Справа № 364/1068/16-к
Провадження № 51-334км18
Верховний Суд колегією Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судового ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Ставище Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 30.09.1998 року Володарським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 45 КК України вважався засудженим з дворічним іспитовим строком без конфіскації майна та сплатою штрафу 700 грн.;
- 25.11.1998 року Володарським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 89, ст. 42, 43 КК України до позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. 22.06.2001 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки, 3 місяці, 7 днів;
- 19.12.2001 року Володарським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 6 років. 20.10.2007 року звільнений по відбуттю строку покарання;
- 02.07.2009 року Володарським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі на строк 2 роки;
- 22.12.2010 року Ірпінським міським судом Київської області за ч. 1 ст. 390, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки. 06.08.2012 року звільнений в зв`язку із відбуттям строку покарання,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч.2 ст.289 КК України, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Київської області від 1 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами
першої та апеляційної інстанції обставини
Вироком Володарського районного суду Київської області від 29 листопада 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим йому остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язок, передбачений ст. 76 КК, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання.

Вироком Апеляційного суду Київської області від 1 березня 2017 року вирок Володарського районного суду Київської області від 29 листопада 2016 року в частині призначеного покарання ОСОБА_6 скасовано і в цій частині ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено покарання:
- за ч. 2 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 185 КК України .4 роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 289 КК України 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим йому остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. Строк відбування покарання рахувати з 13 вересня 2017 року. В решті вирок залишено без змін.

ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він в середині вересня 2013 року в денну пору доби проник у будинок АДРЕСА_2 , звідкиповторно таємно викрав майно ОСОБА_8 загальною вартістю 1 440 грн.

Крім цього, 16 травня 2015 року в денну пору доби ОСОБА_6 проник на територію домогосподарства по АДРЕСА_2 , звідки повторно таємно викрав майно ОСОБА_9 загальною вартістю 4 800 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 13 вересня 2015 року близько 21.00 год. ОСОБА_6 , знаходячись на полі № 9 поблизу с. Іванівка Ставищенського району Київської області та побачивши сільськогосподарську техніку, таємно, повторно викрав з паливних баків чотирьох тракторів 80 л дизельного палива, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду у розмірі 1 413,60 грн.
Крім того, 13 вересня 2015 року ОСОБА_6 , знаходячись на полі № 9 поблизу с. Іванівка Ставищенського району Київської області, незаконно заволодів транспортним засобом - вантажним автомобілем марки «Камаз-5320», 1979 року випуску, із реєстраційним номером НОМЕР_1 , вартістю 71 606 грн, що належить ОСОБА_11 та яким користувався ОСОБА_10 , переливши викрадене з тракторів пальне до баку вантажного автомобіля. 14 вересня 2015 року ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Камаз-5320», не справився з керуванням та допустив зіткнення з деревом в с. Лобачів Володарського району Київської області, після чого був затриманий працівниками поліції.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок Апеляційного суду Київської області від 1 березня 2017 року стосовно ОСОБА_6 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Доводи поданої касаційної скарги захисник обґрунтовує тим, що:
- судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми закону України про кримінальну відповідальність та призначено суворе покарання, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого;
- суд першої інстанції правильно застосував норми закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, встановивши дві обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та повне відшкодування заподіяної шкоди, оскільки ОСОБА_6 дійсно щиро розкаявся у вчиненому та шкодує, що вчинив кримінальні правопорушення, допомагав органу досудового розслідування у встановленні всіх обставин вчиненого злочину та не ухилявся від слідства та суду. Було повно та правильно встановлено дані про особу винного, а саме те, що він позитивно характеризується за місцем проживання, має сім`ю та має тісні соціальні зв`язки, які позитивно впливають на нього. Він має реальне запрошення на роботу та бажає працювати, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває;
Позиції інших учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу захисника та просив її задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні просив відмовити захиснику засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 у задоволенні касаційної скарги, вважав вирок Апеляційного суду Київської області від 1 березня 2017 року законним та обґрунтованим.
Інші учасники судового провадження заперечення на касаційну скаргу не подавали.

Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 р., № 8 від 12 червня 2009 р. та № 11 від 6 листопада 2009 р.), призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
У ст. 50 КК України зазначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Приймаючи до уваги вищезазначені положення, з урахуванням наданих матеріалів кримінального провадження, Суд прийшов до висновку про те, що доводи касаційної скарги захисника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого є необґрунтовані.
Як видно з вироку суду першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд врахував те, що він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має сім`ю та має тісні соціальні зв`язки, які можуть позитивно вплинути на нього, має реальне запрошення на роботу та бажає працювати, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вчинив тяжкі та середньої тяжкості злочини, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та повне відшкодування шкоди потерпілим та обставини, що обтяжують покарання рецидив злочинів.
Однак, вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції не навів у вироку переконливих мотивів для прийняття такого рішення та не зазначив, як саме враховані ним обставини впливають на недоцільність відбування обвинуваченим покарання. Як вірно вказав апеляційний суд у своєму вироку, суд першої інстанції не достатньо врахував всіх обставин кримінального провадження, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, а саме те, що останнім вчинено злочини, два з яких є тяжкими, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який неодноразово судимий за тяжкі корисливі злочини проти власності, судимості не зняті та не погашені, веде аморальний спосіб життя, тривалий час переховувався від органів досудового розслідування, не працює, що свідчить про його вперте небажання стати на шлях виправлення.

Що стосується зазначених скаржником доводів щодо суворості призначеного судом апеляційної інстанції покарання ОСОБА_6 , то вони не можуть бути прийняті Судом до уваги, оскільки суперечать твердженню скаржника, зазначеному у касаційній скарзі, про те, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, оскільки суд апеляційної інстанції призначив ОСОБА_6 таке ж покарання, як і суд першої інстанції, в мінімальному розмірі санкції, передбаченої за вчинення більш тяжкого злочину, лише без застосування норм закону про кримінальну відповідальність, передбачених ст. 75 КК України, що не свідчить про суворість покарання, вид та строки якого залишились незмінними.
Приймаючи рішення про призначення ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд, з урахуванням обставин, які були враховані судом першої інстанції, також належним чином врахував тяжкість вчинених злочинів та всі дані про особу винного, і призначив покарання, яке за видом та розміром однакове з покаранням, призначеним вироком Володарського районного суду Київської області від 29 листопада 2016 року, без звільнення від його відбування з випробуванням.

З урахуванням зазначеного, Суд прийшов до висновку про те, що відсутні обґрунтовані підстави для скасування чи зміни вироку Апеляційного суду Київської області від 1 березня 2017 року, у зв`язку з чим касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню.
Керуючись ч. 3 ст. 369, ч. 2 ст. 376 , ст.ст. 433, 434, 436, ч.4 ст. 441, ст. 442 КПК України, п.15 Перехідних положень КПК України, пунктами 4, 6 § 3 розділу 4 Закону України №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, Суд

ухвалив:

Вирок Апеляційного суду Київської області від 1 березня 2016 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_2 ОСОБА_3