Номер провадження: 11-сс/785/2068/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.12.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_9

слідчого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.12.2017 року в кримінальному провадженні №0000920 від 29.11.2017 року, -

встановив:
оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання начальника відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_12 , та застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України, відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Садове, Білгород-Дністровського району, Одеської області, українця, громадянина України, маючого неповну вищу освіту, неодруженого, працюючого юристом в ТОВ «Оскар Т», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.307 КК України.

Як убачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СВ Київського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000920 від 29.11.2017 року за підозрою у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.307 КК України.

Згідно повідомленій підозрі, ОСОБА_9 , будучи керівником Одеського осередку «Правого сектору», спонукуваний корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення і протиправного отримання коштів вирішив з використанням ресурсів громадського руху здійснювати діяльність, пов`язану з усуненням перешкод незаконній діяльності пунктів роздрібної торгівлі, у яких здійснювався збут наркотичних засобів та психотропних речовин, при наступних обставинах:

Встановлено, в період часу з середини квітня 2014 року по 12.09.2014 учасники організованої злочинної групи очолюваної ОСОБА_13 , до якої увійшли ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , особи, які були залучені в якості реалізаторів ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , та інші невстановлені слідством особи, здійснювали умисні злочини, пов`язані з незаконним обігом особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено.

Збут особливо небезпечних психотропних речовин проводився в орендованих приміщеннях магазинів на території м. Одеси з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які розташовувались за адресами АДРЕСА_3 і АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_7 , під виглядом ароматичних добавок для підгодовування риб, а саме: «Карась 50», «Карась 80», «Карась 150», «Карп 70», «Карп 120», «Карп 205», «Лящ 110», «Толстолоб 210к».

За період діяльності організованої групи з 12 квітня 2014 року до 12 вересня 2014 року, ОСОБА_13 та іншими учасниками групи отримано прибуток від незаконного обігу, пов`язаного зі збутом особливо небезпечних психотропних речовин в сумі не менш ніж 1239727,7 гривень.

Діяльність злочинного угрупування припинена 12.09.2014 року, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000024 від 28.02.2014 за обвинуваченням ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 у вчинені у складі організованої групи кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст.263, ч.2 ст.306 КК України направлено до Київського районного суду м. Одеси.

За результатами судового розгляду кримінального провадження Київським районним судом м. Одеси 11.04.2017 року ухвалено обвинувальний вирок, який набрав чинності (справа №520/4486/15-к, провадження №1-кп/520/444/17). У ході здійснення вищевказаної злочинної діяльності організатор злочинної групи ОСОБА_13 та учасник ОГ ОСОБА_15 усвідомлюючи необхідність прикриття злочинної діяльності від дій громадських активістів та ураховуючи взаємодію між правоохоронними органами Одеси та Одеським осередком «Правого Сектору», по знищенню пунктів продажу наркотичних заходів та психотропних речовин, вирішили заручитись підтримкою останнього.

З цією метою ОСОБА_15 26.07.2014 року неодноразово телефонував на «гарячу» лінію Одеського осередку «Правого сектору», намагаючись встановити контакт з його керівником ОСОБА_9

27.06.2014 року, близько 14 годин 17 хвилин, ОСОБА_9 зателефонував на мобільний телефон, яким користувався ОСОБА_15 та вони домовились про зустріч на наступний день.

Далі, ОСОБА_13 і ОСОБА_15 приблизно о 13 годині 27.07.2014 року у ресторані «Франзоль», який розташований по вул. Дерибасівська, 22-а в м. Одесі зустрілись з ОСОБА_9 та запропонували останньому за матеріальну винагороду не чинити перешкод незаконній діяльності пунктів роздрібної торгівлі «Поплавок», у яких здійснювався збут психотропних речовин. Відповідь на вказану пропозицію ОСОБА_9 пообіцяв її надати пізніше.

Після цього, 31.07.2014 року, приблизно о 21:27 год., ОСОБА_9 зателефонував на мобільний телефон, яким користувався ОСОБА_15 та цікавився чи належать магазини на АДРЕСА_8 членам злочинної групи ОСОБА_13 з метою не зашкодити незаконній діяльності по збуту психотропних речовин.

У подальшому, 04.08.2014 року, приблизно 13:30 год., ОСОБА_15 , зустрівся з ОСОБА_9 та з невстановленою особою з « ОСОБА_21 » на ім`я « ОСОБА_22 » у ресторані «Франзоль», який розташований по вул. Дерибасівська, 22-а у м. Одеса. На зустрічі ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_15 , що за кожну з восьми торгових точок, у яких здійснюється збут психотропних речовин, необхідно заплатити одну тисячу доларів США щомісяця, тобто разом 8 тисяч доларів США. На вказану пропозицію ОСОБА_9 , ОСОБА_15 відповів, що вони готові щомісяця платити 6 тисяч доларів США за вісім точок, на що ОСОБА_9 погодилися.

Також, 06.08.2014 близько 18 годин 32 хвилин ОСОБА_9 у телефонній розмові з ОСОБА_15 , запропонував захист від активістів «Громадянського Альянсу», якщо останні будуть перешкоджати злочинній діяльності по збуту психотропних речовин.

Далі, на виконання злочинної домовленості у невстановленому місці та у невстановлений день ОСОБА_13 передав ОСОБА_15 грошову суму у гривні еквівалентну 6 тисячам доларів США для передачі ОСОБА_9 .

ОСОБА_15 приблизно о 13 годині 10.08.2014 року зустрівся на розі вул. Жуковського і Олександрівського проспекту у м. Одесі зі ОСОБА_9 , передав йому вказані гроші та адреси торгових точок, про що повідомив організатору ОСОБА_13 у телефонній розмові.

12.12.2017 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.307 КК України.

12.12.2017 року начальник відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 за погодженням з прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_12 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.12.2017 року клопотання слідчого задоволено та застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого. Захисник посилається на те, що підозра у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення не обґрунтована, оскільки до клопотання про обрання запобіжного заходу слідчим долучені недопустимі докази. Крім того, слідчим в клопотання, а прокурором в суді, не було доведено наявність ризиків передбачених ст.ст. 177, 178 КПК України, які б обґрунтовували необхідність обрання запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити; прокурорів, які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді домашнього арешту визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 181 КПК України.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею в цілому були дотримані.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що, за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», « 42310/04, § 219, 21.04.2011р.).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Таким чином, обґрунтованість підозри передбачає наявність фактів чи свідчень, здатних переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення.
Ризик же, в свою чергу, - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у ч.1 ст.177 КПК України.
Прийняте оскаржуване рішення про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту слідчий суддя районного мотивував наявністю в матеріалах провадження обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.307 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років; вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Апеляційний суд вважає непереконливими доводи сторони захисту щодо недопустимості як доказів, які обґрунтовують висунуту на даній стадії досудового розслідування підозру, протоколів слідчих дій, а саме: протоколу огляду матеріалів отриманих в результаті проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 11.12.2017 року та протоколу допиту свідка ОСОБА_23 .
Кримінальний процесуальний кодекс України передбачає тільки процесуальну процедуру доказування обставин справи. Тільки шляхом представлення суду належним чином формалізованих доказів повинна доводитись обґрунтованість підозри та наявність ризиків.
В свою чергу доказами у кримінальному провадженні згідно з положеннями ст. 84 КПК України є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Основним способом збирання доказів стороною обвинувачення є проведення слідчих (розшукових) дій та такого їх різновиду, як негласні слідчі (розшукові) дії.
Процесуальними джерелами доказів виступають, протоколи допитів свідків, потерпілих, підозрюваних, протоколи слідчих дій, інші документи, результати технічного документування, висновки експертів, речові докази, документи, дані про особу підозрюваного.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
В іншому випадку слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання слідчий, прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.193 КПК України.
Сторона захисту посилається на те, що за результатами дослідження доказів, поданих стороною обвинувачення на стадії розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя районного суду та суд апеляційної інстанції повинні зробити висновок про недопустимість поданих слідчим та прокурором доказів.
При цьому, захисник та підозрюваний стверджують, що протокол допиту свідка ОСОБА_23 , не можна визнавати допустимим доказом, оскільки останній повідомив неправдиві відомості щодо причетності ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого йому злочину під тиском правоохоронних органів з метою дискредитації підозрюваного, а протокол огляду від 11.12.2017 року є недопустимим доказом, оскільки слідчий не мав права складати такий процесуальний документ за результатами огляду матеріалів проведених негласних слідчих (розшукових) дій, отриманих в іншому кримінальному провадженні, які були долучені до даного кримінального провадження в порядку ст. 257 КПК України на підставі ухвали слідчого судді апеляційного суду.
По-перше, апеляційний суд констатує, що на даній стадії, а ні слідчий суддя районного суду, а ні апеляційний суд не має повноважень висловлюватися щодо вмотивованості та законності ухвали слідчого судді апеляційного суду, яка винесена за результатами розгляду клопотання прокурора в порядку ст. 257 КПК України. Тільки у разі відсутності відповідних ухвал слідчого судді районного суду щодо тимчасового доступу до матеріалів кримінального провадження №1-кп/520/444/17, яке зберігається в Київському районному суді м. Одеси, а також ухвали слідчого судді апеляційного суду Одеської області від 12.12.2017 року, винесеної в порядку ст. 257 КПК України, існували б підставити ставити під сумнів законність отримання відомостей, які містяться в матеріалах отриманих в результаті проведення негласних слідчих (розшукових) дій та долучення їх до даного кримінального провадження. Натомість наявність вказаних ухвал слідчих суддів та долучені до кримінального провадження процесуальні документи та матеріали, можуть бути перевірені на предмет дотримання належної процесуальної процедури їх отримання та їх належності та допустимості як доказів тільки за результатами судового розгляду кримінального провадження по суті, та надання їм належної правової оцінки в сукупності з іншими доказами по справі, якщо такі будуть отримані органом досудового розслідування.
По-друге, апеляційний суд враховує, що доводи сторони захисту щодо недопустимості наданих слідчим доказів, а саме: протоколу огляду матеріалів отриманих в результаті проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 11.12.2017 року та протоколу допиту свідка ОСОБА_23 , є безпідставними, оскільки порядок визнання доказів недопустимими регламентований ст. 89 КПК України.
За загальним порядком, визначеним ч. 1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Крім того, існує і спеціальний порядок визнання доказів недопустимими, визначений у ч. 2 ст. 89 КПК України, відповідно до якої у випадку встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Апеляційний суд констатує, що за формулюванням ст. 89 КПК України: «суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті» та «суд визнає цей доказ недопустимим». В свою чергу, згідно з положеннями ст. 30 КПК України, у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом, а тому можна дійти висновку, що суд, лише при розгляді справи по суті вирішує питання допустимості доказів.
Слід звернути увагу, що слідчий суддя - не є суддею в розумінні ст. 30 КПК України і до його повноважень належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на досудовому слідстві.
Таким чином, якщо буквально тлумачити ст. 89 КПК України, в якій йдеться про «суд», але жодного слова немає про «слідчого суддю», то можна зробити висновок, про те, що слідчий суддя, який приймає рішення на стадії досудового розслідування, не наділений повноваженнями щодо визнання доказів недопустимими і це питання повинно вирішуватися судом під час судового розгляду кримінального провадження по суті пред`явленого обвинувачення, оскільки питання допустимості відносно поданих учасниками кримінального провадження доказів, без здійснення їх перевірки і співставлення з іншими доказами, можливо тільки під час судового розгляду або навіть у нарадчій кімнаті при вирішенні справи по суті та ухвалені рішення (винесенні вироку).
Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наявні в матеріалах провадження дані у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушеня, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.307 КК України. Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що фактів і інформації, які на даній стадії досудового розслідування свідчать про можливу причетність ОСОБА_9 до вчинення кримінального правопорушення, в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої підозри.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що висунута ОСОБА_9 на даній стадії досудового розслідування підозра, є обґрунтованою, та вірно встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризик того, що ОСОБА_9 може вчинити інше кримінальне правопорушення є доведеним, оскільки навіть враховуючи принцип презумпції невинуватості, сам факт наявності на даній час низки кримінальних проваджень в яких ОСОБА_9 є підозрюваним та обвинуваченим у вчиненні в тому числі і тяжких злочинів, дає обґрунтовані підстави вважати, про слушність висновків слідчого судді про існування вказаного ризику.

Разом з цим, за результатами апеляційного перегляду, судом встановлено, що обґрунтовано дійшовши висновку про необхідність обрання відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідчий суддя не мотивував свого рішення щодо доцільності застосування до нього цілодобового домашнього арешту, а тому таке рішення колегія суддів визнає необґрунтованим.

При розгляді апеляційної скарги захисника, судом встановлені обставини, які тягнуть за собою скасування ухвали слідчого судді та прийняття апеляційним судом нової ухвали, оскільки слідчий суддя приймаючи рішення щодо застосування цілодобового домашнього арешту не в повній мірі врахував данні про особу підозрюваного ОСОБА_9 , а саме те, що останній має постійне місце роботи в ТОВ «Оскар Т» працюючи на посаді юриста, тому йому потрібно виконувати свої обов`язки перед підприємством. Крім того, підозрюваний повинен мати можливість працюючи отримувати дохід для оплати проживання в житлі, яке він винаймає в м. Одесі, та забезпечувати основні потреби життя.

Приймаючи рішенні про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу в виді домашнього арешту в певний час доби, апеляційний суд виходить з того, що підозрюваний не може бути позбавлений права на працю, яке є одним з пріоритетних соціальних прав, закріплених в Конституції України.

Зокрема, у ч.1 ст.43 Конституції зазначається, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Гарантуючи це право, держава, як зазначається у ч. 2 ст. 43 Конституції, створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує можливість реалізації потреби людини створювати і здобувати джерела існування для себе та своєї сім`ї.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати ухвалу слідчого судді про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу та враховуючи те, що підозрюваний має постійне місце проживання та постійне місце роботи в м. Одесі, що свідчить про його міцні соціальні зв`язки за місцем проведення досудового розслідування, та вказує на можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж просив слідчий у клопотанні, а саме у виді домашнього арешту за місцем постійного проживання у відповідний час доби, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

На думку апеляційного суд, такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, створить умови існування достатнього балансу між обмеженнями, які застосовує держава до особи, яка на даній стадії досудового розслідування підозрюється у вчиненні злочину з її правом на працю встановленим ст. 43 Конституції України, та забезпечить підозрюваному реалізацію його потреби створювати і здобувати джерела існування для себе.

Відповідно до вимог ч. 4 ст.176, ч. 6 ст. 181, ч. 6 ст. 194 КПК України строк дії ухвали апеляційного суду Одеської області про обрання запобіжного заходу підозрюваному у виді домашнього арешту обчислюється з моменту оголошення ухвали апеляційного суду та діє в межах строку досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000920 від 29.11.2017 року.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.12.2017 року, якою було задоволено клопотання начальника відділення розслідувань злочинів загальнокримінальної спрямованості СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_12 в кримінальному провадженні №0000920 від 29.11.2017 року, та застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків передбачених п.п.1,2,3,5 ч.5 ст.194 КПК України відносно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,- скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання начальника відділення розслідувань злочинів загальнокримінальної спрямованості СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_12 в кримінальному провадженні №0000920 від 29.11.2017 року, про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,запобіжний захід у виді домашнього арешту, з забороною залишати житло де він мешкає, за адресою: АДРЕСА_2 , в період з 19 години до 07 години наступного дня, роз`яснивши підозрюваному його обов`язок щодо заборони залишати вказане житло у зазначений період часу.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, за першим викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, у якому він повинен відбувати домашній арешт без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_9 , що в разі невиконання, покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення.

Виконання ухвали апеляційного суду Одеської області про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_9 у виді домашнього арешту та контроль за його поведінкою покласти на співробітників Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.

Строк дії ухвали апеляційного суду Одеської області про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_9 у виді домашнього арешту обчислюється з моменту оголошення ухвали апеляційного суду, а саме з 21 грудня 2017 року та закінчується 12 лютого 2017 року, тобто в межах строку досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000920 від 29.11.2017 року.

Копію ухвали вручити підозрюваному, слідчому та прокурору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4