Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
03 квітня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції з ДУ Городоцький виправний центр ( №131) апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 03 січня 2018 року за участю прокурора ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Рівненського районного суду від 03 січня 2018 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Чаплінка Царичанського району Дніпропетровської області, громадянину України, з середньою освітою, не одруженому, не працюючому, раніше неодноразово судимому, засудженому вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2015 року за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України відмовлено в задоволенні заяви про застосування положень Закону України Про амністію у 2016 році.

Відмовляючи в задоволенні заяви, місцевий суд покликався на відсутність законних підстав для звільнення засудженого ОСОБА_5 від покарання, відповідно до положень Закону України Про амністію у 2016 році, оскільки останній після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинив умисний злочин. Засуджений не відбув покарання у виді штрафу за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року.

У поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 , покликаючись на незаконність прийнятого процесуального рішення, доводить, що з моменту призначення йому покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року по даний час він не вчинив жодного злочину, у зв`язку з чим відсутні підстави для відмови в застосуванні щодо нього акту амністії. Просить скасувати ухвалу та ухвалити нову, якою задовольнити його заяву про застосування Закону України Про амністію у 2016 році, звільнивши від відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора про залишення ухвали без змін та відхилення заяви ОСОБА_5 щодо застосування акту амністії, перевіривши матеріали судового провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_5 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається із заяви-клопотання, поданої засудженим до суду першої інстанції, ОСОБА_5 просить застосувати щодо нього положення ст. 7 Закону України Про амністію у 2016 році.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про амністію у 2016 році, підлягає скороченню наполовину невідбута частина покарання засудженим, які відбувають покарання у виді обмеження волі, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, за злочини, що не є особливо тяжкими, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-6 цього Закону.

З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_5 , який раніше неодноразово судимий, відбував покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2015 року у виді позбавлення волі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 07.08.2017 року засудженому ОСОБА_5 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі замінено на обмеження волі строком один рік шість місяців і десять днів.

З 30.08.2017 року засуджений відбуває міру встановленого режиму відбування покарання у ДУ Городоцький виправний центр (№ 131) .

В суді апеляційної інстанції засуджений ОСОБА_5 зазначив, що, на його думку, він підпадає під дію ст. 4 Закону України Про амністію у 2016 році.

Однак, згідно п.б ст. 9 Закону України Про амністію у 2016 році, амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України Про застосування амністії в Україні, а також до осіб, які раніше звільнялися з місць позбавлення волі умовно-достроково, і знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Як вбачається з матеріалів судового провадження ( а.с. 11), ОСОБА_5 раніше був засуджений вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2012 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 71 КК України до остаточного покарання один рік і шість місяців позбавлення волі та звільнений умовно-достроково 12 березня 2014 року на невідбутий строк покарання - три місяці і один день.

Після умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі. ОСОБА_5 19 квітня 2014 року вчинив новий умисний злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, віднесений законом до тяжких злочинів, за який на даний час відбуває покарання.

За таких обставин, враховуючи положення Закону України Про амністію у 2016 році, засуджений ОСОБА_5 не підпадає під дію згаданого закону.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону при розгляді заяви ОСОБА_5 в суді першої інстанції, які б слугували підставою для скасування ухваленого судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 03 січня 2018 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
З оригіналом вірно: Суддя ОСОБА_1