Апеляційний суд міста Києва

У Х В А Л А
Іменем України

28 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
перекладача ОСОБА_9
та обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0009228 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року, щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тбілісі, Грузія, громадянина Грузії, раніше неодноразово судимого, останній раз 31.01.2017 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки і 6 місяців, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Цим же вироком, в силу ст. 70 ч. 4 КК України, до призначеного покарання суд частково приєднав покарання, призначене за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 31.01.2017 року і остаточно, за сукупністю злочинів, визначив ОСОБА_10 покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_10 зараховано в строк відбування покарання строк його тримання під вартою з 04.11.2016 по 10.05.2017 включно із розрахунку 1 день тримання під вартою за 2 дні позбавлення волі.

По справі вирішено питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, 01.08.2016 приблизно о 01:20 год. ОСОБА_10 , перебуваючи по вул. Електротехнічній, 2 в м. Києві, побачив на не охоронюваному парковочному майданчику навпроти ринку «Обрій» автомобільний причеп, після чого у нього виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме матеріальних цінностей, які, на його думку, могли зберігатись у вказаному автомобільному причепі.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до вищезазначеного автомобільного причепа та шляхом віджиму дверцят причепа руками, привідчинив їх, тим самим, проник до сховища, після чого намагався повторно таємно викрасти з причепа належне ОСОБА_11 майно, а саме, витяг рукою з причепа п`ятнадцять пар гумового взуття вартістю 437 грн. 50 коп., однак довести свій злочинний намір до кінця та розпорядитись вказаним майном не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони ринку «Обрій» біля вказаного причепу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій, не заперечуючи своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, просить зменшити до мінімального строк його покарання, призначеного за вироком Деснянського районного суду м. Києва, а також, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, перерахувати строк його попереднього ув`язнення за період з 04.11.2016 року по день ухвалення рішення апеляційним судом, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В обґрунтування своїх вимог, обвинувачений посилається на те, що в ході досудового розслідування він активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у скоєному, не завдав матеріальної шкоди потерпілій, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має дітей та онуків, перехворів на туберкульозом, у зв`язку з чим перебуває на обліку в туберкульозному диспансері.
Крім цього, як зазначає обвинувачений, обставин, які б обтяжували його покарання, судом не встановлено.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 у закінченому замаху на повторне таємне викрадення чужого майна з проникненням у сховище (крадіжку), яке не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.
Приймаючи до уваги той факт, що під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_10 повністю визнав свою вину та не заперечував проти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків інкримінованих йому дій, форми вини та мотивів кримінального правопорушення, а також належності, допустимості та достовірності доказів, які наведені у вироку та підтверджують встановлені судом обставини; інші учасники судового провадження також не заперечують та не спорюють фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 , судом апеляційної інстанції, відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України, ці обставини не перевіряються, оскільки, згідно з вказано нормою, судове рішення суду першої інстанції переглядається лише в межах апеляційної скарги, в даному випадку в межах призначеного ОСОБА_10 покарання.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення; особу винного, який неодноразово судимий, одружений, характеризується позитивно.
Крім цього, суд врахував, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого матеріальної шкоди завдано не було.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття у вчиненому, а обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

На підставі викладеного, з урахуванням наведеного у вироку обґрунтування, суд першої інстанції визнав за необхідне обрати обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.

Тобто, при вирішенні питання про те, яка саме міра покарання повинна бути призначена обвинуваченому ОСОБА_10 та чи повинен він відбувати це покарання, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, врахував всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні цього питання.

Саме з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд першої інстанції призначив ОСОБА_10 покарання, яке, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через суворість, оскільки є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Обставини, на які обвинувачений ОСОБА_10 посилається у своїй апеляційній скарзі, в тому числі на наявність обставини, яка пом`якшує покарання та відсутність обставин, які б його обтяжували, не дозволяють зробити висновок про те, що призначене йому судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_10 не містить в собі достатніх підстав для зміни вироку в частині призначеного йому покарання, оскільки зазначений вирок, у тому числі в частині призначеного покарання, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про необхідність здійснення зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання за період з 04.11.2016 по день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то вони також не можуть бути визнані повністю обґрунтованими, з огляду на таке.

По-перше, як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, на підставі вимог ч. 5 ст. 72 КК України, здійснив зарахування ОСОБА_10 строку його попереднього ув`язнення в строк відбування покарання за період з 04.11.2016 по 10.05.2017 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
По-друге, положення ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України від 26.11.2015 № 838-VІІІ, які передбачали зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, виходячи з наведеного вище розрахунку, втратили свою чинність у зв`язку з прийняттям Закону України 18.05.2017 року № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», який набрав законної сили з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 21 червня 2017 року.
У зв`язку з цим, суд першої інстанції міг зарахування обвинуваченому ОСОБА_10 строк його попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, лише по 20 червня 2017 року, оскільки на момент ухвалення оскаржуваного вироку ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України від 26.11.2015 № 838-VІІІ, втратила свою силу.
По-третє, враховуючи наведені вище зміни до законодавства, а також ту обставину, що суд першої інстанції допустив помилку, здійснивши зарахування строку попереднього ув`язнення ОСОБА_10 в строк відбування покарання лише до 10.05.2017 року, колегія суддів вважає за необхідне здійснити додаткове зарахування строку попереднього ув`язнення обвинуваченого в строк відбування покарання, за період з 11 травня по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
За таких обставин, приймаючи до уваги відсутність передбачених законом підстав для зміни вироку, а саме підстав для висновку про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає необхідним вирок суду щодо ОСОБА_10 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року, ухвалений щодо ОСОБА_10 без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України від 26.11.2015 № 838-VІІІ, зарахувати ОСОБА_10 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення за період з 11.05.2017 року по 20.06.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/796/1769/2017
Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_12

Доповідач - суддя ОСОБА_1