Справа № 712/2646/18
Провадження № 1кс/712/1191 /18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про застосування запобіжного заходу

у вигляді цілодобового домашнього арешту

17 березня 2018 року Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , підозрюваної ОСОБА_7 , розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси винесене в кримінальному провадженні № 0009473 від 28.11.2017, старшим слідчим СВ Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Черкаській області майором поліції ОСОБА_5 та погоджене прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Чехівка, Чорнобаївський район, Черкаська область, українка, громадянка України, з середньою освітою, неодружена, на утриманні дітей не має, не працює, депутатом, учасником ліквідації наслідків ЧАЕС, інвалідом не являється, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , зі слів раніше несудима, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,
В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СВ Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Черкаській області майор поліції ОСОБА_5 з вернулася із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , посилаючись на те, що ОСОБА_7 , за попередньою змовою з особами, які на даний час встановлюються, у невстановлений слідством період часу, місці та способі отримала у невстановленої особи для подальшого збуту у п/е пакети із психотропною речовиною «амфетамін», та, з моменту отримання, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, зберігала її до 14.03.2018 з метою подальшого збуту для особистого матеріального збагачення.

У подальшому ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи наслідки своїх незаконних дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, маючи умисел на незаконне зберігання з метою збуту придбаної нею психотропної речовини «амфетамін», незаконно зберігала її до 11 год. 45 хв. 14.03.2018, яка була розфасована по п/е пакетах, за адресою проживання: АДРЕСА_2 , де 14.03.2018 у період часу з 11 год. 45 хв. до 12 год. 45 хв. під час обшуку працівниками поліції у квартирі АДРЕСА_3 , в якій проживає ОСОБА_7 , було виявлено та вилучено 22 п/е пакети із порошкоподібною речовиною, яка відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів № 2/540 від 15.03.2018 містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, яку після проведення обшуку вилучено та упаковано до спеціального пакету.

14.03.2018 після проведення ряду слідчих дій відносно ОСОБА_7 на підставі ст. 208 КПК України остання була затримана.

15.03.2018 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у незаконному зберіганні з метою збуту психотропної речовини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Причетність ОСОБА_7 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.
В клопотанні ставиться питання про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з тим, що підозрювана причетна до вчинення кримінальних правопорушень, за які відповідно до ч. 2 ст. 307 КК України, карається позбавленням волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, тобто є тяжкими злочинами у відповідності до вимог ст. 12 КК України. Беручи до уваги те, що підозрювана ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та понятих у цьому кримінальному провадженні, що може значно перешкодити явці до органів слідства та прокуратури, ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, користуючись своїми злочинними зв`язками, тому в разі незастосування саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, можуть мати місце вказані ризики.
Таким чином, ОСОБА_7 знаходячись на волі може незаконно впливати на свідків та понятих у цьому кримінальному провадженні шляхом умовлянь, погроз, підкупу чи інше,або вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню, а також може скоїти нові, умисні злочини.

В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Підозрювана в судовому засіданні, вину свою у вчиненому злочинові не визнає, просила застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник в судовому засіданні просив застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Також просив звернути увагу на порушені строки тримання під вартою підозрюваного.

Слідчий суддя, заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження приходить до наступного.

03.10.2017 року було прийнято Закон України № 2147-У111 «Про внесення змін до Господарського процессуального кодексу України, Цивільного процессуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Підпунктом 12 п.7 параграфу 1 розділу 4 Закону № 2147 до КПК України внесено зміни, відповідно до яких абзац перший ч.1 ст.184 викладено в новій редакції : Клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться (зареєстрований) орган досудового розслідування як юридична особа.

Разом з пунктом 4 параграфу 2 розділу 4 Закону № 2147 передбачено, що підпункти 11-27,45 пун пункту 7 параг.1 цього розділу вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР після введення в дію цих змін.

Таким чином, редакція ч.1. ст. 184 КПК України із змінами внесеними згідно Закону № 2147 застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР з 16.03.2018 року і пізніше.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються вони у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними законодавчими актами.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини - обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Крім того, згідно ст.5 Європейської конвенції з прав людини, яка у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи. Крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом.

Так, у справі «Смирнов проти Росії» Європейський суд з прав людини наголосив, що особа, обвинувачена в скоєнні злочину, завжди повинна знаходитися на свободі, до закінчення розгляду справи, якщо Держава не зможе довести, що маються «умісні і достатні» причини взяти її під варту, і зокрема, коли є підстави вважати, що особа ухилятиметься від слідства та суду, перешкоджатиме встановленню істини у справі, або продовжить злочину діяльність.

В частині 3 ст. 5 Конвенції / правова позиція ЄСПЛ, викладена в п. 60 рішення від 06.11.2008 року у справі "Єлоєв проти України"/ після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчинені злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.

В своєму клопотанні слідчий та прокурор вказує, що до підозрюваної ОСОБА_7 необхідно обрати міру запобіжного заходу тримання під вартою, що дасть необхідність запобігання спробам переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконному впливу на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, але доказів не надано.

При формуванні внутрішнього переконання слідчого, прокурора, слідчого судді, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятися від слідства й суду. Проте сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується особі, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу, оскільки це суперечило б презумпції невинуватості. У цьому ключі послідовною та логічною є позиція Європейського суду з прав людини, яка зводиться до наступного: небезпека можливості переховуватися від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку. Наявність сильної підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що відноситься до суті питання, однак сама по собі така підозра не може бути виправданням довготривалому утриманню під вартою. Небезпека переховування особи від правосуддя повинна оцінюватися не лише у світлі тяжкості покарання, але й виходячи з усіх інших обставин, які можуть або підтвердити наявності такої небезпеки, або звести її до такого мінімуму, що попереднє ув`язнення виявиться невиправданим.

В даному випадку слідчим та прокурором не доведено та не надано письмових доказів того, що в даному випадку виникли ризики передбачені вимоги ст.177 КПК України.

Судом встановлено, що підозрювана має постійне місце проживання, раніше не судима, характеризується позитивно та з урахуванням того, що досудовим розслідуванням не встановлено нових даних, за допомогою яких би обґрунтовувалася неможливість запобігання зазначеним ризикам будь-яким із передбачених ч.1 п.1,3,4,5 ст. 177 КПК України, тому за таких обставин суд вважає, що підозрювана ОСОБА_7 , не потребує ізоляції від суспільства та є можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту.

Клопотання адвоката стосовно негайного звільнення особи з-під варти відповідно до ст. 206 КПК України, суд зауважує. На виконання вимог ч.5 ст.206 КПК України слідчий суддя враховує, що в даному випадку затримання підозрюваного і тримання його під вартою є виправданим, оскільки затримання відбулося відповідно до п.2. ст..208 ч.1 КПК України і обумовлене здійсненням належних процесуальних дій під час досудового слідства. З боку правоохоронних органів відсутнє будь-яке зволікання з доставкою такої особи до слідчого судді для вирішення питання про її подальше тримання під вартою. Клопотання слідчого, яке погоджене прокурором, було подано в строки передбачені законодавством до Соснівського районного суду м. Черкаси та Придніпровського районного суду м. Черкаси, про що свідчать наявні ухвали суду. Тому, в даному випадку, враховуючи що 72 годинний термін не сплинув, а тому підстави звільнення з-під варти відсутні, оскільки в межах такого строку її затримання є виправданим. Крім того, на час розгляду клопотання ОСОБА_7 звільнена з-під варти.

Керуючись ст. ст. 40, 131-132, 176-178, 179-184, 194, 196, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого СВ Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Черкаській області майором поліції ОСОБА_5 задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, терміном на 60 (шістдесят) діб, тобто до 15 травня 2018 року, включно.

Строк домашнього арешту обчислювати з моменту винесення ухвали, тобто з 17 березня 2018 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;
- заборонити залишати житлове приміщення цілодобова за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд за кордон;
- утримуватися від спілкування з свідками, понятими та потерпілими за відсутністю захисника, слідчого або прокурора;
- не відвідувати місця, де знаходяться розважальні заходи.
Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Копію ухвали суду вручити підозрюваній ОСОБА_7 , слідчому, та прокурору для контролю за її виконанням.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з моменту її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1

Копію цієї ухвали мені вручено « » березня 2018 року о « » год. « » хв.
Одночасно роз`яснено порядок її оскарження.

Підозрювана: ОСОБА_7
Захисник: ОСОБА_6