Ухвала
іменем україни

12 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі за участю прокурора захисника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002461, за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Грузії, особи без громадянства, раніше неодноразово судимого, останній раз: вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за касаційними скаргами прокурора, який брав участь в розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , на вирок Апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 2 листопада 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на засудженого певних обов`язків.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2017 року вирокрайонного суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасовано. Постановлено вважати ОСОБА_7 засудженим ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

В решті вирок районного суду щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.

Прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, у своїй касаційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій засудженого ОСОБА_7 , порушує питання про скасування вироку апеляційного суду щодо засудженого та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з невмотивованістю рішення суду апеляційної інстанції, щодо застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання засудженому, а як наслідок невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу внаслідок м`якості. Зазначає, що суд апеляційної інстанції виніс рішення, яке не відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , у своїй касаційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій засудженого порушує питання про зміну вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_7 та застосування ст. 75 КК України. Вважає, що покарання призначене засудженому апеляційним судом не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок суворості. В обґрунтування своїх доводів захисник зазначає, що апеляційний суд при винесенні свого рішення не врахував дані про особу ОСОБА_7 , пом`якшуючі його вину обставини, думку потерпілої та стан здоров`я винного.

Як убачається з вироку суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він, 8 березня 2016 року, приблизно о 3 год. 30 хв., зайшовши до МАФу (мала архітектурна форма типу «кіоск»), що знаходиться за адресою: м. Київ, пр.-т Героїв Сталінграду, 12-г, де здійснювався цілодобовий продаж квітів, побачив на столі ноутбук марки «HP Pavilion15-ab221ur Silver», який належить ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні вказаного МАФу, умисно, з корисливих мотивів, відкрито повторно викрав належний ОСОБА_8 ноутбук сірого кольору, вартістю 6750,00 грн., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідь суді, думку прокурора ОСОБА_5 , який підтримав касаційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника, думку захисника ОСОБА_6 , який підтримав свою касаційну скаргу та заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок апеляційного суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України у касаційних скаргах прокурором та захисником не оскаржуються.

Що ж стосується доводів касаційних скарг прокурора та захисника про порушення щодо ОСОБА_7 загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Як убачається з вироку апеляційного суду, кримінальна справа розглядалась за апеляцією прокурора, в якій порушувалось питання про скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції кримінального закону, а саме, ст. 75 КК України та невідповідністю призначеного судом першої інстанції покарання засудженому внаслідок м`якості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій в разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Частково задовольняючи апеляцію прокурора апеляційний суд зазначив про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання, яке він має відбувати реально, необхідного й достатнього для його виправлення та попередження нових злочинів.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, колегія суддів апеляційного суду виходила з того, що відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, щодо призначеного ОСОБА_7 судом першої інстанції із застосуванням ст. 75 КК України покарання, то апеляційний суд визнав його м`яким, таким, що не відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого засудженимзлочину, та задовольнив апеляцію прокурора в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів касаційного суду приходить до висновку, що застосування апеляційним судом до засудженого вимог ст. 69 КК України, є обґрунтованим.

Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Визнавши ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке ст. 12 КК України віднесене до категорії тяжких, апеляційний суд призначив йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, належним чином при цьому врахувавши усунення засудженим заподіяної злочином матеріальної шкоди, його щире каяття та позицію потерпілої, яка просила не позбавляти винного волі, фактичні обставини справи та стан здоров`я засудженого.

Призначене ОСОБА_7 апеляційним судом покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості злочину, всім обставинам справи і є необхідним для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, як це передбачено ст. 65 КК України.

Підстав вважати призначене ОСОБА_7 покарання явно несправедливим, як через його м`якість, так і суворість, про що зазначають прокурор та захисник у своїх касаційних скаргах, не вбачається, як і не вбачається обставин для застосування до засудженого ст. 75 КК України, як про це просить захисник в касаційній скарзі.

Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам повно та всебічно розглянути дане кримінальне провадження і постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів по справі не виявлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора, який брав участь в розгляді кримінального провадження, та захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду міста Києва від 13 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3