Справа № 379/663/17
Провадження 1-кп-212/17
ухвала
Іменем України
23 листопада 2017 року Обухівський районний суд Київської області в складі колегії суддів:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області матеріали кримінального провадження внесеному в ЄРДР за №0000066 від 21.02.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185, п.9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185, п.9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, внесеному в ЄРДР за №0000066 від 21.02.2017 року.

Вказані матеріали призначені до розгляду у підготовче судове засідання відповідно до вимог ч. 1 ст. 314 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Прокурор, вважав за можливе призначити судовий розгляд даного кримінального провадження, оскільки воно згідно ухвали апеляційного суду Київської області від 31.08.2017 року підлягає розгляду Обухівським районним судом Київської області, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування складено відповідно до вимог ст.291 КПК України.

Потерпілий не заперечив щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Захисник ОСОБА_7 , заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки він не відповідає вимогам п.5 ч.1 ст. 291 КПК України, оскільки в обвинувальному акті не зазначено умисел обвинуваченого на вбивство.

Обвинувачений підтримав думку захисника.

Прокурор, заперечував проти задоволення клопотання, про повернення обвинувального акту прокурору, посилаючись на те, що він відповідає вимогам законодавства.

Потерпілий підтримав думку прокурора.

Заслухавши клопотання та думку учасників судового провадження суд дійшов висновку про повернення обвинувального акту прокурору з наступних мотивів.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: зокрема і повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 , обвинувачується окрім іншого і у вчинені злочину за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому у відповідно до ч.1 ст. 384 КПК України прокурор зобов`язаний роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. Письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду. Однак до обвинувального акту прокурором не долучено жодного письмового роз`яснення ОСОБА_8 про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних, що регламентовано ст. 383-391 КПК України.

Згідно положень ст. 291 КПК України, законодавець встановив процесуальний порядок складення обвинувального акту у кримінальному провадженні, ряд відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, а також чітко визначив ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акту. Також положення ч. 1 ст. 384 КПК України щодо необхідності долучення до обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду, письмового роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжним, - є спеціальною нормою закону, яка повинна виконуватися незалежно від виконання приписів загальної норми - ч. 4 ст. 291 КПК України.

Як вбачається з правового висновку висловленого судовою палатою у кримінальних справах Верховного Суду України, в постанові від 25.06.2015 року, з приводу застосування положень ст. 384 КПК України, який зводиться, зокрема, до такого, що: право на розгляд кримінального провадження судом присяжних є невід`ємною складовою права обвинуваченого на захист; порушення такого права свідчить про невиконання прокурором вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на розгляд його справи в порядку кримінального провадження судом, утвореним відповідно до закону, і є порушенням права на розгляд його справи судом, визначеним законом; прокурор під час досудового розслідування, але у будь-якому разі до моменту складання обвинувального акта, повинен роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних, письмове роз`яснення про що прокурором повинно бути додано до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування; невиконання прокурором вимог ст. 384 КПК України, в силу вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, є підставою для повернення обвинувального акта прокуророві.

Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції, як наголошується в ст. 458 КПК України. З врахуванням викладеного суд приходить до висновку, що наведені недоліки вказують про порушення прокурором права обвинуваченого на захист та неодмінно повинні бути усунуті.

Крім того відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної, суб`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак. Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення унеможливлює якісний і повний захист обвинувачених.

Так у рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 Конвенції».

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом. Разом з цим ч.1 ст.337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах, крім випадків, передбачених цією статтею.

Отже, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним. Адже відповідно до ч.3 ст.374 КПК у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Зокрема, згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт наряду з іншими реквізитами обов`язково має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому п.1 ст.91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інші обставини, які мають значення для кримінального правопорушення.

Як вказують приписи ч.1 ст.91 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які, виходячи зі змісту закону, має містити обвинувальний акт в формулюванні обвинувачення, з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, - покладається на слідчого, прокурора.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, аналіз змісту обвинувального акту указує на те, що при його складанні, слідчим не було дотримано вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України у повному обсязі. Так, обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, в якому указано на обов`язкові ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованого злочину за ст. 115 ч.2 п.9,12 КК України, а за своїм змістом, сформульоване обвинувачення не є конкретним, а саме зі змісту сформульованого прокурором обвинувачення, неможливо зробити однозначний висновок щодо форми умислу, мотиву та мети інкримінованого ОСОБА_8 злочину за п.9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Окрім цього, суд звертає увагу і на те, що зі змісту сформульованого обвинувачення, чітко не встановлено момент виникнення у обвинуваченого ОСОБА_8 умислу на вбивство ОСОБА_9 , а саме не зазначено даних щодо дати та часу виникнення у ОСОБА_8 умислу на вбивство ОСОБА_9 ..

З урахуванням того, що формулювання обвинувачення не містить викладу всіх елементів вищезазначеного складу злочину, за яким обвинувачується ОСОБА_8 , а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дана обставина перешкоджає подальшому судовому розгляду.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст.11 Загальної декларації прав людини, кожен кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Зазначені висновки містяться у рішенні Верховного Суду України від 03.03.2016 року у справі № 5-347 кс15.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, у разі невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні повертає обвинувальний акт прокурору.
Разом з тим, процесуальні порушення, допущені при прийнятті рішень на стадії досудового розслідування не можуть бути усунуті в ході судового розгляду, оскільки відповідно до приписів ст. 22 КПК України суд позбавлений можливості перебирати на себе функції обвинувачення.

Зазначені істотні порушення норм кримінального процесуального закону неможливо усунути під час судового розгляду, оскільки вони є очевидними на стадії підготовчого провадження і потребують проведення відповідних процесуальних дій, які можуть виконати лише слідчі.

Наведені порушення є істотними, такими, що перешкоджають призначенню судового розгляду на підставі отриманого обвинувального акту та здійсненню належної визначеної КПК України процедури судового розгляду, дотримання загальних засад судочинства, передбачених ст.7 КПК України, їх неможливо усунути під час підготовчого судового засідання.

Крім того в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилаючись на наявність існування ризиків.

Потерпілий підтримав думку прокурора.

Захисник та обвинувачений заперечили щодо задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки обвинувачений і так тримається під вартою, що свідчить про відсутність існування будь-яких ризиків.

Суд вислухавши прокурора, захисника, потерпілого, обвинуваченого приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки наявність існування ризиків прокурором для обрання такого виду запобіжного заходу не доведені станом на час подання клопотання, так як обвинувачений тривалий час продовжує перебувати під вартою на підставі вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.05.2017 року, який набрав законної сили, а тому не може переховуватись, впливати на свідків, вчинити злочин, та перешкоджати кримінальному процесу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314, 315, КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИВ:
Клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору, задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000066 від 21.02.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185, п.9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, повернути прокурору Таращанського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області, для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

В задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного у виді тримання під вартою, відмовити

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд протягом 7 днів з дня її оголошення.

Головуючий:

Судді: