АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/56/18 Справа № 200/77/18 Слідчий суддя - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 січня 2018 року у кримінальному провадженні №0001783 про продовження строку тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, громадянина України, офіційно не працюючого, зареєстрованого у кв. АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого у кв. АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 190 та ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИЛА :
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 січня 2018 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП України в Дніпропетровської області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 , та продовжено обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01 березня 2018 року включно.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що на даний час є підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України. Доведеними у судовому засіданні є ризики у вигляді можливого незаконного впливу з боку підозрюваного на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні з метою уникнення від кримінальної відповідальності; можливість, враховуючи тяжкість інкримінованих йому злочинів та покарання лише у вигляді позбавлення волі та на тривалий термін, переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Також слідчий суддя зазначив, що для закінчення досудового слідства слід виконати деякі слідчі дії, а через те, що існують вищезазначені ризики, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.01.2018 року та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід, який може забезпечити його належну процесуальну поведінку у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу дистанційного контролю, із покладенням на нього відповідних обов`язків.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 посилається на незаконність, необґрунтованість ухвали слідчого судді, яка підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неповнотою судового розгляду, ігноруванням практики ЄСПЛ. Вважає, що відсутні докази щодо наявності обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. На його думку, є всі підстави для обрання підозрюваному більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Зазначає, що слідчий суддя пропонуючи підозрюваному ОСОБА_7 дати свої пояснення, оголосив йому попередження, що на відміну від показань, даних ним слідчому або прокурору, будь-які його пояснення в цьому судовому засіданні можуть бути згодом використані проти нього для доведення вини при розгляді справи по суті обвинувачення. Також слідчий суддя не навів в ухвалі, якими саме на його думку доказами прокурор довів обставини, зазначені у ч.3 ст. 199 КПК, що виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, а лише послався на необхідність дотримання раніше винесеної ухвали суду апеляційної інстанції щодо залишення в силі обраного 15.09.2017 року запобіжного заходу, на сторону захисту поклав обов`язок доводити обставини, що свідчать про зменшення ризиків, та, зосередивши увагу виключно на заявлених прокурором ризиках, про наявність яких останній не надав жодних доказів, слідчий суддя взагалі відкинув необхідність огляду та дослідження наданих слідчим доказів в обгрунтування підозри, стверджуючи що це вже

буде судовою оцінкою доказів.

Також вказує, що єдиним доказом на підтвердження обґрунтованості підозри за ст. 115 КК, який раніше оцінений 15.09.2017року цим же слідчим суддею, як належний, - був протокол від 10.02.2015року огляду квартири, в якій мешкав підозрюваний ОСОБА_7 і де віднайшли 3-три мисливські патрони, ідентичні за калібром тим, якими був вбитий потерпілий ОСОБА_9 . Однак слідчий суддя не взяв до уваги доводів захисника, що цей доказ був незаконно отриманий, а тому взагалі безпідставно вдруге був наведений у клопотанні слідчого; та не дав оцінки показанням і наявному у справі доказу - протоколу допиту підозрюваного від 29.11.2017року, що підозрюваний ОСОБА_7 виселився із вказаної квартири за три місяці до

проведення в ній вказаного обшуку, і що в ній були змінені замки молодшим братом загиблого, а тому не має жодного відношення до віднайдених в ній предметів.

Крім того, єдиним доказом на підтвердження обґрунтованості підозри за ст.ст. 190, 263 КК, який раніше оцінений 15.09.2017 року цим же слідчим суддею як належний, - був протокол від 13.09.2017року огляду місця події, а фактично - обшуку транспортного засобу « Опель Вектра», поряд з яким і було затримано підозрюваного ОСОБА_7 та його володільця - ОСОБА_10 . Оскільки працівники поліції здійснили вторгнення до вказаного транспортного засобу без дозволу його володільця із застосуванням сили, слідчий в подальшому згідно вимог ч. 3 ст. 233 КПК України негайно не звернувся до слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпро за отриманням дозволу на його обшук, як «іншого володіння особи» і не отримав на те відповідну ухвалу, ці докази визнаються недопустимими.

Звертає увагу, що слідчим суддею також не було взято до уваги доводи захисника, що у

зв`язку із заявою від 16.09.2015 року молодшого брата загиблого ОСОБА_11 ще на момент проживання у вказаній квартирі ОСОБА_7 у кінці вересня 2015 року надав свою письмову згоду співробітникам поліції на проведення огляду квартири, за результатом якого - не було віднайдено речей загиблого ОСОБА_12 . Натомість надалі такі речі начебто

були вилучені правоохоронцями 10.02.2016 року, тобто через 3 місяці після того, як квартирою заволодів молодший брат загиблого ОСОБА_13 та дружина загиблого, які у присутності свідків змінили в ній замки. Крім того, слідчим суддею не було взято до уваги доводи захисника та пояснення самого підозрюваного ОСОБА_7 про відсутність у останнього будь-якого мотиву до вбивства ОСОБА_12 . Слідчий суддя також не взяв до уваги доводи ОСОБА_7 про відсутність об`єктивної можливості бути причетним до вбивства, оскільки той, маючи вагу 65 кг та зріст 160 см, фізично не міг завантажити у автомобіль та вивезти, розвантажити і закопати тіло загиблого ОСОБА_11 вагою 130 кг та зростом близько 200см.

Крім того, захисником зазначено, що протягом 2-х років після допиту в якості свідка ОСОБА_7 нікуди не зникав, не переховувався від слідства, а в якості підозрюваного дав щирі покази та видав витребувані слідчим і судом речі, має майновий інтерес у вирішенні справи, тому ризики, передбачені ст. 177 КПК, відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції та вважав за необхідне ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали, дослідивши за клопотанням сторони захисту процесуальні документи та матеріали, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному, обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно із ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані, висновки суду про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 обґрунтовані та підтверджуються матеріалами справи.

Як вбачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів, слідчим проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 вересня 2015 року за №0001783 за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 190 та ч. 1 ст. 263 КК України.

13 вересня 2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, 14 вересня 2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, 29 листопада 2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2017 року підозрюваному ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжений ухвалою слідчого судді від 09 листопада 2017 року строком до 00 години 01 хвилини 05 січня 2018 року.

03 січня 2018 року постановою заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_14 строк досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0001783 продовжений до шести місяців, до 13 березня 2018 року.

03 січня 2018 року слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням, погодженим з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 , про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 .

Оскаржуваною ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 січня 2018 року задоволено дане клопотання слідчого і продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 01 березня 2018 року.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що під час судового розгляду слідчий суддя достатньою мірою з`ясував дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 190 та ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки наведені прокурором обставини дають достатні підстави для такого висновку, а доводи захисника та твердження підозрюваного щодо необґрунтованості підозри мають характер суб`єктивної оцінки зацікавленої особи і є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу чи його продовження має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Так, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні, зокрема протоколом огляду місця події від 06.02.2016 року, протоколом пред`явлення трупа для впізнання від 08.02.2016 року; протоколом огляду місця події від 09.02.2016 року; висновком експерта №99/ЛЕ/22 від 04.03.2016 року; протоколом огляду місця події від 10.02.2016 року; висновком судово-балістичної експертизи № 08/3.2-134 від 13.04.2016 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 15.09.2016 року; протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_16 від 01.11.2016 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 21.02.2017 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.02.2016 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_18 від 12.09.2017 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.09.2017 року; протоколом огляду місця події від 13.09.2017 року; висновком судової експертизи документів № 29/2.3/647 від 21.09.2017 року;

висновком судової вибухо-технічної експертизи № 35/5.2/403 від 25.09.2017 року.

Загальним правилом, яке випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.

У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).

ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що належним чином обґрунтовані і висновки слідчого судді про те, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою. Такими обставинами обгрунтовано визнано те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, що об`єктивно вказує на існування обґрунтованих ризиків, передбачених п. ,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і колегія суддів вважає це правильним, а також з урахуванням тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за найтяжчий серед яких передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років, що у відповідності до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочинів, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, вік та стан його здоров`я, зокрема, відсутність відомостей щодо наявності в нього захворювань, які виключали б тримання під вартою, доходить висновку про те, що позиція слідчого судді відносно можливості запобігання даним ризикам виключно шляхом продовження саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, є в даному випадку обґрунтованою та оцінює доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.

Також слідчим суддею було перевірено обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення, оскільки в даному кримінальному провадженні існувала необхідність в допиті свідків з обставин вчинених кримінальних правопорушень; долученні до матеріалів комп`ютерної експертизи; проведенні комплексного моніторингу мобільних зв`язків з залученням УТЗ ГУНП в Дніпропетровській області; проведенні обшуків за новими встановленими адресами; встановленні місця знаходження автомобілю марки «Mercedes-Benz» S 400, 2009 p.в. чорного кольору д.н. НОМЕР_1 з номером кузова НОМЕР_2 ; повідомленні про нову підозру в остаточній редакції; наданні доступу до матеріалів досудового розслідування усім сторонам

кримінального провадження; виконанні вимог ст. 290 КПК України; складенні обвинувального акту у кримінальному провадженні та затвердженні його; складенні реєстру досудового розслідування.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст. ст. 197, 199 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , даних про особу підозрюваного, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, продовжив строк тримання його під вартою в межах строків досудового розслідування, а тому не вбачається підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 січня 2018 року у кримінальному провадженні №0001783 про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3