АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 21 листопада 2017 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , погоджене прокурором другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , та накладено арешт на майно підозрюваної ОСОБА_6 , а саме на грошові кошти в сумі 85 320 (вісімдесят п`ять тисяч триста двадцять) грн., 1670 (одна тисяча шістсот сімдесят) доларів США, 190 (сто дев`яносто) євро, - шляхом заборони розпорядження та користування ними.

В ухвалі слідчий суддя вказав про наявність передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на грошові кошти, зазначених в клопотанні слідчого, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, шляхом заборони розпорядження та користування ними, оскільки слідчим доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики зникнення, перетворення та відчуження цього майна.

Не погоджуючись з таким рішенням, адвокат ОСОБА_5 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала винесена без достатніх на це підстав, та з суттєвими порушеннями норм КПК України.

Так, автор апеляційної скарги вважає, що слідчий суддя в порушення ст. 94, ч. 1 ст. 170, ч. 1 ст. 173, п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України не дослідив обставину, що злочином фактично завдано лише формальну шкоду, оскільки грошові кошти залишилися у володінні власника, що виключає достатню підставу вважати, що до ОСОБА_6 може бути застосована конфіскація належного їй майна.

Крім того, на думку адвоката, слідчий суддя в мотивувальній частині ухвали та під час розгляду клопотання не послався та не дослідив докази, які дають підстави вважати, що ОСОБА_6 може вживати дії щодо приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження належного їй майна.

Водночас звертається в апеляційній скарзі увага на те, що слідчий ОСОБА_9 в порушення ст. 94 КПК України без всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, не оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності, вручив ОСОБА_6 необґрунтоване повідомлення про підозру у вчинені злочину передбаченого ч. 4 ст. 368-4 КК України чим фактично без достатніх на те підстав розпочав притягнення останньої до кримінальної відповідальності.

В судове засідання учасники провадження не з`явилися, про причини своєї неявки вони не повідомляли, хоча про час та місце судового засідання їм було завчасно повідомлено. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутністю учасників провадження, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 15 березня 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000784, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

07 червня 2017 року під час обшуку ПАТ «Актабанк» в робочому кабінеті № 309 за адресою: м. Дніпро, вул. Шевченка, 53, в сумці затриманої ОСОБА_6 вилучено грошові кошти в сумі 85 320 грн., 1 650 доларів США, 190 Євро.

08 червня 2017 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні умисних дій, які виразилися у одержанні особою, що провадить професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг, неправомірної вимоги для себе та третіх осіб за вчинення дій або бездіяльність з використанням наданих їй повноважень в інтересах того хто надає таку вигоду та третіх осіб, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-4 КК України.

07 липня 2017 року старший слідчий в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , за погодженням прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_6 , а саме грошові кошти в сумі 85 320 грн., 1 670 доларів США, 190 Євро, які належать останній на праві власності.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року зазначене клопотання слідчого задоволено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання слідчого, внесеного в межах кримінального провадження № 0000784, про накладення арешту на майно, вказане в клопотанні слідчого, слідчий суддя, як вбачається з матеріалів провадження, заслухавши пояснення слідчого, захисника та дослідивши матеріали, додані до клопотання, дійшов до правильного висновку про наявність передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на грошові кошти, які зазначені в клопотанні слідчого, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, шляхом заборони розпорядження та користування ними, оскільки органом досудового розслідування доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики зникнення, перетворення та відчуження цього майна.
З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно зазначене в клопотанні, з метою конфіскації майна.

Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно. А тому, доводи апеляційної скарги в частині того, що слідчий суддя не дослідив докази, які дають підстави вважати, що ОСОБА_6 може вживати дії щодо приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження належного їй майна, є безпідставними

Що стосується доводів автора апеляційної скарги з приводу відсутності обґрунтованої підозри пред`явленої ОСОБА_6 , то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки перевіряючи наявність обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваної одного із виду заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки обґрунтованість підозри це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то це поняття означає існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не виявлено і не вбачаються такі зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, слідчий суддя суду першої інстанції правомірно наклав арешт на майно, що належить ОСОБА_6 , а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційнускаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року,якою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , погоджене прокурором другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , та накладено арешт на майно підозрюваної ОСОБА_6 , а саме на грошові кошти в сумі 85 320 (вісімдесят п`ять тисяч триста двадцять) грн., 1670 (одна тисяча шістсот сімдесят) доларів США, 190 (сто дев`яносто) євро, - шляхом заборони розпорядження та користування ними- залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/4161/2017 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_10 Доповідач: ОСОБА_1