а також не суперечить інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб.
Узгоджена сторонами кваліфікація діянь обвинуваченого ОСОБА_4 за ознаками ч.1 ст. 263 КК України є правильною.
Міра покарання, погоджена сторонами угоди, відповідає положенням ст. 65 КК України та санкції ч.1 ст.263 КК України.
При узгодженні покарання, сторонами враховано обставини, згідно ст.ст.66, 67 КК України, ступінь суспільної небезпеки та тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення.
Обвинувачений також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, відповідно до ст.476 КПК України.
Таким чином, на переконання суду, умови угоди відповідають положенням ст.472 КПК України, не суперечать іншим вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність підстав для визнання винуватості.
Виходячи з викладеного, угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.
Питання про долю речових доказів слід вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.
Арешт, накладений на майно, згідно ухвали слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 14.08.2017 року, підлягає скасуванню.
Процесуальні витрати за проведення судової експертизи вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу, що понесені, у зв`язку з доведеністю вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з останнього на користь держави.
Запобіжний захід під час досудового розслідування обвинуваченому не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання під час підготовчого судового засідання.
Керуючись п.1 ч.3 ст. 314, ч.2 ст.373, ст.ст.374, 474-475 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
Угоду про визнання винуватості від 30.08.2017 року у кримінальному провадженні №0000315, укладену прокурором Любомльського відділу Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , затвердити.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази:
-металеву банку з порохом загальною вагою 194 грами та зразки пороху, попередньо відібрані із загальної ваги пороху, після їх експертного дослідження, які зберігаються у ВТВ ГУНП у Волинській області; металеву банку з надписом «ПОРОХ СОКОЛ», вміст 29 (двадцяти дев`яти) пижів та 85 (вісімдесят п`ять) паперових прокладок круглої форми, металеве спорядження для виготовлення мисливських патронів; пластмасову мірку для вимірювання пороху; патронтаж; 26 (двадцять шість) гільз мисливського патрона, з яких: 12 (дванадцять) пластмасових гільз та 14 (чотирнадцять) металевих гільз; мисливську гладко-ствольну рушницю марки ИЖ 17, номер ствола № НОМЕР_1 .; приклад з ударно-спусковим механізмом № НОМЕР_2 , без ців`я, які зберігаються у ВЛМТЗ ГУНП у Волинській області конфіскувати в дохід держави, скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 14.08.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 446 (чотириста сорок шість) гривень 16 копійок процесуальних витрат за проведення судової експертизи вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд Волинської області.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Головуюча суддя: ОСОБА_1