Провадження № 1-кп/734/60/18 Справа № 734/966/17
іменем України
05 квітня 2018 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
секретарів судових засідань ОСОБА_2 та ОСОБА_3
прокурорів ОСОБА_4 та ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Козелець кримінальне провадження відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук, Полтавської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не судимого, начальника філії «Військторг» Концерну «Військторгсервіс», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.3 ст. 368 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому , що він, будучи службовою особою - начальником філії Військторг Концерну Військторгсервіс, яка розташована у сел. Десна Козелецького району Чернігівської області, упродовж липня-грудня 2016 року вимагав та отримав від директора ТОВ Саната-Н громадянина ОСОБА_8 на території житлової зони у сел. Гончарівське Чернігівської обл. неправомірну вигоду для себе у розмірі 900 грн. щомісячно за безперешкодну оренду державного нерухомого майна- будівлі кафе Чебурашка площею 144,3 м2, розташованого за адресою: Чернігівська обл., сел. Гончарівське, вул. Танкістів, 3, балансоутримувачем якого є філія Військторг Концерну Військторгсервіс та пролонгацію договору оренди цього приміщення в майбутньому, а всього на загальну суму 5400 (п`ять тисяч чотириста) гривень.
- він же, 24.02.2017 у денний час на території житлової зони у сел. Десна Козелецького району Чернігівської області, вимагав та одержав неправомірну вигоду в розмірі 1800 гривень для себе від директора ТОВ Саната-Н громадянина ОСОБА_8 за безперешкодну оренду державного нерухомого майна - будівлі кафе Чебурашка площею 144,3 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , балансоутримувачем якого є філія Військторг Концерну Військторгсервіс та пролонгацію договору оренди цього приміщення в майбутньому, а всього за період з липня 2016 по 24.02.2017 незаконно отримав 7200 (сім тисяч двісті) грн. неправомірної вигоди, чим вчинив одержання службовою особою неправомірної вигоди поєднане з її вимаганням, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. З ст. 368 КК України.
Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.
Надані стороною обвинувачення докази на підтвердження про вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 368 КК України, не доводять поза розумним сумнівом вину обвинуваченого. На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд приходить до такого висновку.
Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе у скоєнні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.3 ст. 368 КК України не визнав та дав показання, що він до цих пір не розуміє в чому його обвинувачують. Перед ним було завдання піднімать роботу підприємства. Він прийшов у філію в який був оборот 140 тис. грн, а він його зробив 1 млн. 400 тис грн. І весь час працював над покращенням роботи філії. Салтан приїждав до нього з ОСОБА_9 з метою оренди приміщень. Договір на оренду кафе «Чебурашка» заключався через Фонд держмайна. Він вважає, що пішли на угоду з правохоронними органами, щоб його прибрати з посади. Салтан пише, що вимагає, але ні в одному записі, що переслухали в судовому засіданні немає жодного доказу, жодного слова про вимагання, не озвучена ні одна цифра. 24.02.2017 року він зустрівся з ОСОБА_10 в смт. Десна. Перед тим, як приїхати ОСОБА_10 його сильно звав щоб він приїхав у м. Гончарівськ, але коли він відмовився то салтан сам приїхав в смт. Десна, але чого приїхав не говорив. Він не отримував від ОСОБА_10 ніяких коштів в сумі 1800 грн. В нього були свої кошти, які він виложив пізніше на капот. Він в руках ніяких коштів не тримав, так-як його тримали за руки люди у військовій формі. Салтан йому передав не кошти а номери телефонів та папери акуратно зложені. Це стосувалось якоїсь бригади, яка простоює без роботи. Він по роботі спілкувався не тільки з ОСОБА_10 , а й з іншими орендарями. Він на той час був начальником філії, яка не є юридичною особою, він виконував свої обов`язки в межах своїх повноважень, можливо став комусь на дорозі і хтось таким чином вирішив звільнити себе від якихось дій ОСОБА_11 і він став заручником ситуації. Просить суд врахувати всі доводи наведені захисником і виправдати його.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні дав показання, що з обвинуваченим він знайомий по роботі, ніяких упереджених відносин до обвинуваченого у нього не має. Він є директором ТОВ. В 2016 році він спільно з філією Військторгсервіс з обвинуваченим уклали договір про оренду кафе «Чебурашка». Десь через місяць після укладення договору з`явився обвинувачений і запропонував сплачувати по 900 грн. щомісячно. Спочатку він думав, що це благодійний внесок, але наступного місяця обвинувачений знову сказав про сплату, але він відмовився, тоді ОСОБА_6 почав торгуватись і сказав, що може розірвати договір оренди, якщо не буде сплат. Тоді, він бачачи, що такі неправомірні дії будуть продовжуватись, він звернувся до правоохоронних органів і вже під їх контролем передавав ОСОБА_6 кошти. Він розуміє дії обвинуваченого, як вимагання. З липня по листопад 2016 року він сплачував обвинувченому по 900 грн., а вже потім звернувся до правоохоронних органів. Обвинувачений говорив, що на нього надходять скарги щодо роботи кафе і він думає використовувати їх чи ні. Приходив його сторож і говорив, що збирать підписи і будуть закривать кафе. Говорив, що якщо не хочете сплачувати то стоїть черга, щоб взяти в оренду кафе і будуть платить. В 2016 році він обвинуваченому гроші передавав один на один. 24 лютого 2017 року у смт. Десна йому були надані кошти співробітником СБУ в сумі 1800 грн., які він і передав обвинуваченому.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні дав показання, що він як слідчий знайомив обвинуваченого та його захисника з матеріалами справи. Вони фотографували, а також перекидали файли на флешку захисника. В повному обсязі ознайомилися з матеріалами справи, зауважень та заяв в них не було. Диски були в матеріалах справи і пронумеровані як матеріали справи. До протоколу огляду місця події був диск з відеозаписом, але даний диск стороні захисту не відкривався. Грошові кошти були передані на відповідальне зберігання і стороні захисту для огляду не пропонувались.
Свідок ОСОБА_13 в судвому засіданні дав показання, що він зайшов з товаришем в магазин і там прокурор запропонував бути в якості свідків (понятих). Сиділи в автомобілі і бачили, що передавали присутньому в залі судового засідання чоловіку щось. Відстань була десь 150-200 метрів. Потім після затримання в цього чоловіка були кошти 1800 грн. Купюрами по 100 грн. Він сказав, що це його кошти. Відеозапис йому не показували.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні дав показання, що він обвинуваченого бачить другий раз. Числа він вже не пам`ятає, він з товаришем йшов у кафе і до них підійшов прокурор і запропонував бути понятими, вони погодились. Сиділи в автомобілі біля кафе «Наш край». Він бачив що чоловік передавав чоловіку, що в залі, але що передавав він не бачив, а вже пізніше побачив, що гроші. Переписували номера купюр. Чоловік якого затримали говорив, що це його гроші. Зразу після передачі біля чоловіка з`явилися працівники прокуратури і вони підійшли. Велась відеозйомка, їм її показували, іншого понятого не було коли показували відеозйомку.
Як було встановлено в судовому засіданні зокрема з показань свідка ОСОБА_12 , вказані речові докази стороною обвинувачення стороні захисту не відкривались.
Строною обвинувачення як докази винуватості обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому злочину, в судовому засіданні було додано ухвали слідчого судді Апеляційного суду Чернігівської області щодо надання дозволу на проведення відповідних негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 96-121 т.2/.
Як було встановлено в судовому засіданні зазначені ухвали строною обвинуваччення стороні захисту не відкривались, а вони були правовою підставою проведення негласних слідчих (розшукових) дій.
В судовому засіданні строною обвинувачення було надано письмове клопотання від 30.10.2017 року про відкриття стороні кримінального провадження додаткових матеріалів (в порядку ч.1 ст. 290 КПК України), а саме протокол огляду відеоносія інформації від 24.02.2017 року та компакт диск DVD-RW з написом «Оборудование и технологии. МАГР», на яких зафіксовано факт та обставини проведення огляду місця події. В данному клопотатанні сторона обвинувачення просила суд повідомити сторону захисту про відкриття додаткових матеріалів, а саме зазначених вище /а.с. 198 -199 т.2/.
Відкриття матеріалів іншій стороні чітко регулюється вимогами ст. 290 КПК України і згідно норм даної статті суд не наділений повноваженнями повідомлять чи відкривать стороні кримінального провадження матеріали кримінального провадження, це повинна робити виключно сторона кримінального провадження. Суду під час судового засідання стороною обвинувачення не було надано доказів, що ними стороні захисту було відкрито додаткові матеріали зазначені у клопотанні від 30.10.2017 року, або про відмову від ознайомлення з додатковими матеріалами.
З вище викладено суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не відкривалось стороні захисту письмове доручення та постанова слідчого про контроль за вчиненям злочину від 31.01.2017 для складання оперативним працівником протоколу огляду, помічення та вручення грошових коштів від 24.02.2017 року.
Водночас даний протокол огляду, помічення та вручення грошових коштів від 24.02.2017 року, покладено в основу обвинувачення відносно ОСОБА_6 .
Невідкриття матеріалів сторонами в порядку статті 290 КПК України є окремою підставою для визнання таких матеріалів недопустимими як докази. Водночас відкриттю, окрім протоколів, у яких зафіксовано хід та результати проведення певних дій, в обов`язковому порядку підлягають і матеріали, які є правовою підставою проведення таких дій (ухвали, постанови, клопотання), що забезпечить можливість перевірки стороною захисту та судом допустимості результатів таких дій як доказів.
При цьому чинний КПК не містить заборони для сторін кримінального провадження представляти в суді матеріали, не відкриті одна одній. Заборона адресована суду, який, згідно з частиною дванадцятою статті 290 КПК, не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Надання стороною обвинувачення у суді матеріалів, до яких не було надано доступ стороні захисту, і долучення їх як доказів на стадіях судового розгляду порушує право обвинуваченого на захист, оскільки змушує його захищатися від так званих нових доказів без надання достатніх можливостей і часу для їх спростування.
Отже, факт ознайомлення з матеріалами справи після закінчення розслідування не є достатнім для відстоювання стороною захисту своєї позиції у кримінальному процесуальному змаганні. За таких умов, коли стороні обвинувачення відомі всі докази, а сторона захисту не володіє інформацією про них до завершення розслідування, порушується баланс інтересів у кримінальному процесі.
Частина дванадцята статті 290 КПК фактично передбачає кримінальну процесуальну санкцію стосовно сторін кримінального провадження, яка реалізується в разі невиконання сторонами обов`язку щодо відкриття матеріалів. Вона полягає в тому, що в майбутньому суд не має права допустити відомості як докази у невідкритих матеріалах.
В контексті забезпечення права на справедливий суд також доречно нагадати й акцент Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд) на необхідності чіткого дотримання положень з питань допустимості доказів. І хоча Європейський суд у своїх рішеннях наголошує, що допустимість доказів є справою національних судів й він не має загальної компетенції вирішувати, чи припустилися національні суди помилок у застосуванні законодавства або оцінці фактів, він все ж покликаний перевіряти справедливість провадження («Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року).
Система справедливого судочинства має інтегруючий характер стосовно інших конвенційних прав і гарантій та слугує своєрідним підґрунтям для існування ще принаймні кількох принципів презумпції невинуватості, змагальності та принципу процесуальної рівності сторін. Їх доказовий аспект з питань якості доказів, насамперед, стосується питання про те, чи була особа засуджена «відповідно до закону», з огляду на що у практиці Європейського суду сформульовані окремі положення щодо допустимості доказів у судовому провадженні.
Так, на необхідності надання доступу стороні захисту до матеріалів, які стосуються негласних слідчих (розшукових) дій,як гарантії справедливого судового розгляду, йдеться у рішенні Європейського суду «Едвардс і Льюіс проти Сполученого Королівства» від 27 жовтня 2004 року, в якому зазначено, що, відповідно до вимоги справедливості, передбаченої статтею 6 Конвенції, прокуратура мала ознайомити захист з усіма доказами у справі як на користь, так і проти обвинуваченого, але цього зроблено не було.
Також, відповідно до принципу рівності сторін, сторона обвинувачення не вправі приховувати, не надавати обвинуваченому матеріали, що перебувають у неї або доступні їй, які можуть допомогти обвинуваченому звільнитися від кримінальної відповідальності чи отримати менш суворий вирок. Це право (і, відповідно, обов`язок держави) було підтверджено у справі «Джасперс проти Сполученого Королівства» від 16 лютого 2000 року. Таке правило стосується й матеріалів, які можуть викликати сумнів щодо доказів, наданих обвинувачем.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України N 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року (справа N 1-31/2011) - положення статті 62 Конституції України спрямовані на забезпечення прав і свобод людини і громадянина, а саме: обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних у результаті оперативно - розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України N 2135-XII від 18 лютого 1992 року "Про оперативно-розшукову діяльність" (далі - Закон N 2135-XII), особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.
У вказаному рішенні Конституційного Суду України, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Згідно з частиною першою статті 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (частина перша статті 84 КПК).
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (частина друга статті 84 КПК).
Стороні захисту стороною обвинувачення відповідно до вимог ст. 290 КПК України не відкривались наступні докази :
-речовий доказ - грошові кошти в сумі 1800 ( тисяча вісімсот) гривень 18 купюр номіналом 100 (сто) гривень з наступними серіями та номерами: ЕЧ4512465, МК9779446, КР2352551, СА6015506, КП6615456, ВМ7197743, КН3502444, КН3874342, КВ5206399, КЛ8984055, СИ3811522, КР6407485, ЗЗ4299599, АД9473810, ЗБ9703035, МК7709930, ЕЩ2350400, КФ8465402 /а.с. 191-192 т.1/;
-ухвали слідчого судді Апеляційного суду Чернігівської області щодо надання дозволу на проведення відповідних негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 96-121 т.2/;
-протокол огляду відеоносія інформації від 24.02.2017 року та компакт диск DVD-RW з написом «Оборудование и технологии. МАГР», на яких зафіксовано факт та обставини проведення огляду місця події. /а.с. 1-3 т.3/;
-протокол огляду, помічення та вручення грошових коштів від 24.02.2017 року /а.с.177 т.1/.
Тому на підставі викладеного, відповідно до вимог ч.12 ст. 290 КПК України суд не має права допустити відомості, що містяться в них як докази.
Враховуючи, що ряд доказів у даному кримінальному провадженні є недопустимими, інші докази не містять беззаперечних даних про вчинення ОСОБА_6 інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочину), тому всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, тлумачаться судом на його користь і тому його необхідно визнати невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.
Вирішуючи питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, суд керується правилами, викладеними в ст. 100 КПК України та про зняття арешту з майна ст. 174 КПК України.
Цивільний позов по справі не заявлено, процесуальні витрати відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 369-371,373, 374, 376 КПК України, суд-
ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та виправдати за ч. 3 ст. 368 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення (злочин) ним вчинений, та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діянні складу цього кримінального правопорушення (злочину).
Речові докази по справі :
-зняти арешт з мобільних телефонів honor моделі Hol-U19, BlackBerry моделі RGY181LW, Vertu моделі V-002845, гаманця чорного кольору, чотирьох карток «ПриватБанк» з наступними номерами: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , грошові кошти в сумі три долари США, грошові кошти в сумі 4500 грн., 7 купюр номіналом по 500 грн. та 5 купюр номіналом по 200 грн., що знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів військової прокуратури Деснянського гарнізону повернути законному власнику ОСОБА_6 після набрання вироком законної сили
-зняти арешт з грошових коштів в сумі 1800 ( тисяча вісімсот) гривень 18 купюр номіналом 100 (сто) гривень з наступними серіями та номерами: ЕЧ4512465, МК9779446, КР2352551, СА6015506, КП6615456, ВМ7197743, КН3502444, КН3874342, КВ5206399, КЛ8984055, СИ3811522, КР6407485, ЗЗ4299599, АД9473810, ЗБ9703035, МК7709930, ЕЩ2350400, КФ8465402, що знаходяться на зберіганні фінансово-економічної служби військової частини польова пошта НОМЕР_5 повернути СБ України, після набрання вироком законної сили;
-аркуш паперу формату А-4 на якому міститься звіт за господарськими операціями з 01.06.2016 по 30.06.2016; аркуш паперу формату А-4, на якому містяться повідомлення № 94 від 05.06.2014р; аркуш паперу формату А-4, на якому міститься «Договір про розірвання Договору оренди від 01.06.2016 № 83-16 нерухомого майна залишити в матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів із моменту проголошення. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку у суді.

Головуючий: ОСОБА_1