АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1191/17 Справа № 204/8371/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0002626 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2017 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, українця, громадянина України, який має повну загальну середню освіту, офіційно не працюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 11.06.2008 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України на підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 3 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Постановою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.09.2010 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 1 місяць 5 днів;
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України;
учасники судового провадження :

прокурор - ОСОБА_7

захисник - ОСОБА_8

обвинувачений - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА :

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним за ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання рахується з моменту затримання.

Вирішено питання про речові докази в порядку ст. 100 КПК України.

ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення злочину за таких обставин: 23.09.2016 року приблизно о 22 год. 00 хв., він знаходячись за місцем свого постійного проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де також знаходився його двоюрідний брат ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, наніс потерпілому ОСОБА_9 не менше двох ударів фрагментом секатора в область грудної клітини праворуч, один з яких спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини праворуч, яке розпочинається раною на межі задньо-пахвової та середньо-пахвової лінії (на відстані 124 см вгору від підошовної поверхні стоп та на 14 см праворуч від умовної серединної лінії тіла), далі переходить в ранньовий канал, який йде ззаду наперед та знизу догори, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та проникає у праву плевральну порожнину, з явищами правостороннього пневмотораксу та емфіземи м`яких тканин правої половини грудної клітини яке відноситься до тяжких небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п.2.1.3 «й», «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджені наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляціну скаргу в якій просить вирок суду змінити та перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України.

Свої доводи обгрунтовує тим, що судом допущена однобічність та неповнота судового розгляду, прийняте рішення є необргунтованим та таким, що протирічить фактичним обставинам справи. Обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, належним чином не з`ясовані.

Апелянт стверджує, що обвинувачення у скоєнні ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України необгрунтоване та базується лише на показаннях свідка ОСОБА_10 , яка стверджувала, що заглядала у кімнату де знаходився він та ОСОБА_9 та бачила його сидячим з відкритими очима. На його питання під час судового розгляду свідок ОСОБА_11 відповіла, що не може цього стверджувати, а тому апелянт вважає її показання припущеннями.

Також на думку апелянта, суд першої інстанції не надав належної оцінки даним про те, що він знаходиться у дуже гарних стосунках з потерпілим та не мав наміру спричиняти йому тілесні ушкодження оскільки він заснув з розібраним сікатором в руках і не чув як потерпілий ОСОБА_9 ввійшов до кімнати, коли останній почав будити його ненавмисно наніс йому удари сікатором. Вказане свідчить про відсутність у нього як мотиву на умисне завдання тілесних ушкоджень так і наміру на їх спричинення.

Переконаний, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку та безпідставно не прийняв показання його брата потерпілого ОСОБА_9 щодо ненавмисного спричинення ним тілесних ушкоджень та розцінивши їх як засіб захисту та критично поставившись до них.

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу. Вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого та перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, а саме ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України та досліджені відповідно до ст. 23 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 84 КПК України доказами у кримінальній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність суспільно-небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги засудженого щодо невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; неправильному застосуванні закону України про кримінальну відповідальність допущених судом першої інстанції при судовому розгляді обвинувального акту по обвинуваченню ОСОБА_6 колегія суддів вважає їх необгрунтованими.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції обгрунтовано визнав винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Викладені у вироку обставини підтверджуються дослідженими судом першоїі інстанції доказами, які в свою чергу є належними, допустимими та достатніми, які були предметом ретельного дослідження в судовому засіданні й які суд обгрунтовано поклав в основу обвинувального вироку.

З викладеними в апеляційній скарзі доводами обвинуваченого про безпідставність його засудження за ч. 1 ст. 121 КК України колегія суддів погодитись не може.

Твердження апелянта про те, що місцевий суд безпідставно послався у обвинувальному вироці на показання свідка ОСОБА_10 які на його думку є припущенням, надумані, протирічять показанням ОСОБА_11 які остання дала безпосередньо в ході судового розгляду та які зафіксовані технічними засобами фіксації судового процесу.

Так свідок ОСОБА_11 під присягою та будучи повідомленою про кримінальну відповідальність показала, що: 23 вересня 2016 року її парню ОСОБА_9 від бабці ОСОБА_12 надійшло смс-повідомлення в якому остання прохала його негайно під`їхати до неї додому, оскільки ОСОБА_6 знаходився в стані алкогольного сп`яніння та погано себе вів. Вона разом з ОСОБА_9 прийшла у кв. АДРЕСА_1 де мешкали ОСОБА_6 , та ОСОБА_12 . Коли увійшли до квартири то побачили, що ОСОБА_12 знаходиться в туалеті з подушкою, та остання повідомила, що ОСОБА_6 знаходячись в стані алкогольного сп`яніння сварився з нею, а потім закрив її в туалеті. В данний час ОСОБА_6 знаходився у кімнаті, при цому було чутно як в кімнаті гучно грає музика. ОСОБА_9 пішов до кімнати, в цей час ОСОБА_12 повідомила їй, що у ОСОБА_6 сікатор. Вона відразу ж побігла до кімнати де побачила ОСОБА_6 , який сидів на дивані обличчям до неї з відкритими очима. Вона крикнула ОСОБА_9 , що у ОСОБА_6 є сікатор при цьому ОСОБА_6 дивися на неї та не регаував. Вона злякалась та вибігла з кімнати. Десь через три хвилини вийшов ОСОБА_9 , який тримався за бік, в нього текла кров. ОСОБА_12 відразу почала промивати ОСОБА_9 рану, а вона викликала поліцію. ОСОБА_6 весь час з кімнати не виходив.

Показання ОСОБА_11 не протиріччять та узгоджуються з висновком судово медичної експертизи № 4262е від 16.11.2016 року яка була досліджена судом першої інстанції та відповідно до якої у ОСОБА_9 виявлені тілені ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини праворуч, яке розпочинається раною на межі задньо-пахвової та середньо-пахвової лінії (на відстані 124 см вгору від підошовної поверхні стоп та на 14 см праворуч від умовної серединної лінії тіла), далі переходить в ранньовий канал, який йде ззаду наперед та знизу догори, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та проникає у праву плевральну порожнину, з явищами правостороннього пневмотораксу та емфіземи м`яких тканин правої половини грудної клітини яке відноситься до тяжких небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п.2.1.3 «й», «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджені наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6.
Ділянки на спині праворуч по лопатковій лінії по краю реберної дуги, ще є наслідком загоєння глибокого садна або поверхневої різаної рани, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що має незначні скороминущі наслідки.
Виявлене у ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді: - проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини праворуч, спричинено від механічної дії гострого предмету, який володів колючо-ріжучими властивостями та діяв в область грудної клітини праворуч у напрямку ззаду наперед та знизу догори.
Враховуючи характер та локалізацію виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння та дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до надходження на стаціонарне лікування в 16 MKJI, тобто і в термін на який вказує обстежений та слідчий у постанові.
Враховуючи характер, локалізацію та кількість виявлених у нього тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони спричинені від не менш як 2-х механічних дій.
Також данні висновки погоджуються із показаннями у суді першої інстанції експерта ОСОБА_13 яка пояснила, що на момент судово-медичної експертизи №4262е від 16.11.2016 року, у ОСОБА_9 було виявлено ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини праворуч шкіри, підшкірно-жирової клітковини та проникає у праву плевральну порожнину, з явищами правостороннього пневмотораксу та емфіземи м`яких тканин правої половини грудної клітини, дане тілесне ушкодження відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння. Також було виявлено ушкодження на спині праворуч по лопатковій лінії по краю реберної дуги, що є наслідком загоєння глибокого садна або поверхневої різаної рани, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні, скороминущі наслідки, які були спричинені незадовго до надходження ОСОБА_9 до лікарні №16, обидва відносяться до поранень грудної клітини. Тяжкі тілесні ушкодження та легкі тілесні ушкодження були спричинені не менш як двома механічними діями.
Узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_9 відповідно до яких: 23.09.2016 приблизно о 21-00 год., до нього подзвонила бабуся та попросила прийти. В цей день бабуся також писала смс-повідомлення, що посварилася з ОСОБА_6 , який є його двоюрідним братом, та попросила, щоб він прийшов до них, оскільки коли він знаходиться дома, то бабуся і ОСОБА_6 не сваряться. Він прийшов до бабусі зі своєю дівчиною ОСОБА_10 , бабуся сказала йому, що додому прийшов ОСОБА_6 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, просив в неї гроші, вони почали сваритися, а потім він пішов точити секатор. Бабуся попросила його, щоб він забрав секатор у ОСОБА_6 , оскільки він її був потрібен. Він зайшов в кімнату до брата, там гучно грала музика, ОСОБА_6 сидів на дивані біля телевізору, він одразу запитав навіщо він нервує бабусю, але ОСОБА_14 не відповів, напевно спав. Він побачив, що у ОСОБА_6 в правій руці знаходилося точило. Підійшов до дивану, та, коли намагався сісти на диван, взяв брата за плече, та штовхнув його, хотів розтормошити, щоб той прокинувся. В цей час ОСОБА_6 його чимось вдарив два рази. Після цього він відчув, що защипало в ребрі. В цей час двері в кімнату були відчинені і ОСОБА_10 крикнула йому, що у ОСОБА_6 в руках знаходиться ніж. Він відразу забрав з рук брата секатор. Після чого пішов в іншу кімнату, поклав секатор на шафу, дістав вату та приклав її до рани. Побачивши його, бабуся та його дівчина запропонували поїхати в лікарню
Не протирічять протоколу проведення слідчого експерименту від 29.09.2016 року, за яким потерпілому ОСОБА_9 було запропоновано відтворити обставини подій від 23.09.2016 року о 22-00 год в приміщенні кв. АДРЕСА_2 . Він пояснив, що, прийшовши до зазначеної квартири, разом з його дівчиною, зайшов до кімнати свого двоюрідного брата ОСОБА_6 , який сидів в кріслі з заплющеними очима, поставивши праву ногу на крісло, а лівою залишаючись на підлозі, нахилився до нього, коли ОСОБА_6 завдав йому правою рукою близько чотирьох ударів в області правого боку грудної клітини невідомим предметом, який ОСОБА_9 в нього відібрав і яким оказався секатор, після чого пішов до кімнати, де була бабуся.
Отже виходячи з наведеного колегія суддів приходить до висновку, що доводи ОСОБА_6 в частині того, що він не навмисно та не маючи мети та цілі завдав удари ОСОБА_9 є надуманими та такими, що протирічять дослідженими судом першої інстанції при здісненні судового розгляду доказам та матеріалам кримінальної справи.

Доводи обвинуваченого, що суд необгрунтовано відніся та не прийняв до уваги його показання та показання ОСОБА_9 в частині необережного нанесення тілесних ушкоджень, а саме, що він спав та спросонню наніс тілесні ушкодження є надуманими

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції співставивши їх з іншими доказами та врахувавши, що потерпілий ОСОБА_9 давав в цій частині не послідовні показання обгрунтовано поставився до них критично та прийшов до вірного висновку що вони дані ОСОБА_6 з метою уникнення від відповідальності за скоєний злочин, а ОСОБА_9 з метою допомогти ОСОБА_6 уникнути покарання

З цих підстав не можна погодитися і з посиланнями обвинуваченого в скарзі на те, що даний вирок не ґрунтується на достовірних доказах, а висновки суду побудовані на припущеннях та на показаннях свідків, які з певних причин обмовили його.

Колегія суддів вважає, що на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засіданні, з достатньою повнотою з`ясовано усі обставини зазначеного у вироку злочину.

Отже, немає підстав додатково з`ясовувати ще якісь обставини, які мають значення для встановлення істини у справі, про що зазначається в скарзі обвинуваченого.

На підставі оцінки й аналізу наведених доказів, які повно і всебічно перевірялися в судовому засіданні у суді першої інстанції, суд обґрунтовано визнав винним ОСОБА_6 у вчиненні названого у вироку злочину і правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 121 КК України КК України.

Вивченням матеріалів справи не встановлено й істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б призводили до скасування вироку. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.

Виходячи з наведеного, а також з огляду на те, що посилання обвинуваченого на суттєві порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, які на його думку допустили слідчі та суд у цій справі, невмотивовані і носять загальний характер, колегія суддів вважає їх безпідставними.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2017 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

_____________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3