Ухвала
Іменем України
16 квітня 2018 року

м. Київ
справа № 738/1612/17

провадження № 51-5415 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 15 березня 2018 року щодо нього,
в с т а н о в и в:
Вироком Менського районного суду Чернігівської області ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що віну невстановлений слідством час, з невстановленого місця незаконно без мети збуту зібрав рослини виду «мак снотворний», які переніс до свого господарства, що розташовано на АДРЕСА_1 , де їх зберігав.
09 вересня 2016 року в період часу з 07:40 по 10:20 год. під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 було виявлено та вилучено сухі речовини рослинного походження, які є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, - маковою соломкою, загальною масою в перерахунку на суху речовину 3 825,3 г.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 15 березня 2018 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.
У касаційній сказі засуджений ОСОБА_4 просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості. Стверджує, що апеляційний суд не звернув уваги та не врахував при перевірці вироку районного суду документи, що характеризують засудженого, його сімейний стан та офіційне працевлаштування.
Перевіривши касаційну скаргу, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 309 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи засудженого ОСОБА_4 про невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості та безпідставне незастосування до нього положень ст. 75 КК, на думку колегії суддів Верховного Судк, є необґрунтованими.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, обираючи ОСОБА_4 покарання, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного, який в силу ст. 89 КК раніше не судимий, але притягувався до адміністративної відповідальності, має посередню характеристику, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин. Окрім того, враховано досудову доповідь Менського районного сектору з питань пробації про високу ймовірність вчинення ОСОБА_4 повторного правопорушення та те, що його виправлення без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства.
На підставі цих даних суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, що само по собі наближене до мінімальної межі покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 309 КК.

Як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, аналогічні доводи щодо суворості призначеного покарання були наведені в апеляційній скарзі засудженого та перевірялися судом апеляційної інстанції, який обґрунтовано визнав їх безпідставними, зазначивши, що покарання, призначене ОСОБА_4 , є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.
Що стосується сімейного стану засудженого та працевлаштування, на ці обставини він посилається у касаційній скарзі як на обставини які пом`якшують покарання, то вони самі по собі не є підставою для пом`якшення покарання, крім того вони отримали належну оцінку під час перевірки вироку суду в апеляційному порядку.
Апеляційний суд, залишаючи без зміни вирок суду першої інстанції, відповідно до ст. 419 КПК належним чином мотивував прийняте рішення. Підстав вважати ухвалу апеляційного суду незаконною чи необґрунтованою, як на цьому наполягає засуджений, колегія суддів не вбачає.
Покарання, призначене ОСОБА_4 , відповідає загальним засадам призначення покарання, є достатнім і справедливим, а тому підстави для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів, наведених у касаційній скарзі засудженого, відсутні.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 й доданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 15 березня 2018 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3