Справа № 504/4376/17
Провадження № 1-кс/504/870/17

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту

13.12.2017 смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,
слідчого СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області - ОСОБА_4

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4, смт. Доброслав, клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області майор поліції ОСОБА_4 від 12 грудня 2017 року, погодженого 12 грудня 2017 року прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000558 від 22.04.2015 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, до підозрюваного,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, українця, громадянина України,

який має середню технічну освітою, одружений,

офіційно не працевлаштований,

зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

фактично проживає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

раніше не судимому в силу ст. 89 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2017 року слідчий СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області звернувся до суду із клопотаннями, погодженим із прокурорм Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000558 від 22.04.2015 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, до підозрюваного ОСОБА_7 .

На обгрунтування свого клопотання слідчий в судовому засіданні послався на наступні фактичні обставини:

Так, слідчим відділом Лиманського ВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000558 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України.
Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_7 , точний час, дата та місце досудовим слідством не встановлені, вступив в злочинну змову з ОСОБА_8 та невстановленою слідством особою на ім`я ОСОБА_9 , після чого у них виник спільний злочинний умисел, спрямований на незаконну вимогу до ОСОБА_10 з вимагання дій майнового характеру, а саме здійснення відмови від грошових коштів на загальну суму 36 000 доларів США, що станом на 01.07.2014 року становили 424 260 гривень, які вона упродовж 2008 року позичала ОСОБА_11 .

На початку липня 2014 року, більш точної дати та часу слідством не встановлено, ОСОБА_8 , спільно з невстановленою у ході досудового розслідування особою на ім`я ОСОБА_9 , з метою реалізації спільного злочинного умислу, прибули за місцем мешкання ОСОБА_10 - до гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_3 .

Знаходячись у кімнаті № 32 вказаного гуртожитку, ОСОБА_8 умисно, за попередньою змовою з невстановленою особою на ім`я ОСОБА_9 , почав вимагати від ОСОБА_10 відмовитися від грошових коштів на загальну суму 36 000 доларів США, що станом на 01.07.2014 року становили 424 260 гривень, які вона позичила ОСОБА_11 , погрожуючи застосуванням насильства, а саме заподіянням тілесних ушкоджень та позбавленням життя потерпілої та її родичів.

У той самий час, невстановлена особа на ім`я ОСОБА_9 , умисно чинив психологічний вплив на ОСОБА_10 , своєю присутністю створюючи переконання у реальності вимоги та погрози застосування насильства.

Після цього, продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, ОСОБА_8 та невстановлена особа на ім`я ОСОБА_9 , на протязі двох тижнів неодноразово відвідували ОСОБА_10 за місцем її проживання та погрожуючи позбавленням життя потерпілої, вимагали анулювання боргових розписок, отриманих ОСОБА_10 від ОСОБА_11 .

14 липня 2014 року ОСОБА_8 та невстановлена особа на ім`я ОСОБА_9 , з метою доведення єдиного злочинного наміру до кінця, шляхом обману, а саме обіцяючи повернути частину боргу ОСОБА_11 , призначили ОСОБА_10 зустріч на маршрутній зупинці «Лузанівка» у м. Одесі.

Того ж дня приблизно о 14 годині 56 хвилин, ОСОБА_8 та невстановлена слідством особа на ім`я ОСОБА_9 , за попередньою змовою, умисно зустрілись з ОСОБА_10 по АДРЕСА_4 , після чого із застосуванням насильства, яке виразилось у тому, що невстановлена слідством особа на ім`я ОСОБА_9 заламав одну руку ОСОБА_10 , а ОСОБА_8 , в свою чергу, іншу, та насильно посадили до салону свого автомобіля марки «Деу- Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Знаходячись у салоні вказаного автомобіля, невстановлена особа на ім`я ОСОБА_9 , умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , з метою припинення опору, наніс один удар ліктем в область потилиці ОСОБА_10 , від чого остання тимчасово втратила свідомість.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, ОСОБА_8 та невстановлена слідством особа на ім`я ОСОБА_9 , насильно відвезли ОСОБА_10 до безлюдного місця біля с.Корсунці Одеської області, більш точне місце у ході досудового розслідування не встановлено.

По дорозі з м. Одеси до с. Корсунці до них приєднався ОСОБА_7 , на невстановленому слідством автомобілі.

Прибувши на вказане місце ОСОБА_8 та ОСОБА_7 продовжили утримувати ОСОБА_10 проти її волі, з застосуванням психологічного та фізичного насильства, яке виразилося в погрозах позбавлення її життя та нанесенні численних тілесних ушкоджень, вимагали від неї відмови від грошових коштів у сумі 36 000 доларів США, що станом на 01.07.2014 року становили 424 260 гривень, які вона позичила ОСОБА_11 .

У той самий час, невстановлена особа на ім`я ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , спостерігав за місцевістю, забезпечуючи безперешкодне вчинення злочинних дій.

В ході примусового утримання, тривалих знущань та нанесення тілесних ушкоджень, знаходячись під постійним фізичним та психологічним тиском зі сторони ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та невстановленої особи на ім`я ОСОБА_9 , ОСОБА_10 змушена була погодитися на умови, які заздалегідь були висунуті, а саме написання розписки про отримання грошових коштів від компаньйона ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в сумі 36 000 доларів США, що станом на 01.07.2014 року становили 424 260 гривень.

ОСОБА_10 під впливом психологічного та фізичного насильства, відповідаючи на вимоги вказаних осіб, на аркуші блокноту, який належить ОСОБА_8 , написала розписку, не відповідаючи дійсності про те, що отримала 36 000 доларів США, що станом на 01.07.2014 становили 424 260 гривень в рахунок боргу, яку передала ОСОБА_8 .

Після чого ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та невстановлена особа на ім`я ОСОБА_9 стали розмовляти між собою, чим скористалася ОСОБА_10 та втекла, побігши в сторону с.Корсунці Лиманського району Одеської області.

Вказане кримінальне правопорушення кваліфіковано органом досудового розслідування за ст. 189 ч. 3 КК України, тобто вимагання, що завдало майнової шкоди у великих розмірах, вчинене за попередньою змовою групою осіб та поєднане з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.
12 грудня 2017 року про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, повідомлено ОСОБА_7 в присутності захисника.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у клопотанні, повністю вважав доведеним обгрунтованість повідомленої підозри.
Слідчий та прокурор посилались на те, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме:
Підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, знищити, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Адвокат ОСОБА_5 та підозрюваний ОСОБА_7 вважали клопотання необгрунтованим, послались на те, що, на їх думку, органом досудового розслідування «сфабриковані» матеріали даного кримінального правопорушення, органом досудового розслідування не вмотивовано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і тому просили відмовити у задоволенні клопотанння слідчого, та вирішити питання обрання менш суворого запобіжного заходу.
Дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання слідчого, допитавши підозрюваного, заслухавши учасників судового розгляду, слідчий суддя дійшов до наступних висновків:
Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно із ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини
Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
Крім того, слідчий суддя враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Слідчий суддя виходить з того, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, § 219, 21 квітня 2011 року).
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції».
За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).
Як встановлено в судовому засіданні, підозрюваний ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.189 КК України, яке карається позбавленням волі на строк від 5 до 10 років з конфіскацією майна.
В силу ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при визначенні запобіжного заходу (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та наданими до клопотання доказами, а саме:
витягом з ЄРДР № 0000558 від 07.12.2017 року;
протоколом допиту потерпілої від 26.10.2017 року;
протоколом допиту потерпілої від 09.11.2017 року;
протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 19.08.2016 року;
протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 11.11.2017 року;
протоколом слідчого експерименту від 07.11.2017 року;
протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 27.10.2017 року;
протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 14.07.2016 року;
висновком експерта від 26.09.2016 року № 95;
висновком експерта від 19.01.2017 року № 124;
При цьому, слідчий суддя дослідивши додані до клопотання матеріали, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання свідків, письмові докази та інші) свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, оскільки підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити правопорушення, прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів та отримані у порядку встановленому Кримінальним процесуальним Кодексом України.
Стаття 177 КПК України передбачає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь- яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Разом з цим, ст. 178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Відповідно до ст. 183 ч.2 п.4 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Приймаючи рішення про можливість обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд приймає до уваги, що відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Преценденте право Конвенції розробило чотири базових прийнятних підстави для відмови у звільненні особи з під варти:
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення не з`явиться на суді /дело Stogmuller против Austria/;

ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення у випадку звільнення прийме дії, направлені на перешкоджання віправленню правосуддя /дело Stogmuller против Austria/;

ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення, здійснить подальші правопорушення /дело Matznetter против Austria/;

ризик, що особа порушить громадський порядок /дело Letellier против France/.

Доцільність тримання під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.

Тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невиновності, переважують правило поваги особистої свободи /дело W. против Switzerland, судебное решение от 26 января 1993 года § 30/.

Оцінюючи ризик того, що підозрюваний може ухилятися від правосуддя, слідчий суддя приймає до уваги те, що підозрюваний має постійне місце мешкання на території Одеської області, місце реєстрації, частку у спільній власності на нерухоме майно за місцем реєстрації, має дружину та доньку, хворого на епілепсію батька, який є інвалідом ІІ групи безстроково, тобто має міцні соціальні зв`язки.

Разом із тим, слідчий суддя враховує, що підозрюваний офіційно не працює, однак позитивно характеризується за місцем реєстрації, має важке медичне захворювання (цироз печінки ІІ ступеня, вірусний гепатіт С та супутні захворювання).

Поряд з цим, суд приймає до уваги суспільний інтерес, обгрунтованість підозри, приймає до уваги тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, однак сама важкість та обставина притягнення до кримінальної відповідальності не може бути беззаперечною обставиною, яка свідчить про об`єктивну наявність ризиків визначених ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні не доведено, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

Не доведено і ризику того, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь- яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Слідчий суддя враховує, що безпосередньо розписка, написана потерпілою, вже вилучена органом досудового розслідування.

Ризики того, що підозрюваний вчинить інше кримінальне правопорушення чи продовжить кримінальне правопорушення у якому підозрюється обвинувачується, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає частково обгрунтованим, оскільки дійсно, підозрюваний може впливати на потерпілу (в судовому засіданні підозрюваний визнав що знайомий особисто з потерпілою), свідків (підозрюваний визнав, що знайомий зі ОСОБА_11 , яка допитана як свідок по справі), експерта по даному кримінальному провадженню, однак такий ризик не може бути достатнім для обрання найбільш суворого запобіжного заходу.

Слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором під час розгляду клопотання не надано достатньо переконливих доказів того, що жоден із більш мяких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як винятковий запобіжний захід, що застосовується винятково в разі неможливості застосування більш мякого запобіжного заходу, що надасть змогу запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, не може бути застосовано до підозрюваного, так як з урахуванням особи підозрюваного, обставин справи до нього може бути застосовані інші міри запобіжних заходів достатні для запобігання ризиків вказаних в клопотанні.
Крім цього, слідчий суддя вважає, що при розгляді клопотання, прокурором та слідчим не доведено наявність достатніх підстав, передбачених п. 3 ст. 194 КПК України, а саме неможливість застосування більш мякого запобіжного заходу для запобігання існуючих ризиків, зазначених у клопотанні.
Для запобігання встановлених ризикам слідчий суддя вважає можливим обрати наступний запобіжний захід:
Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Строк дії ухвали не може перевищувати двох місяців.
Вирішуючи питання встановлення заборони залишати житло, слідчий суддя приймає до уваги, що підозрюваний офіційно не працює, проте працює його дружина, має певне важке захворювання, однак на теперішній час суду не надано доказів того, що захворювання сягнуло такого ступеня, що вимагало би негайного лікування підозрюваного в умовах стаціонару. Наявне захворювання у підозрюваного у теперішній час не виключає надання йому медичної допомоги на дому.
Слідчий суддя вважає необхідним застосувати до підозрюваного електронні засоби контролю.
Відповідно до ч. 2 ст. 195 КПК України електронні засоби контролю можуть застосовуватись працівниками органу внутрішніх справ на підставі ухвали слідчого судді, якою щодо підозрюваного обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Електронні засоби контролю застосовуються в порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ.
Слідчий суддя, зваживши всі обставини справи, вважає саме такий запобіжний захід для підозрюваного найбільш об`єктивним, розумним, співмірним, та таким, що не становитиме для підозрюваного надмірний тягар.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 132, 176-178, 181, 183-186, 193, 194, 195-197, 203, 205, 206,309, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області майора поліції ОСОБА_4 від 12 грудня 2017 року, погодженого 12 грудня 2017 року прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000558 від 22.04.2015 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, до підозрюваного ОСОБА_7 , відмовити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлюється заборона залишати цілодобово своє житло за адресою: АДРЕСА_2 (десять сорок п`ять).

Відповідно до ст. 194 КПК України підозрюваному ОСОБА_7 встановити наступні обов`язки:

Прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора та/або суду.

Утримуватись від спілкування з потерпілою ОСОБА_17 , свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , іншим свідками по справі, які можуть бути допитані органом досудового розслідування.

Утримуватись від спілкування з іншим підозрюваним по даному кримінальному провадженню - ОСОБА_8 .

Здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд за межі України і в`їзд в Україну.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , електронні засоби контролю.
Електронні засоби контролю застосовуються в порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ.
Слідчий, працівник органу внутрішніх справ перед застосуванням електронного засобу контролю зобов`язаний під розпис роз`яснити підозрюваному правила користування пристроєм, техніку безпеки поводження з ним, наслідки його зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю.
Попередити підозрюваного ОСОБА_7 про те, що відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на підозрюваного при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту, що тягне за собою відповідні негативні наслідки.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 , що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню.
Виконання ухвали доручити Лиманському ВП ГУ НП в Одеській області.
Строк дії ухвали розпочинається з моменту її оголошення, тобто 13 грудня 2017 року і закінчюється 11 лютого 2018 року.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1