У Х В А Л А
Іменем України
13 лютого 2018 року
м. Київ

провадження № 51-1185зп18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2014 року,
встановив
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 375 КК до обмеження волі на строк два роки. На підставі статті 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік, та із покладенням на нього, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 76 КК, обов`язку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
Згідно з вироком, ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він, будучи суддею Обухівського районного суду Київської області 3 квітня 2009 року постановив завідомо неправосудне рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до Обухівської районної державної адміністрації та Київської обласної державної адміністрації про визнання недійсним їх рішень та зобов`язав першу - розглянути і погодити, а другу - розглянути і затвердити проекти землеустрою щодо припинення права постійного користування земельними ділянками ДП «Київське лісове господарство», переведення цих земельних ділянок із категорії земель лісогосподарського призначення до категорії земель сільськогосподарського призначення та передачу земельних ділянок у власність позивачам. У порядку виконання цього рішення суду Обухівська районна та Київська обласна державні адміністрації постановили відповідні розпорядження «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу у власність громадянам земельних ділянок», внаслідок чого було припинено право постійного користування земельною ділянкою ДП «Київське лісове господарство», а земельні ділянки площею по 0,99 га були передані кожному із позивачів для ведення особистого селянського господарства.
Апеляційний суд Київської області ухвалою від 23 червня 2010 року рішення Обухівського районного суду залишив без зміни.
Верховний Суд України ухвалою від 30 березня 2011 року скасував зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій з підстав неправильного застосування кримінального закону та істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону, а справу направив на новий судовий розгляд.
Обухівський районний суд Київської області ухвалою від 17 серпня 2011 року провадження у справі закрив, оскільки справа не підлягала розгляду в суді в порядку цивільного судочинства.
17 листопада 2010 року суддя ОСОБА_4 постановив неправосудне рішення у цивільній справі № 2-2154/10 за позовом ОСОБА_14 до Обухівської міської ради про визнання права власності на земельні ділянки, що знаходяться за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та на території промвузла у м. Обухові Київської області. Цим рішенням було скасовано державну реєстрацію державних актів на право постійного користування зазначеними земельними ділянками.
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області ухвалою від 5 травня 2011 рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 листопада 2010 року скасувала та постановила нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_14 до Обухівської міської ради про визнання права власності на земельні ділянки.
При ухваленні цього рішення суддя ОСОБА_4 порушив виключну компетенцію органів місцевого самоврядування на здійснення права власності від імені українського народу на землю у зв`язку з відсутністю рішень про передачу земельних ділянок у власність, протиправно, в порушення вимог статті 213 ЦПК, статті 377 ЦК та статей 120, 123, 152 Земельного кодексу України, визнав право власності за ОСОБА_14 на ці земельні ділянки у місті Обухові та незаконно, в порушення вимог статей 142-144 Земельного кодексу України, скасував державну реєстрацію державних актів на право постійного користування попередніми користувачами.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 січня 2014 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2014 року вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без зміни.
Ухвалою судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2014 року щодо нього відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 445 КПК з підстав неоднакового застосування судом касаційної станції однієї і тієї норми закону про кримінальну відповідальність щодо подібних суспільно небезпечних діянь, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень.
Постановою судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 25 травня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2014 року щодо нього відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 445 КПК з підстав неоднакового застосування судом касаційної станції однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.
У своїй заяві ОСОБА_4 порушує питання про перегляд судових рішень відносно нього на підставі п. 3 ч. 1 ст. 445 КПК через їх невідповідність висновку щодо застосування норм права, викладеному в постановах Верховного Суду України. Просить скасувати зазначені судові рішення, а кримінальне провадження щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу злочину.
На обґрунтування вимог заяви ОСОБА_4 посилається на постанову Верховного Суду України від 25 червня 2015 року, ухвалену з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 КПК, та на постанову Верховного Суду України від 9 листопада 2015 року, яка ухвалена в результаті перегляду судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 445 КПК.
Крім того, до своєї заяви ОСОБА_4 долучає ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2011 року, 28 лютого 2013 року, 11 червня 2013 року, 06 березня 2014 року, 11 березня 2014 року, 13 березня 2014 року, 31 березня 2014 року, 24 березня 2016 року, 15 листопада 2016 року, 24 листопада 2016 року, 29 листопада 2016 року, 06 грудня 2016 року та стверджує про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.
Перевіривши дану заяву ОСОБА_4 колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду встановила наступне.
Відповідно до параграфу 3 розділу 4 «Перехідних положень» Закону України № 2147-VIIIвід 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяву, разом з доданими до неї документами, було передано до Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
Згідно з пунктом 1 параграфу 3 вищезазначеного Закону України № 2147-VIIIвід 03.10.2017 заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, передаються до Касаційного кримінального суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом.
Згідно зі статтею 444 КПК (у редакції Закону № 192-VIII від 12.02.2015) Верховний Суд переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.
У статті 445 КПК (у редакції Закону № 192-VIIIвід 12.02.2015) визначено вичерпний перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом, що набрали законної сили.
Відповідно до вимог цієї статті, підставами для перегляду судових рішень Верховним Судом, що набрали законної сили, є: 1) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання); 2) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень; 3) невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норми права, викладеному в постанові Верховного Суду України та 4) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.
Визначений цією статтею перелік підстав для перегляду справ Верховним Судом є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Як убачається зі змісту заяви, ОСОБА_4 , хоча й посилається на статтю 445 КПК (у редакції Закону № 192-VIIIвід 12.02.2015), проте не наводить належного обґрунтування зазначених вище підстав для перегляду справи Верховним Судом. По суті ОСОБА_4 у заяві висловлює свою незгоду з рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2014 року, що само по собі не є підставою для перегляду справи щодо нього Верховним Судом. Серед іншого, у своїй заяві ОСОБА_4 , також, порушує питання про відсутність в його діях як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого частиною першої статті 375 КК, невідповідності висновків суду фактичним обставинам.
Разом з тим, виходячи із наведених вище вимог кримінально - процесуального закону, Верховний Суд не наділений повноваженнями переглядати судові рішення у кримінальних справах з підстав однобічності досудового слідства та судового розгляду, неповноти встановлення обставин справи, невідповідності висновків суду фактичним обставинам вчиненого кримінального правопорушення.
Крім того, перевірка доводів заявника про порушення судом першої, апеляційної інстанції та ВССУ застосування кримінального закону та порушень кримінально-процесуального закону перебуває поза межами законодавчо визначених повноважень Верховного Суду щодо перегляду судових рішень у кримінальних справах у порядку, передбаченому главою 33 КПК (у редакції Закону № 192-VIII від 12.02.2015), та є недопустимою.
Адже вихід за межі визначених законом предмета та умов перегляду Верховним Судом рішень призведе до повторного касаційного перегляду, що не відповідатиме положенням статті 445 КПК (у редакції Закону № 192-VIII від 12.02.2015), і буде суперечити принципу правової визначеності.
Такий висновок суду відповідає практиці Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.
Що стосується копій постанов Верховного Суду України від 25 червня 2015 року та 9 листопада 2015 року доданих до заяви ОСОБА_4 на обґрунтування підстав для перегляду, передбаченої пунктом 3 статті 445 КПК (у редакції Закону № 192-VIIIвід 12.02.2015), то зі змісту постанови Верховного Суду України від 25 червня 2015 року вбачається, що в ній висловлена правова позиція з приводу застосування статті 384 КПК, яка зводиться до такого: право на розгляд кримінального провадження судом присяжних є невід`ємною складовою права обвинуваченого на захист; порушення такого права свідчить про невиконання прокурором, судом вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на розгляд його справи в порядку кримінального провадження судом, утвореним відповідно до закону, і є порушенням права на розгляд його справи судом, визначеним законом; прокурор під час досудового розслідування, але у будь-якому разі до моменту складання обвинувального акта, повинен роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. Письмове роз`яснення прокурора повинно бути додано до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування; суд під час підготовчого судового засідання повинен роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних, право на суд присяжних обвинуваченого у вчиненні злочину, за яке передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, повинно міститись у переліку прав обвинуваченого, які закріплені у письмовій пам`ятці про права та обов`язки; невиконання прокурором вимог статті 384 КПК, в силу вимог пункту третього частини третьої статі 314 КПК, є підставою для повернення обвинувального акта прокуророві; невиконання судом під час підготовчого судового засідання вимог статті 384 КПК є безумовною підставою для скасування судових рішень вищими судами.
У заяві ОСОБА_4 не наведено у чому ж конкретно полягає невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції зазначеному висновку щодо застосування норм права, викладеному в цій постанові Верховного Суду України.
Зі змісту долученої до заяви ОСОБА_4 другої постанови Верховного Суду України від 9 листопада 2015 року вбачається, що вона винесена за наслідками розгляду заяви з підстави, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 445 КПК (у редакції Закону № 192-VIII від 12.02.2015), а саме встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.
Проте, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 445, ч. 1 ст. 458 КПК (у редакції Закону № 192-VIIIвід 12.02.2015), підставою для перегляду Верховним Судом судових рішень є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України, прийнятій за результатами розгляду справи виключно з підстав, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 445 КПК.
Враховуючи зазначене, не є підставою, передбаченою п. 3 ч. 1 ст. 445 КПК, вимога ОСОБА_4 про перегляд судових рішень щодо нього з огляду на висновки, викладені Верховним Судом України в постанові від 9 листопада 2015 року, оскільки ця постанова прийнята за результатами розгляду справи не з підстав, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 445 КПК.
З огляду на викладене, колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду вважає, що подана ОСОБА_4 заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2014 року, є необґрунтованою і не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду.
На підставі наведеного та керуючись главою 33 КПК (у редакції Закону України № 192-VIIIвід 12.02.2015), параграфу 3 розділу 4 «Перехідних положень» Закону України № 2147-VIIIвід 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»,
постановив
Відмовити у допуску справи до провадження Верховного Суду за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2014 року.

Судді:

ОСОБА_15 ОСОБА_2 ОСОБА_3