Справа № 484/1891/17
Провадження № 1-КП/484/143/18
У Х В А Л А
про повернення обвинувального акту
16 лютого 2018 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Янішевка Любашівського району Одеської області, громадянина України, освіта середня, працюючого охоронцем ТОВ «Будівельно-монтажного управління №13», мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч.1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2018 року з апеляційного суду Миколаївської області на новий розгляд до суду надійшла кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1 ст. 190 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор, потерпілий та обвинувачений вважали за можливе призначити справу до судового розгляду.

Однак, судом встановлено, що обвинувальний акт не в повній мірі відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Із вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України випливає, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчиненого, наслідки дій або бездіяльності, причинний зв`язок між ними, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як слідує з тексту обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, однак, викладаючи фактичні обставини щодо вчинення ОСОБА_4 вказаного кримінального правопорушення, органом досудового розслідування не зазначені усі фактичні обставини щодо способу, форми вини, мотиву, мети, обставин вчинення, конкретність дій ОСОБА_4 в їх послідовності, наслідки таких дій та причинний зв`язок між ними, що у свою чергу не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. Зі змісту обвинувачення вбачається, що ОСОБА_7 «продав» гараж, який йому не належить, на що він не мав законних повноважень, однак в обвинувальному акті не зазначено про матеріальну шкоду, завдану власнику гаражу. Також не зазначено про заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 , а майно, яким заволодів ОСОБА_4 , не визначено індивідуально-родовими ознаками.

Також в обвинувальному акті відсутнє посилання на правові підстави належності гаража № НОМЕР_3 в АГК «Розовий» ОСОБА_8 .

Крім того, в обвинувальному акті наявні виправлення у датах вчинення злочину, що не дає можливості однозначно зрозуміти зміст і межі обвинувачення.

Однією з гарантій права на справедливий суд відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського Суду з прав людини орієнтує на те, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27.02.1980 року). Про конкретність обвинувачення зазначено і у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.

У постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16 зазначено, що в обвинувальному акті важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, тому що правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Судом встановлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України. Зазначені обставини свідчать про суттєві порушення права особи на захист, які перешкоджають подальшому судовому розгляду справи, а тому обвинувальний акт слід повернути прокурору.

Керуючись ст. ст. 291, 314, 369-372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000938 від 20.04.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч.1 КК України повернути прокурору.

На ухвалу може бути подано апеляцію до апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її оголошення.

СУДДЯ:

16.02.18