Справа №592/4083/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/637/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 червня 2017 року, якою задоволено заяву засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі, -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми задоволено заяву засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме замінено йому невідбуту частину покарання за вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 19.01.2016 року у виді позбавлення волі, більш м`яким покаранням у виді обмеження волі терміном 01 рік 03 місяці 14 днів.

В обґрунтування свого рішення суд послався на те, що засуджений став на шлях виправлення.

У поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , вважаючи оскаржувану ухвалу суду незаконною, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити ОСОБА_8 у задоволенні його заяви про заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке у виді обмеження волі.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд під час розгляду справи належним чином не прийняв до уваги вимоги ст.82 КК України та постанови Пленуму ВСУ від 26.02.2002 року №2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким». Зокрема, прокурор вказує, що за час відбування покарання ОСОБА_8 бажання отримати виробничу спеціальність не проявив, на виробничій ділянці установи не працював; згідно характеристик від 27.09.2016 та 04.05.2017 рр. зарекомендував себе посередньо, за висновком адміністрації виправної установи не стає на шлях виправлення, застосування ст.82 КК України є недоцільним. Представник виправної установи ОСОБА_10 в суді також зазначив, що ОСОБА_8 виконує законні вимоги адміністрації колонії, але ініціативи в роботі не проявляє, за час відбування покарання не заохочувався. Крім того, під час судових дебатів головуючим не надано слово ОСОБА_10 щодо з`ясування його думки про можливість застосування до засудженого вимог ст.82 КК України.

У запереченні на апеляційну скаргу прокурора, засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу суду залишити без змін, оскільки вважає її справедливою, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 19.01.2016 року засуджений за ч.3 ст.185, ч.2 ст.389, 70, 71 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

ОСОБА_8 відбуває покарання у Сумській виправній колонії № 116. Початок строку відбування покарання засудженого рахується з 23.12.2015 року, кінець строку 10.10.2018 року, станом на 26.06.2017 року невідбута частина покарання становить 01 рік 03 місяці 14 днів.

12.04.2017 року засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду з заявою про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, призначеного за вищевказаним вироком.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 червня 2017 року заяву засудженого задоволено.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення та можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

За змістом зазначених положень закону, становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування більш м`якого покарання.

Отже, законодавцем визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є правом суду, а не обов`язком і така заміна може бути застосована за певних умов.

Як вбачається з матеріалів справи, суд розглядаючи питання про заміну невідбутої частини покарання, з належною повнотою дослідив та перевірив наявні в матеріалах справи докази та, відповідно до вимог чинного законодавства, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення заяви засудженого ОСОБА_8 , який дійсно відбув більше ніж 1/2 частини призначеного строку покарання та став на шлях виправлення, про що свідчить його зразкова поведінка, ставлення до праці та до персоналу виправного закладу.

Так, судом встановлено, що за час відбування покарання в місцях позбавлення волі ОСОБА_8 зарекомендував себе позитивно, стягнень не має, з часу прибуття до колонії з квітня 2016 року працює днювальним, залучається до суспільно-корисної праці у відділенні та на роботі по благоустрою у відділенні, заохочення не застосовувалися, у відношенні до представників адміністрації установи ввічливий, тактовний, виконує їх законні вимоги, неконфліктний.

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо його ставлення до праці, а саме вірно оцінив наявні матеріали провадження, показання свідків інспектора відділення №4 ОСОБА_11 та начальника відділення №5 ОСОБА_10 , оскільки незважаючи на відсутність в матеріалах особової справи заяви ОСОБА_8 про працевлаштування, вони підтвердили, що засуджений ОСОБА_8 з часу прибуття в установу виконання покарань працює днювальним.

Інспектор ОСОБА_11 в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_8 вимоги адміністрації установи виконує, за результатами роботи другого кварталу 2017 року він вважає, що ОСОБА_8 заслуговує на заохочення.

Також суд першої інстанції вірно прийняв до уваги характеристику на ОСОБА_8 від 05.04.2017 року (а.о.с.41), згідно якої останній стає на шлях виправлення.

За даних обставин, висновки суду першої інстанції про заміну невідбутої частини покарання засудженого ОСОБА_8 , є правильними та законними.

Що стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі з приводу неналежного вивчення даних про особу засудженого ОСОБА_8 за весь час його відбування покарання в Сумській ВК №116, то вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суд на виконання вимог ст. 82 КК України та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" достатньо повно та всебічно дослідив дані про особу засудженого і прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_8 дійсно став на шлях виправлення, що підтверджується вищенаведеним.

Щодо ненадання головуючим під час судових дебатів слова ОСОБА_10 щодо з`ясування його думки про можливість застосування до засудженого вимог ст.82 КК України, то на переконання колегії суддів, дана обставина сама по собі не може слугувати беззаперечною підставою для скасування судового рішення та не ставить під сумнів його законність.

З огляду на наведене, доводи в апеляційній скарзі прокурора про необхідність відмови в задоволенні заяви про заміну невідбутої частини покарання, не ґрунтуються на вимогах закону та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а тому його апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування чи зміни ухвали не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 червня 2017 року, якою ОСОБА_8 замінено невідбуту частину покарання за вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 19.01.2016 року у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді обмеження волі терміном 01 рік 03 місяці 14 днів, залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.