Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3165/17
Провадження № 1-кп/553/265/2017
В И Р О К
Іменем України
07.12.2017м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника-адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000462 від 12.04.2017 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця республіки Грузія, українця, громадянина України, освіта вища, приватного підприємця, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

02 березня 2017 року, близько 19 год. 30 хв., обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Сакко від вул.Миру в напрямку вул.Низова в м.Полтава, де в районі будинку № 148 по вул.Сакко, в порушення вимог п.п. 10.1, 14.2 (в) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, перед початком маневру обгону не переконався, що смуга зустрічного руху на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, виїхав на зустрічну смугу для руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «ЗАЗ-110217», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який рухався по своїй смузі для руху у зустрічному напрямку.

У наслідок дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля марки «ЗАЗ-110217» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_6 згідно висновку судово-медичної експертизи № 850 від 30.06.2017 року, були спричинені тілесні ушкодження, у вигляді: закритого перелому верхівки зовнішньої кісточки лівого гомілково-ступневого суглобу без зміщення та перелому суглобового виростку таранної кістки без зміщення з розвитком гемартрозу середнього ступеню та частковим розривом таранно-малогомілкової зв`язки з розвитком гемосиновіту малогомілкових м`язів та групи м`язів згиначів, вираженого розтягнення медіальної бічної зв`язки правого колінного суглобу, підгострого невираженого синовіту внаслідок м`язово-тонічного синдрому міжкісткових м`язів, що кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Причиною дорожньо-транспортної події та наслідків, що настали, згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 568 від 22.11.2017 року, є порушення вимог пункту 10.1 та 14.2 (в) ПДР України водієм ОСОБА_4 , а саме:

10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

14.2. Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що:

в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані.

Порушення вказаних вимог ПДР України водієм ОСОБА_4 з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події.

Андам Вагів Огли мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної події, а саме уникнути зіткнення, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати вимоги вищевказаних норм ПДР України.

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтвердивши факт його скоєння за викладених вище обставин. Щиро розкаявся у вчиненому та заявив в суді клопотання, в якому просив кримінальне провадження відносно нього закрити на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році» у зв`язку з тим, що він має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений, потерпілий та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.

Правильною є кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, не виявлено.

Відповідно до ч.1, 6 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1,3 статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до ч.1 статті 368 КПК України ухвалюючи вирок суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини, ст.62 Конституції України і норм КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Згідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що впливають на призначення покарання.

Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було «свавільним».

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права».

Зважаючи на такі висновки Європейського суду з прав людини, виходячи з положень ст. 65 КК України, приймаючи до уваги викладене вище, суд також враховує, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні злочину повністю і щиро розкаявся у цьому, що свідчить про те, що особа усвідомила характер своїх протиправних діянь, зробила для себе відповідні висновки, вибачився перед потерпілим, займається суспільно-корисною працею, має на утриманні неповнолітню доньку, позитивно характеризується, беручи до уваги матеріали досудової доповіді відділу пробації, та вважає за необхідне призначити йому покарання у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами, яке, на думку суду, буде необхідним й достатнім для його виправлення, попередження вчинення нових злочинів та соціальної реабілітації.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Статтею 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» встановлено, що питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.

Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07 вересня 2017 року, постановлено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили - осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 наданого суду встановлено, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дитині на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» не виповнилось 18 років, та відносно неї обвинувачений не позбавлений батьківських прав.

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 не відноситься до категорії тих осіб, до яких згідно ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» або ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія не застосовується. Вчинив злочин, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України. Вказаний злочин вчинений до дня набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році», раніше амністія до обвинуваченого не застосовувалася.

Заслухавши думку учасників судового процесу з приводу заявленого клопотання, перевіривши докази надані суду учасниками кримінального провадження, суд приходить до висновку, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 368, 370, 373,374 КПК України, п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» суд,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного даним вироком покарання.

Стягнути з ОСОБА_4 витрати на проведення експертиз у розмірі 1384 грн. 18 коп. на користь держави.

Вирок може бути оскаржено в Апеляційний суд Полтавської області через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1