Постанова
Іменем України

17 квітня 2018 року

м. Київ
справа № 346/1980/17
провадження № 51-218км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000327, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6 800 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 залишено без зміни.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 29 березня 2017 року о 18:00 год. приїхав екскаватором марки «Orenstein Koppel MH4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1977 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_7 , до родовища корисних копалин загальнодержавного значення на правий берег річки Лючка по вул. Франка у с. Нижній Вербіж, Коломийського району, Івано-Франківської області, достовірно знаючи про відсутність у нього дозвільних документів, за допомогою ковша зазначеного екскаватора здійснив незаконне видобування корисних копалин, а саме піщано-гравійної сировини гравію, який навантажив у кузов вантажного автомобіля марки «КАМАЗ 5511», реєстраційний номер НОМЕР_2 та був затриманий працівниками правоохоронних органів.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, стверджуючи про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, ставить питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Вважає, що суд необґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для застосування спеціальної конфіскації, передбаченої ст. 96-2 КК. Зазначає, що суд апеляційної інстанції невмотивовано відмовив у задоволенні його аналогічних доводів апеляції, постановивши рішення, яке не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Позиції інших учасників судового провадження
В судовому засіданні прокурор не підтримав касаційну скаргу та вважав судові рішення законними та обґрунтованими.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Частиною 1 ст. 337 КПК визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
В силу статті 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.
Пунктом 6 ч. 1 ст. 91 КПК встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схилення особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом встановлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у інкримінованому йому діянні та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 240 КК судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК наведено докладні мотиви.
Поряд з цим, суд першої інстанції детально навів мотиви, керуючись якими, не знайшов підстав для застосування спеціальної конфіскації, передбаченої ст. 96-2 КК. Суд встановив, що обвинувальний акт не містить даних, які б свідчили про обізнаність власників транспортних засобів щодо використання останніх як знарядь злочину, оскільки даний факт на стадії досудового розслідування не досліджувався. Під час судового розгляду стороною обвинувачення клопотань про допит в якості свідків власників транспортних засобів також не заявлялось.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, з`ясувавши думку прокурора, який вважав недоцільним дослідження доказів, оскільки обвинувачений визнав свою винуватість та погодився давати показання щодо обставин вчинення ним кримінального правопорушення, в силу ст. 349 КПК, дотримуючись її вимог, з`ясував чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи не має сумнівів у добровільності їх позицій та роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскарження цих обставин в апеляційному порядку.
Апеляційний суд, належним чином перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, визнав обґрунтованим висновок місцевого суду відсутність встановленого юридичного факту, який є підставою для вирішення питання про застосування спеціальної конфіскації, передбаченої ст. 96-2 КК. На усі доводи апеляції, які аналогічні доводам його касаційної скарги, надані обґрунтовані відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону про які стверджує прокурор не виявлено, тому законних підстав для скасування постановлених відносно засудженого ОСОБА_6 судових рішень за доводами касаційної скарги прокурора, Верховний Суд не убачає.

Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Верховний Суд

ухвалив:
Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2017 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3