Справа № 750/2388/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/231/2018
Категорія - ч.2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0005611,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, працюючого водієм відділення ремонту автомобільної техніки ЧЗ АРЗ СПУ ДСНС України в Чернігівській області, не одруженого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника -адвоката ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі

На підставі ст .ст. 75, 76, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки та покладенням обов`язків: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 264 грн. 30 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Як установив суд, 12 червня 2016 року, приблизно о 22 год., неповнолітній ОСОБА_6 , за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, перебуваючи на території Чернігівського дошкільного навчального закладу № 73, розташованого по вул. Рокосовського, 52 в м. Чернігові, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, підійшли до неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, нанесли йому не менше 4-х ударів руками в область голови та тіла, від яких у потерпілого утворилися садна потиличної ділянки волосяної частини голови, синці, забиття м`яких тканин обличчя, обох колінних суглобів, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень без розладу здоров`я та втрати працездатності.

Потягнувши за рюкзак, який знаходився на спині потерпілого, повалили його на землю, після чого відкрито викрали мобільний телефон марки «LG E612» вартістю 700 грн. з сім-карткою мобільного оператора МТС, вартістю 25 грн., а всього відкрито викрали майна на загальну суму 735 грн., що належало ОСОБА_10 , чим заподіяли матеріальну шкоду.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме у зв`язку із застосуванням ст.ст. 75, 104 КК України, які не підлягали застосуванню, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що поза увагою суду залишились обставини, які найбільш точно характеризують особу обвинуваченого, який будучи звільненим від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не став на шлях виправлення та знову вчинив тяжкий злочин проти власності громадян.

Не врахував суд, що неповнолітнім обвинуваченим не було виконано обов`язків, покладених на нього ухвалою суду від 18.01.2016 року, оскільки ОСОБА_6 був відрахований із навчального закладу.

Вважає, що гуманність суду під час призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, у поєднанні з антисоціальною поведінкою ОСОБА_6 та ігнорування ним умов звільнення від кримінальної відповідальності, може слугувати приводом до утвердження безкарності з його боку, спровокувати до вчинення повторних кримінальних правопорушень.

Зауважує, що під час судового розгляду, обвинувачений, в ході допиту свідків та дослідження матеріалів кримінального провадження, розуміючи невідворотність покарання та доведеність вини, не усвідомив всю сутність та тяжкість вчиненого ним діяння, не розкаявся у вчиненому.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, мотивуючи тим, що бійку з потерпілим розпочав ОСОБА_11 , який проходить по справі як невстановлена особа, до нього приєднавсь ОСОБА_6 , який також завдав потерпілому ударів. При цьому ОСОБА_6 не бачив моменту заволодіння телефоном потерпілого, не розпоряджався ним і коштів від продажу не отримав.

Стороною обвинувачення не надано жодного доказу на підтвердження попередньої змови між ОСОБА_6 та Панакшиним. Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 відбігли від місця бійки, а тому бачили перебіг подій епізодично і не можуть достовірно пояснити як все відбувалося.

Заслухавши доповідача, захисника -адвоката, який підтримав апеляційну скаргу про скасування вироку суду та закриття кримінального провадження через недоведеність участі ОСОБА_6 в пограбуванні потерпілого, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги про посилення покарання та заперечував проти аргументів сторони захисту, обвинуваченого, який визнавав, що бив потерпілого за компанію, проте телефона з кишені не витягав, попросив пробачення у потерпілого та його бабусі і вони йому пробачили, працевлаштований, покинув навчання через відсутність коштів для його оплати, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає залишити їх без задоволення.

Грабіж з об`єктивної сторони є відкритим викраденням чужого майна, яке вилучається в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення.

Учиненню злочину за попередньою змовою групою осіб притаманні дві ознаки: у вчиненні злочину беруть участь дві чи більше особи, які задовольняють вимоги суб`єкта злочину і між цими особами ще до початку вчинення злочину відбулася змова на його спільне вчинення. Змова між співучасниками може бути усна чи письмова або у формі конклюдентних дій, як у даному кримінальному провадженні, особа, щодо якої матеріали справи виділені в окреме провадження розпочала напад на потерпілого, обвинувачений ОСОБА_6 до нього приєднався тим самим поєднав себе спільністю дій та єдністю умислу. Потерпілому ОСОБА_10 обвинувачений натягнув светр на голову, в той час як інший співучасник пограбування обшукав кишені потерпілого та відкрито заволодів мобільним телефоном.

Свідок ОСОБА_15 серед чотирьох пред`явлених осіб для впізнання, вказав на ОСОБА_6 та на особу, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, як на продавців телефону, який він купив біля магазину «Горілочка» та який належав потерпілому ОСОБА_10 ( том. 1 а. с. 128-130).

Потерпілий ОСОБА_10 пояснював, що на нього напали двоє, побили, натягнули светр на голову та викрали мобільний телефон.

Пояснення обвинуваченого, що він особисто не вилучав мобільний телефон потерпілого, а тільки побив останнього, не виключає його винуватості у вчиненні пограбування. Обвинувачений не пояснив з якої причини він став завдавати ударів потерпілому і припинив побиття після того як інша особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, обшукала кишені потерпілого та відкрито заволоділа телефоном.

Дії ОСОБА_6 співпадали у часі з діями особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, були пов`язані між собою та направлені на подолання можливого опору потерпілого з прямим умислом на відкрите заволодіння чужим майном. Вилучення одним із співучасником майна, не виключає кримінальної відповідальності іншого співучасника, який сприяв такому вилученню, у даному випадку шляхом застосування насильства до потерпілого.

Отже, висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у відкритому викраденні майна потерпілого ОСОБА_10 , поєднаного із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, ґрунтуються на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах, є обґрунтованими та правильними.

Призначаючи покарання, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин, будучи неповнолітнім та щодо неповнолітньої особи, попросив вибачення у потерпілого та його бабусі, які йому пробачили та не наполягали на реальній мірі покарання.

Доводи прокурора про не усвідомлення обвинуваченим сутності та тяжкості вчиненого ним діяння, не можуть бути підставою для обрання реального покарання.

За обставинами пограбування, неповнолітній ОСОБА_6 не був ініціатором злочину, його роль у вчиненні злочину носила другорядний характер, він пристав до злочинних намірів особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений заявив, що він щиро шкодує з приводу вчиненого, працює на станції технічного обслуговування автомобілів шість днів на тиждень, робота за фахом, збирається поновити навчання у транспортному коледжі, який покинув через неможливість оплати навчання.

Згідно характеристики директора Коледжу транспорту та комп`ютерних технологій, ОСОБА_6 був відрахований з навчального закладу із заочного відділення через невиконання умов договору. ( том 1 а. с. 146).

На обліку у службі у справах неповнолітніх ОСОБА_6 ніколи не перебував, немає шкідливих соціальних звичок чи розладів психіки, за місцем проживання характеризується позитивно, про що свідчать наявні документи (том 1 а. с. 147-150).

Звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення злочину невеликої тяжкості із застосуванням примусових заходів виховного характеру, не є безумовною підставою для ув`язнення обвинуваченого на тривалий строк.

Характеристика за місцем офіційної роботи обвинуваченого є досить позитивною та свідчить, що обвинувачений дисциплінований та сумлінний працівник (а.с. 206).

З урахуванням обставин справи, характеру злочину, особи обвинуваченого, позиції потерпілого щодо виду та міри покарання, усіх пом`якшуючих покарання обставин, за відсутності обтяжуючих обставин, суд обрав правильну міру відповідальності, застосувавши звільнення від відбування покарання з випробуванням. Контролю за поведінкою обвинуваченого буде достатньо для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання та принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника -адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 листопада 2017 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18