АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 липня 2017 року за № 0009888 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцям. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 16 листопада 2017 року,

за участю сторін у кримінальному провадженні:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

ВирокомДеснянського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 років 6 місяців.
Початок строку покарання ОСОБА_5 постановлено обчислювати з моменту затримання, з 25 липня 2017 року.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок суду змінити в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч.2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою його доводи щодо вчинення ним замаху на злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України, який не доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі. Вказує на те, що не мав змоги розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, оскільки зірвавши з шиї потерпілої золотий ланцюжок загубив його.
Вважає вирок суду надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення обвинуваченого.
Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржено.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 24 липня 2017 року близько 23 год. 50 хв., перебуваючи по АДРЕСА_2 , діючи умисно з метою повторного відкритого викрадення чужого майна, підійшов до потерпілої ОСОБА_8 , шляхом ривка рукою зірвав з шиї потерпілої золотий ланцюжок, з підвіскою-кулоном, та підвіскою-хрестиком, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зник, завдавши потерпілій матеріальну шкоду на суму 7 000 грн.
Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду кримінального провадження повідомлялася у встановленому законом порядку.
Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника, які підтримали подану апеляційнускаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який вважає вирок суду законним, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з таких підстав.
У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі обєктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, вказані вимоги закону дотримані судом першої інстанції.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а саме в умисному повторному відкритому викраденні чужого майна (грабежі), за наведених у вироку обставин відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим та підтверджений зібраними у встановленому законом порядку доказами, які ретельно досліджено, належно оцінено судом та детально викладені у вироку.
На підтвердження встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції обґрунтовано послався на:
показання потерпілої ОСОБА_8 , яка пояснила, що 24 липня 2017 року близько 23 год.00. хв. поверталася з хлопцем додому. Біля будинку по вул. Кіото, 3 в м. Києві до них підійшов обвинувачений та попросив цигарку. В той час коли хлопець давав цигарку, обвинувачений зірвав у неї з шиї золотий ланцюжок з хрестиком та кулоном і почав тікати. ЇЇ хлопець побіг за обвинуваченим, однак на йог вимогу ОСОБА_5 ланцюжок не повернув;
дані протоколу огляду місця події від 25 липня 2017 року;
дані протоколу пред`явлення особи для впізнання від 25 липня 2017 року;

дані товарного чека від 28 квітня 2013 року про вартість ланцюжка, кулона та хрестика.
Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.
Суд у вироку дав детальну оцінку зазначеним доказам та навів достатнє обґрунтування для їх прийняття. Висновки суду підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а відтак підстав визнати їх неправильними не встановлено, як і доказів недопустимими.

Показання потерпілої ОСОБА_8 суд обгрунтовано взяв до уваги, оскільки вони є послідовними, логічними та узгоджуються з іншими доказами у справі.

Крім того слід зазначити, що грабіж вважається закінченим, коли майно вилучене і винний має реальну, хоча б початкову, можливість розпорядитися ним як власним (винести, сховати, передати, викинути тощо). Оскільки з часу вчинення ним грабежу та до моменту затримання він мав можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що ним вчинено замах на грабіж, оскільки у нього не було вилучено викрадених у потерпілих речей є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.

За таких обставин колегія судді вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи є намаганням обвинуваченого уникнути відповідальності.

За встановлених фактичних обставин, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.

З таким висновком місцевого суду колегія суддів погоджується та не знаходить підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 .

Суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який без визначеного роду занять, раніше судимий, за місцем відбування покарання характеризується негативно, повністю визнав себе винним, розкаявся, його молодий вік, пом`якшуючу покарання обставину, а саме щире каяття та відсутність обтяжуючих покарання обставин - та не знайшов підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст.75 КК України.
Із таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_5 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а призначене покарання відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено підстав для пом`якшення покарання, у тому числі для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку суду колегією суддів не встановлено і в апеляційній скарзі не наведено.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року щодо ОСОБА_5 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку упродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3