Справа № 461/7103/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.11.2017 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроджениці м.Тульчин Тульчинського району Вінницької області, українки, громадянки України, інваліда 2-ї групи з дитинства, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в :

06 вересня 2017 року приблизно о 20 годині 40 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні магазину «Pull and Bear» в ТЦ «Форум Львів», що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Під Дубом, 7б, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу таємно намагалась викрасти взуття (артикул 7290/212/040/40), вартістю 1039,20 грн., однак свій злочинний умисел не довела до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки її дії були викриті працівником служби охорони магазину.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому їй злочині визнала повністю та дала пояснення, які в повній мірі відповідають обставинам, викладеним в описовій частині вироку. При цьому зазначила, що дійсно намагалась вчинити крадіжку взуття у приміщенні магазину «Pull and Bear» в ТЦ «Форум Львів», що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Під Дубом, 7б. У вчиненому щиро розкаюється. Просить суворо не карати та застосувати до неї Закон України «Про амністію у 2016 році».

Зважаючи на повне визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_4 , суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки цього не заперечили учасники судового розгляду і такі ніким не оспорювались. При цьому суд з`ясував в обвинуваченої, а також інших учасників процесу, чи правильно вони розуміють зміст фактичних обставин справи, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснив обвинуваченій та іншим учасникам процесу, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинила закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто злочин, передбачений ч.2 ст.15 - ч.1 ст.185 КК України.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу обвинуваченої: раніше не судимої, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є інвалідом 2-ї групи з дитинства, за місцем проживання характеризується позитивно.

Пом`якшуючою покарання ОСОБА_4 обставиною суд визнає щире каяття.

Обтяжуючих покарання обставин, судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обвинуваченій слід призначити покарання у виді штрафу в межах санкції статті за якою кваліфіковано її дії, оскільки саме такий вид покарання суд вважає необхідним та достатнім для виправлення засудженої.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні подала до суду клопотання про застосування до неї Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки вона являється інвалідом 2-ї групи з дитинства.

Відповідно до п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України особи, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи.
Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Як встановлено в ході розгляду справи обвинувачена являється інвалідом 2-ї групи з дитинства.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_4 підлягає задоволенню та останню слід звільнити від покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст15 - ч.1 ст.185 КК України, на підставі п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

Речові докази по справі: взуття - повернути за належністю магазину «Pull and Bear»;

диск з відеозаписом зберігати в матеріалах кримінального

провадження.

Керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.185 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Звільнити ОСОБА_4 від покарання, на підставі п.«г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

Речові докази по справі: взуття - повернути за належністю магазину «Pull and Bear»;

диск з відеозаписом зберігати в матеріалах кримінального

провадження.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий по справі

суддя ОСОБА_7