АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 216/1216/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/663/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000193 від 25 січня 2016 рокуза апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Новгородка Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -
за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі ставить питання про призначення йому менш суворого покарання. Обґрунтовуючи доводи скарги, обвинувачений зазначає, що свою вину у вчиненому визнає частково, оскільки злочин він скоював не один, а зі знайомим на ім`я ОСОБА_9 , та саме за його проханням погодився на вчинення крадіжки. Стверджує, що працівники поліції умовили його взяти всю вину на себе, пообіцявши при цьому, що судом буде призначено покарання з іспитовим строком. При цьому, просить прийняти до уваги його щире каяття та пом`якшити призначене покарання.
Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст.71 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці.

Цим вироком вирішено долю речових доказів.
За обставин викладених у вироку, 22 січня 2016 року в денний час доби ОСОБА_6 повторно, знаходячись на території дачного будинку АДРЕСА_3 , шляхом демонтажу здійснив крадіжку вхідних металевих дверей із лудкою розміром 2м-1,2м загальною вартістю 6660 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись вказаним майном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_10 матеріального збитку на зазначену суму.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_8 , кожен окремо, просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого. При цьому, уточнили доводи скарги та з урахуванням обставин провадження просили застосувати щодо обвинуваченого більш м`яке покарання.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вирок суду просив залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, зіставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів дійшла до такого висновку.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. При цьому суд апеляційної інстанції, на відміну від суду першої інстанції, не вправі встановлювати й доказувати факти, які не були встановлені та не доведені судом першої інстанції. Отже, суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком суду першої інстанції.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.185 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які визнавались обвинуваченим в суді першої інстанції, на підставі чого судовий розгляд було здійснено в порядку ч.3 ст.349 КПК України, а також вказані обставини не оспорюються і в апеляційній скарзі, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.
Разом з цим доводи ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі, щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з положеннями ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбування покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Як видно з вироку, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_6 , врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, яке у відповідності до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий та вчинив злочин в період іспитового строку.

До обставин, що відповідно до вимог ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відніс щире каяття обвинуваченого у вчиненому. Обставиною, що обтяжує покарання, згідно зі ст. 67 КК України, визнано рецидив злочинів.

Разом з тим, суд, з урахуванням всіх обставин у кримінальному провадженні, ставлення обвинуваченого до скоєного та небажання ставати на шлях виправлення, дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК Україниу виді позбавлення волі.

Колегія суддів, погоджується з встановленими судом обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що покарання у виді позбавлення, призначене ОСОБА_6 в межах санкції інкримінованого злочину, з дотриманням вимог ст. ст.50, 65 КК України, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, а тому підстав для його пом`якшення з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого не вбачає.

На переконання колегії суддів, суд вірно визначив обвинуваченому остаточне покарання за принципами, закріпленими в ст.71 КК України, за сукупністю вироків, з урахуванням невідбутої частини покарання за попередніми вироками.
В ході апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено інших обставин, що пом`якшують покарання і істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та які б дозволяли дійти висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. ст. 69, 75 КК України.

Разом з цим, доводи ОСОБА_6 , про те, що на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина, не знайшли свого підтвердження, оскільки обвинувачений відповідних документів суду не надав. Що стосується доводів обвинуваченого про необхідність врахування при призначенні покарання його щире каяття, то, на переконання колегії суддів, хоча ця обставина і має місце, однак вона була врахована судом першої інстанції при призначенні покарання в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що порушень кримінального та кримінального процесуального закону, які могли б слугувати підставами для зміни або скасування вироку, перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено, а вирок є законним, обгрунтованим, належним чином вмотивованим та справедливим та відповідає меті покарання.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року залишити без задоволення.

Вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4