печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 грудня 2017 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із скаргою, якою просить скасувати постанову про відмову в задоволенні клопотання слідчого в ОВС другого відділу прокуратури м. Києва Смоли 1.1, від 17.11.2017; зобов`язати орган досудового розслідування визнати ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні № 0001188 від 19.09.2017 року. Скарга підтримана адвокатом ОСОБА_5 під час її розгляду та обґрунтована наступним.

В провадженні другого слідчого відділу прокуратури м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0001188 від 19.09.2017 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, щодо винесення суддею Солом`янського районного суду ОСОБА_6 завідомо неправосудного судового рішення за заявою про вчинення злочину ОСОБА_7 .

Підставою для звернення із заявою про злочин став факт грубого порушення суддею Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_6 своїх службових обов`язків, які виразилися в умисному постановленні завідомо неправосудного рішення, яким був наданий дозвіл на затримання ОСОБА_4 , у якого на той час був відсутній статус підозрюваної особи у кримінальному провадженні, про що було достовірно відомо судді під час ухвалення рішення, чим було вчинено злочин відносно ОСОБА_4 .

Зокрема, Детективами Другого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000016 від 04.01.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 366 КК України, в

рамках якого була здійснена неналежна спроба повідомлення ОСОБА_4 про підозру. Зазначене кримінальне провадження було виділено із кримінального провадження № 0000001, внесеного до ЄРДР 11.01.2016. 30.11.2016 детективами НАБУ була здійснена спроба вручення повідомлення про підозру ОСОБА_4 та 27.12.2016 - про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у спосіб, не передбачений для вручення повідомлень. 07.04.2017 слідчим суддею Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_6 на підставі клопотання детектива Другого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_8 було винесено рішення про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зазначене рішення було оскаржено захисником до Апеляційного суду м. Києва, який задовольнив апеляційну скаргу, пославшись на неналежність повідомлення ОСОБА_4 про підозру в якості однієї з підстав задоволення скарги.

Колегія суддів Апеляційного суду м. Києва у своєму рішенні від 15 травня 2017 року прямо вказала на неналежність повідомлення про підозру ОСОБА_4 , та, відповідно, зазначила про відсутність у нього статусу підозрюваної особи.

У мотивувальній частині рішення суд чітко вказав, що «не заслуговують на увагу посилання детектива на дотримання порядку повідомлення про підозру особі у спосіб передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Згідно положень ч. 3 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Відповідно до положень ч. 2, 7 ст. 135 КПК України, у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання, повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово- експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи. Повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва.

З огляду на положення наведених норм права, колегія суддів вважає, що повідомлення ОСОБА_4 про підозру мало відповідати вимогам ч. 7 ст. 135 КПК України, а саме шляхом вручення згідно з міжнародними договорами про правову допомогу, згода на обов`язковість яких надана ВРУ, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва.

Аналізуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим суддею обрано запобіжний захід щодо особи, яка не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні».

Згідно інформації, яка міститься на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень чітко вбачається, що ухвала Апеляційного суду м. Києва від 15.05.2017 набула законної сили в той же день, була зареєстрована 20.05.2017 та 23.05.2017 оприлюднена.

Відповідно до положень частини 2 ст. 27.6. Наказу Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 № 173 «Про затвердження Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ» (надалі - Наказ ДСАУ № 173), після повернення справи (матеріалів кримінального провадження) до місцевого загального суду служба діловодства суду доводить до відома судді (суддів), що розглядав справу (матеріали кримінального провадження) у першій інстанції, результати перегляду судового рішення у цій справі (кримінальному провадженні) судом апеляційної чи касаційної інстанції.

Однак незважаючи на той факт, що рішення суду апеляційної інстанції згідно положень ч. 4 ст. 532 КПК набирають законної сили з моменту їх проголошення, детектив НАБУ ОСОБА_8 , ігноруючи імперативні положення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», де чітко зазначено, що «судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування. їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України», - звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва із клопотанням про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_4 .

Дане клопотання так само було розглянуто слідчим суддею Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_6 за результатами розгляду якого було винесено, на нашу думку, завідомо неправосудне рішення, а саме ухвала від 02.06.2017 (справа № 760/4734/17, провадження № 1-кс/760/ 8139/17) про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_4 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Адвокат вважає, що в даному випадку не можуть бути застосовані положення ст. 198 КПК, які встановлюють правила щодо виключення преюдиціального значення для суду або слідчого, прокурора висновків, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Оскільки даної статтею встановлені ці обмеження тільки стосовно тих висновків, які стосуються суті підозри.

Однак, у даному випадку суд Апеляційної інстанції не вдавався до дослідження суті підозри та її оцінки, про що прямо вказано у мотивувальній частині рішення. Суд надав свою оцінку процесуальним діям органу досудового розслідування в частині дотримання вимог КПК та прийшов висновку про неналежність повідомлення ОСОБА_4 про підозру, що стало підставою для ствердження про відсутність у нього статусу підозрюваної особи.

Вищезазначена позиція колегії суддів Апеляційного суду м. Києва від 15 травня 2017 знайшла своє закріплення в рішеннях Апеляційного суду м. Києва від 06.06.2017 (справа № 11 -сс/796/2274/2017. справа № 11-сс/796/2275/2017), якими відмовлено у задоволенні клопотань детектива про накладення арештів на майно, яке належало на праві власності ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обґрунтовуючи зокрема тим, що: «з метою забезпечення майна як виду покарання, підлягає перевірці статусу особи, на майно якої клопоче накласти арешт детектив - в даному випадку набуття ОСОБА_4 статусу підозрюваного.

Оскільки особа набуває статусу підозрюваного з моменту повідомлення їй про підозру, в порядку, передбаченому Главою 22 КПК України, а до матеріалів клопотання не були долучені докази здійснення повідомлення про підозру у передбачений законом спосіб за місцем проживання особи, слідчий суддя дійшов передчасного висновку про наявність підстав для накладення арешту на майно, що, як зазначає детектив, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_9 - корпоративні права (частки у статутному капіталі) ряду підприємств, з метою конфіскації, так як матеріали клопотання об`єктивних даних про набуття ОСОБА_4 статусу підозрюваного не містили.»

Також, згідно ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29.09.2017 (справа №760/17095/17), якою відмовлено у задоволенні клопотання детектива про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , «повідомлення про підозру ОСОБА_4 на даний час не вручено, а тому статусу підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000016 від 04.01.2017 року він не набув.

Оскільки ОСОБА_4 не набув статусу підозрюваного, слідчий суддя вважає недоцільним дослідження інших обставин, наведених у клопотанні детектива та письмових запереченням захисника, щодо обгрунтованості підозри, ризиків неналежної процесуальної поведінки, можливості запобігання цим ризикам через застосування менш суворого запобіжного заходу, як і можливість визначення застави, правильність кваліфікації дій підозрюваного.»

Окрім цього, в ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва від 17.10.2017 (справа №760/16036/17), якою відмовлено у задоволенні клопотання детектива про здійснення у кримінальному провадженні № 0000016 від 04.01.2017 спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_4 , зазначено, що «з матеріалів даного клопотання слідчим суддею встановлено, що орган досудового розслідування володіє відомостями про місце перебування ОСОБА_4 , про що свідчить повідомлення Інтерполу про отримання ОСОБА_4 громадянства Болгарії.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що повідомлення ОСОБА_4 про підозру мало відповідати вимогам ч. 7 ст. 135 КПК України, а саме шляхом вручення згідно з міжнародними договорами про правову допомогу, згода на обов`язковість яких надана ВРУ, а за відсутністю такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва.

За таких обставин, направлення повідомлення про підозру ОСОБА_4 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, визнається слідчим суддею неналежним вручення такого повідомлення відповідно до вимог КПК.

У даному випадку, для набуття ОСОБА_4 статусу підозрюваного необхідним і достатнім є завершення процедури вручення повідомлення про підозру, яка як встановлено слідчим суддею на даний час здійснюється в порядку виконання запиту про надання міжнародної правової допомоги компетентними органами Болгарії.

За таких обставин, висновок органу досудового розслідування про набуття ОСОБА_4 процесуального статусу підозрюваного є передчасним.

Отже, оскільки ОСОБА_4 не набув статусу підозрюваного, слідчий суддя вважає недоцільним дослідження інших обставин, наведених у клопотанні детектива та письмових запереченням захисника, в тому числі, щодо обґрунтованості підозри, обставин, які дають підстави вважати, що ОСОБА_4 переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Ці обставини підлягають оцінці у разі, коли особі повідомлено про підозру у передбачений законом спосіб, що у цьому випадку не мало місця.»

Таким чином, в результаті постановлення завідомо неправосудного рішення були істотно порушені права ОСОБА_4 , а саме: Право особи на свободу та особисту недоторканність - яке є найважливішим правом у демократичному суспільстві, про що наголошено у Конституції України (ст. 29) та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (ст. 5). Відповідно до вказаних статей передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 12 КПК, під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом. Підстави та порядок отримання дозволу на затримання особи з метою приводу, яке визначено КПК в якості тимчасового запобіжного заходу, передбачені ст. ст. 176, 177, 188-190 КПК. Обов`язковою умовою задля отримання дозволу на затримання особи, є наявність у неї що-найменш статусу підозрюваної особи.

В результаті винесення завідомо неправосудного рішення г-ну ОСОБА_4 було спричинено моральну та матеріальну шкоду, яка виразилась в унеможливлені здійснення вільного пересування, вільного вибору місця проживання, порушення нормальної життєдіяльності, вибору місця лікування, вибору роду занять та унеможливлення здійснення активної підприємницької діяльності з метою отримання коштів для існування його та родини (що викликало моральні страждання та матеріальні збитки).

Враховуючи вищезазначене, 31.10.2017 адвокатом в інтересах ОСОБА_4 подано заяву про залучення ОСОБА_4 до провадження, як потерпілого.

Проте, всупереч доводам, 17.11.2017 слідчий в ОВС другого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_11 , виніс постанову про відмову в задоволенні клопотання, про що адвокату стало відомо 23.11.2017 року.

Відповідно до ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Слідчий прокуратури м. Києва ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду скарги був повідомлений належним чином.

Вислухавши доводи адвоката, вивчивши надані ними матеріали, слід дійти наступного висновку.

Слідчий прокуратури м. Києва вирішуючи питання щодо залучення ОСОБА_4 до участі в кримінальному провадженні в якості потерпілого у постанові від 17 листопада 2017 року зазначив про те, що ухвала слідчого судді є нескасованою, а тому в призмі п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 вважається законною, що виключає її характер, як "завідомо неправосудної".

Крім цього, слідчий вказує на відсутність таких, що настали негативні наслідки для ОСОБА_4 , включаючи його порушені права.

При цьому слідчим не враховано те, що кримінальне провадження розслідується за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого як частиною першою, так і частиною другою ст.375 КК України, яка передбачає спричинення тяжких наслідків. При цьому доведеність порушеного права, завдання моральної шкоди є обставинами, які підлягають встановленню під час досудового розслідування. Отже постанову слідчого слід скасувати, та зобов`язати слідчого вирішити питання щодо участі ОСОБА_4 в кримінальному провадженні з урахуванням викладених у заяві обставин та попередньої кваліфікації кримінального правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2,8,55,132,303,307,309 КПК України, слідчий суддя -
У Х В А Л И В :
скасувати постанову слідчого в ОВС другого відділу прокуратури м.Києва ОСОБА_11 від 17 листопада 2017 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 та зобов`язати слідчого вирішити питання щодо участі ОСОБА_4 у кримінальному провадженні в порядку визначеному ст.55 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1