МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 480/1176/16-к
Провадження № 1-кп/480/17/17
Вирок
Іменем України
29 листопада 2017 року Миколаївський районний суд Миколаївській області в складі

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ;

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ;

потерпілого ОСОБА_6 ;

обвинуваченого ОСОБА_7 ;

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001149від 17 жовтня 2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ольшанське Миколаївського району, Миколаївської області, громадянина України, з середньою неповною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1 ,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 12.12.2011 Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України, до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;
- 04.05.2012 Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;
- 22.07.2016 Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 5 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до п`яти років позбавлення волі. Вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2016 року скасовано вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2016 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та ухвалено свій вирок. Призначено ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 185 КК України основне покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк п`ять років, із конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2017 року змінено вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 . ОСОБА_7 вважається засудженим за ч. 5 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на п`ять років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке його власністю, крім житла, а саме: 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

встановив:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим та маючи не зняту і не погашену в установленому порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, та вчинив новий злочин за таких обставин.
Так, в період часу з 07 жовтня 2015 року по 17 жовтня 2015 року (точні дата та час в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлені), ОСОБА_7 , навмисно з метою таємного викрадення чужого майна, через незачинену хвіртку, проник до двору будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_6 , де шляхом розбиття віконного скла проник до приміщення вищевказаного будинку, звідки таємно викрав: бензопилу «Експерт» у робочому стані, вартістю 1200 гривень; бензопилу «Експерт» у неробочому стані, вартістю 600 гривень; кормоподрібнювач електричний 1,8 кВт, вартістю 1500 гривень; телевізор МТV 1614LW, вартістю 1200 гривень, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 4500 гривень.
Крім цього, 26 січня 2016 року о 15 годині, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що його бабуся ОСОБА_9 , отримує пенсію та зберігає гроші у своєму будинку, навмисно, з метою таємного викрадення грошей, які належать ОСОБА_9 , скориставшись відсутністю останньої за місцем мешкання, через незачинену хвіртку, проник на територію двору її будинку АДРЕСА_4 , де за допомогою металевого прута, витягнув скоби з навісним замком, відчинив двері, та проник до приміщення вищевказаного будинку, звідки таємно викрав гроші у сумі 500 гривень, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 500 гривень.
Крім цього, 31 грудня 2015 року о 18 годині ОСОБА_7 , навмисно з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом розбиття віконного скла, проник до службового приміщення (вагончику), розташованого на території маслоцеху по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав меч сувенірний, вартістю 200 гривень, та гроші в сумі 200 гривень, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 400 гривень.
Крім цього, 25 січня 2016 року у вечірній час (більш точного часу в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено), ОСОБА_7 , навмисно, з метою таємного викрадення чужого майна, через незачинену хвіртку, проник до двору будинку АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_11 , де через незачинені двері, проник до приміщення вищевказаного будинку, звідки таємно викрав електричну крупорушку, вартістю 800 гривень, чим спричинив ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 800 гривень.
Після кожної з вказаних вище дій ОСОБА_7 з викраденим майном з місця вчинення злочину зникав та розпоряджався ним на власний розсуд.
Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи допитаним у судовому засіданні, свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення. Так, обвинувачений ОСОБА_7 , показав суду, що точної дати та часу він не пам`ятає, однак пам`ятає, що вже було прохолодно, він здійснив крадіжку грошових коштів у сумі 500 гривень у своєї бабусі ОСОБА_9 . Крім цього, ОСОБА_7 проник через вікно до приміщення, яке належить ОСОБА_12 звідки викрав шаблю та нарди. Також ОСОБА_7 проник до приміщення, яке належить ОСОБА_6 звідки здійснив крадіжку двох бензопил, кормоподрібнювача електричного та телевізору. Викраденими речами ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд. Також, у судовому засіданні, ОСОБА_7 повідомив суд, що з обставинами вчинення злочину та кількістю викраденого майна, викладеними у обвинувальному акті, згоден.

Потерпілий ОСОБА_6 , будучи допитаним у судовому засіданні, надав суду такі показання. У 2015 році, перед новим роком, більш точної дати він не пам`ятає, він приїхав до свого домоволодіння АДРЕСА_2 та побачив, що у ньому хтось побував, оскільки у будинку були зняті вікна. За таких обставин ОСОБА_6 виявив відсутність: однієї бензопили у робочому стані, однієї бензопили у неробочому стані, електричного кормоподрібнювача та телевізора.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому з`ясував, те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При викладених обставинах, суд вважає, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, інше приміщення, вчинена повторно.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 , під час допиту у судовому засіданні, повідомив суд, що з домоволодіння, яке належить ОСОБА_10 , посеред іншого майна, він здійснив також крадіжку нард.
Відповідно до обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0001149 ОСОБА_7 обвинувачення за крадіжку нард не висувалося, а отже суд позбавлений можливості вийти за межі пред`явленого обвинувачення.
При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується посередньо; перебуває на обліку у Обласному наркологічному диспансері з діагнозом зловживання алкоголем; на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, при цьому, лікувався стаціонарно в 2007 та 2011 роках; раніше неодноразово судимий; повністю визнав вину.

Відповідно до досудової доповіді, наданої на запит суду, ризик вчинення ОСОБА_7 нового злочину є високим; ризик небезпеки для суспільства є середнім.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 129 від 16.03.2016 ОСОБА_7 має психічний розлад органічний розлад особистості і поведінки внаслідок ураження головного мозку з легким ступенем когнітивних порушень. У період часу, до якого відноситься інкримінуємий злочин, він міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. На теперішній час він може розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від відбування покарання у зв`язку з амністією, у зв`язку з наявними в нього захворюваннями.
Розглядаючи клопотання обвинуваченого, суд дійшов такого.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України Про застосування амністії в Україні амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України Про застосування амністії в Україні рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.
Частиною 1 статті 5 Закону України Про застосування амністії в Україні дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання законом про амністію чинності.
Відповідно до ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році Верховна Рада України постановила звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили:
а) які на момент вчинення злочину були неповнолітніми;
б) жінок, вагітних на день набрання чинності цим Законом;
в) не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами;
г) яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подального відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572;
ґ) які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
д) ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту");
е) учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи - осіб, які підпадають під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР;
є) які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
Суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України. Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України є тяжким злочином.
Отже, до обвинуваченого ОСОБА_7 не може бути застосована амністія, оскільки ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин.
Виходячи з викладеного, суд вважає, що для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення ОСОБА_7 щодо останнього слід обрати покарання пов`язане з ізоляцією від суспільства, призначивши йому таке покарання в межах санкції відповідної статті кримінального закону з одночасним застосуванням правил ч. 4 ст. 70 КК України, зарахувавши при цьому, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 12 жовтня 2016 року (дата винесення ухвали про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі) до 20 червня 2017 року включно (у зв`язку з набранням чинності Закону України Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення).
У кримінальному провадженні заявлений цивільний позов потерпілим ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 3300 гривень.

Розглядаючи можливість задоволення цивільного позову про відшкодування матеріальних збитків, суд дійшов такого.

Частиною 1 статті 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з положеннями ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.
Статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч. 1 ст. 129 КПК України).
У судовому засіданні встановлено, що шкода потерпілому ОСОБА_6 завдана внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому суд вважає цивільний позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Речові докази у даному кримінальному провадженні слід повернути власникам.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні не має.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Однак, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили слід обрати тримання під вартою, оскільки є підстави вважати, що ОСОБА_7 може продовжити злочинну діяльність, а також з метою запобігання вчинення ОСОБА_7 інших кримінальних правопорушень.
Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368, 370, 373, 374, 376 КПК України суд,-
ухвалив:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, за цим вироком та за вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2016 року, з урахуванням змін внесених ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, визначити остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі, з конфіскацією усього майна, яке є його власністю, крім житла, а саме: 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 .
Обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_7 обчислювати з 08 травня 2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 12 жовтня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по день ухвалення вироку 29 листопада 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 3300 (три тисячі триста) гривень на відшкодування матеріальної шкоди.
Речові докази у кримінальному провадженні:
- сувенірний меч та гральні нарди, вважати повернутими власнику ОСОБА_10 ;
- бензопилу, яка зберігається в камері речових доказів Миколаївського РВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області, - повернути власнику ОСОБА_6 ;
- електричну крупорушку, яка зберігається в камері речових доказів Миколаївського РВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області, - повернути власнику ОСОБА_11 .
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

На підставі ч. 3 ст. 376 КПК України суд після проголошення вироку роз`яснює обвинуваченому, захиснику, його законному представнику, потерпілому, його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинуваченому, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, роз`яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1

29.11.2017