Справа №173/1291/17
Провадження №1-кп/173/172/2017
У Х В А Л А
іменем України

16 листопада 2017 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

У складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні проведеному в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000295 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, українця, громадянина України, освіта середньо-технічна, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні чотирьох малолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця сел. Опитне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрованого за адресою та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 14.06.2002 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.121. ч.2 ст.296, 70 КК України до 10 років позбавлення волі;
- 27.03.2012 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.186 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, відповідно до ст.81 КК України постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2014 року звільнений від покарання умовно-достроково на 8 місяців 28 днів,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
01 серпня 2017 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшов з Дніпропетровської обласної прокуратури обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000295 відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за обвинуваченням у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у тому, що ОСОБА_4 , 17 березня 2017 року, знаходячись у м. Дніпро, заздалегідь вступив у попередню змову з ОСОБА_5 та двома невстановленими слідством особами, направлену на викрадення людини, а саме ОСОБА_7 з послідуючим його насильним транспортуванням та переховуванням у погребі домоволодіння ОСОБА_5 у АДРЕСА_2 .

При цьому ОСОБА_4 розподілив між усіма учасниками групи злочинні обов`язки наступним чином, двом невстановленим слідством особам було відведено обов`язок по заволодінню ОСОБА_7 з території лікарні, розташованої за адресою АДРЕСА_3 , шляхом його обману та доставляння його до автомобілю ОСОБА_4 , з послідуючим фізичним утриманням та психологічним залякуванням в автомобілі при транспортуванні викраденої особи до місця схову до погребу у домоволодінні ОСОБА_5 . А ОСОБА_5 , який знаходився у м. Кам`янське біля залізничного вокзалу та чекав на прибуття ОСОБА_4 із викраденою особою та співучасниками їх групи, було відведено обов`язок з надання послуги незаконного утримання у погребі свого домоволодіння викраденої особи ОСОБА_7 . Після надання усіма учасниками даної групи згоди на вчинення кримінального правопорушення, яке полягало у викраденні особи. По заздалегідь погодженому злочинному плану 17 березня 2017 року, близько 11.30 год. двоє невстановлених слідством осіб, виконуючи свої погоджені у групі злочинні обов`язки, шляхом обману доставили ОСОБА_7 від території лікарні, розташованої за адресою АДРЕСА_3 у двір багатоповерхового будинку по АДРЕСА_4 де на нього чекав ОСОБА_4 . Реалізуючи свої злочинні обов`язки ОСОБА_4 , разом з двома невстановленими слідством особами, бажаючи викрасти ОСОБА_7 , супроводжуючи свої незаконні дії нанесенням йому ударів по всім частинам тіла, умисно заштовхнули ОСОБА_7 до салону автомобіля. Після чого ОСОБА_4 сів за кермо даного автомобілю (невстановленої слідством марки). Після чого ОСОБА_4 сів за кермо даного автомобілю та разом із двома невстановленими слідством особами і викраденим ОСОБА_7 направились у м. Кам`янське, де біля залізничного вокзалу на них чекав ОСОБА_5 . По дорозі до м. Кам`янське ОСОБА_4 , бажаючи заподіяти ОСОБА_7 фізичних страждань, шляхом побиття зупинився у невстановленому слідством місці, та за попередньою змовою із двома невстановленими слідством особами, умисно зв`язали руки ОСОБА_8 , та наносили удари по всім частинам тіла. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 разом із двома невстановленими слідством особами, знову заштовхнули ОСОБА_7 до салону автомобіля, та направились до м. Кам`янське. По приїзду до вказаного населеного пункту, одна невстановлена слідством особа полишає автомобіль ОСОБА_4 , та біля залізничного вокзалу, до салону автомобіля ОСОБА_4 сідає ОСОБА_5 . За вказівкою ОСОБА_5 , ОСОБА_4 спрямовує автомобіль із викраденим ОСОБА_7 до домоволодіння ОСОБА_5 у АДРЕСА_2 . По прибуттю до даного домоволодіння, ОСОБА_5 , реалізуючи заздалегідь погоджені свої злочинні обов`язки, надав ОСОБА_4 свій погріб для незаконного утримання у ньому ОСОБА_7 . Та у подальшому ОСОБА_4 разом із невстановленою слідством особою насильно одягнули на ОСОБА_7 спецзасіб металеві кайданки та помістили його до погребу, а ОСОБА_5 , достовірно знаючи про поміщення ОСОБА_7 до його погребу, зачинив погріб на навісний замок, ключ від якого залишив у своєму будинку. У такому положенні ОСОБА_7 знаходився до 16.40 хв. 17.03.2017 року до моменту його звільнення працівниками поліції.

Тобто ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України незаконне викрадення людини, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням йому фізичних страждань.
Під час досудового розслідування кримінального провадження №0000295, 14 червня 2017, року між підозрюваними ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_7 було укладено угоди про примирення у відповідності до ст. 471 КПК України.
У підготовчому судовому засіданні вислухавши думку прокурора, обвинувачених, захисника та потерпілого, які вважають за можливе затвердити угоди про примирення, оскільки дані угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд, дослідивши обвинувальний акт з додатками та угоди про примирення, приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про примирення може ініціюватися в будь який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , згідно зі ст.12 Кримінального кодексу України належить до категорії середньої тяжкості.

Відповідно до умов угод про примирення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнали себе винними в повному обсязі у вчиненні ними злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України за ознаками незаконного викрадення людини, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням їй фізичних страждань. Сторони угод узгодили покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі із звільненням від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку 1 (один) рік, з покладенням на обвинувачених обов`язків, передбачених п.п. 2, 3 ч.1 ст. 76 КК України кожному. Прокурор вважає, що таке покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів.
Санкція ч.2 ст.146 КК України передбачає покарання у вигляді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк

Зі змісту ст.472 КПК України вбачається, що сторони угоди мають узгодити покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Перевіряючи угоди про примирення на їх відповідність закону, згідно до ч.7 ст.474 КПК України, суд приходить до переконання, що під час укладання даних угод сторонами не було враховано рівень суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 злочину, а також ступінь та характер сприяння обвинувачених у проведенні кримінального провадження не відповідає тому пом`якшенню покарання, яке просять застосувати сторони. Крім цього, на думку суду, в ході досудового розслідування не в повному обсязі встановлені всі обставини скоєного ОСОБА_4 та ОСОБА_5 злочину. Так, з угоди про примирення між потерпіли ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 вказано, що ОСОБА_4 зобов`язується придбати та повернути сенсорний телефон потерпілому, в той же час в обвинувальному акті та в угоді про примирення між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 даний телефон не згадується, що наводить суд на думку, що в ході досудового розслідування не встановлено всіх обставин справи, та піддає сумніву в правильності правової кваліфікації діянь обвинувачених. Крім цього узгоджене покарання між потерпілим і обвинуваченими, на думку суду, не відповідає ступеню суспільної небезпеки вчиненого діяння та особам обвинувачених.

У зв`язку з вище викладеним, суд вважає, що угоди про примирення, укладені 14 червня 2017 року між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та інтересам суспільства, а тому в затвердженні даних угод необхідно відмовити.

Враховуючи те, що угоди про примирення були укладені під час досудового розслідування, суд, керуючись ч.7 ст.474 КПК України вважає за необхідне повернути матеріали кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

Керуючись ст.469,472,474 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
У затвердженні угод про примирення, укладених 14 червня 2017 року між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000295 за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України відмовити.

Повернути прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000295 для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1