Справа №473/2074/17 05.12.2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 грудня 2017 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000709 за апеляційною скаргою прокурора Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 серпня 2017р., стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Вознесенськ, Миколаївської області, студента Вознесенського коледжу Миколаївського Національного аграрного університету, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_8
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Виключити з резолютивної частини вироку суду рішення про призначення ОСОБА_9 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, у виді 100 годин громадських робіт із застосуванням ч.1 ст.69 КК України.
В іншій частині залишити вирок без змін.
Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України в виді 100 /ста/ годин громадських робіт.
На підставі ст. 105 КК України неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 від призначеного основного покарання звільнено, та застосовано до нього примусовий захід виховного характеру в виді застереження.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин скоєння кримінального правопорушення та висновків суду про доведеність вини ОСОБА_6 , вважає оскаржуваний вирок суду незаконним та таким, що підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що згідно з п.16 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.01.2017р. №223-66/0/4-17 суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині, керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру, проте суд наведені приписи закону України про кримінальну відповідальність щодо ОСОБА_6 застосував неправильно.
Обставини встановлені судом першої інстанції.
17 квітня 2017 року біля опівночі в АДРЕСА_1 між неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар кулаком правої руки в область щелепи зліва потерпілому ОСОБА_10 , спричинивши йому тілесне ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи зліва, яке відноситься до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою довготривалого розладу здоров`я за відсутності небезпеки для життя.
Умисні дії неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікував за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
При призначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_6 , крім обставин, передбачених у статтях 65 - 67 КК України, суд врахував умови життя та виховання неповнолітнього, вплив дорослих на його виховання та поведінку, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 .. Також з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, враховуючи тяжкість злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, його наслідки та інші обставини справи, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ч.1 ст.69 КК України, суд вважав можливим при призначенні неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_6 основного покарання за ч.1 ст.122 КК України перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання в виді громадських робіт, не зазначеного в санкції ч.1 ст.122 КК України.
Суд прийшов до висновку, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки після вчинення злочину, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 може бути звільнений судом від покарання, із застосуванням примусових заходів виховного характеру.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження,передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин не великої або середньої тяжкості може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру: застереження, обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання, покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодувати заподіяння майнових збитків, направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків.

Згідно з п.16 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.01.2017р. №223-66/0/4-17 суд, приймаючі рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині, керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
Однак, суд першої інстанції визнавши ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України , всупереч вимогам закону призначив йому покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді 100 годин громадських робіт. На підставі ст. 105 КК України неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 від призначеного основного покарання звільнив, та застосував до нього примусовий захід виховного характеру в виді застереження.

Тому колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора, щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Оскільки, суд приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру, в супереч вимогам ст. 105 КК України та ч. 2 ст. 373 КПК визначив вид і розмір покарання, а саме 100 годин громадських робіт .

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурором, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
З огляду на викладене, відповідно до вимог ст. 408 КПК України, вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.08.2017 року підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, з виключенням із резолютивної частини вироку рішення суду на призначення ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 122 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 100 годин громадських робіт.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити.
Виключити з резолютивної частини вироку суду рішення про призначення ОСОБА_9 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, у виді 100 годин громадських робіт із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України.
Вважати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та на підставі ст.105 КК України звільненим від покарання із застосуванням до нього примусового заходу виховного характеру в виді застереження.
В інший частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді