УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №290/194/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія зап. захід Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2018 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області у складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Житомирі апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Романівського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2018 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном 60 діб.
Зазначає, що дана ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального кодексу України, є незаконною та підлягає скасуванню.
Вказує, що слідчий суддя послався на те, що прокурор не довів, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Водночас, судом залишено поза увагою, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисних тяжких кримінальних правопорушень, за вчинення яких передбачені строки покарання від 3 до 10 років позбавлення волі.
Також залишено поза увагою слідчого судді й те, що ОСОБА_7 постійного джерела доходів та місця роботи не має, не навчається, має слабкі соціальні зв`язки, зареєстрований та проживає на території іншого району, отже більш м`які запобіжні заходи не виключають наведені ризики.
Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2018 року застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід - домашній арешт.
Заборонено ОСОБА_7 залишати постійне місце проживання - будинок АДРЕСА_1 у період з 12 години до 9 години наступної доби.
Встановлено строк дії ухвали - до 22 квітня 2018 року.
Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що прокурор довів наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, а також довів наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, однак не довів, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.
У своєму клопотанні керівних органу досудового розслідування просить застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід - тримання під вартою, посилаючись на існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Зокрема, даний запобіжний захід керівник органу досудового розслідування вважає за необхідне застосувати з метою запобігання його спробам переховуватися від, органів досудового розслідування та суду і вчинення ним інших кримінальних, правопорушень.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, адвоката ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_7 , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обираючи щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчим суддею в повній мірі враховані вимоги ст.ст.177, 178, 194, 197 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчим суддею встановлено, що обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_7 , підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Докази, на підтвердження цього досліджені, під час розгляду клопотання слідчого.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, як застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього кодексу.
Ухвалюючи рішення, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку, що під час розгляду клопотання слідчого у судовому засіданні не встановлено об`єктивних даних, які б свідчили про те, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 можливе виключно в умовах тримання його під вартою.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що судом не було враховано тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованих злочинів, є неспроможними.
У п.52 рішення Європейського суду з прав людини у справі Ливада проти України від 26 червня 2014 року Суд вказує, що аргументи за і проти звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою. Така позиція є усталеною практикою ЄСПЛ ( рішення у справі "Доронін проти України", Осипенко проти України", Харченко проти України").
Застосовуючи щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, суд врахував, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, які відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі. Враховано судом і ступінь соціальних зв`язків підозрюваного, не одружений, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, не працює, за відомим місцем проживання характеризується посередньо.
Отже суд у відповідності до вимог ст.194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , даних про його особу, обґрунтовано дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що при постановленні оскаржуваної ухвали були допущені порушення норм кримінального процесуального законодавства, які могли б стати підставою для її скасування щодо підозрюваного запобіжного заходу.
Керуючись ст.407,422 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Романівського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 , без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: