Справа № 727/8107/17
Провадження № 1-кп/727/357/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 листопада 2017 року Шевченківський районний суд м. Чернівців в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судових засідань ОСОБА_2
за участю: сторони обвинувачення
- прокурора ОСОБА_3
- потерпілого ОСОБА_4
за участю сторони захисту:
- обвинуваченого ОСОБА_5
Обвинувачений ОСОБА_5 12 липня 2017 року біля 00.20 год., перебуваючи біля магазину «Пан Жа Пан», розташованого в м. Чернівці проспект Незалежності, 86-є, діючи умисно, повторно, протиправно, переслідуючи умисну корисливу мету, направлену на таємне викрадення чужого майна, переконавшись у тому, що його дії ніхто не викриває, підійшов до потерпілого ОСОБА_4 та шляхом вільного доступу з бетонної плити, на якій останній сидів, викрав мобільний телефон, марки «Doogee Х-9 mini», імей НОМЕР_1 , вартістю 2200 гривень із картою пам`яті 8 Gb, вартістю 160 гривень, в якому знаходилася сім-карта мобільного оператора «Vodafone» № НОМЕР_2 , вартістю 20 гривень, на рахунку якої були гроші в сумі 60 грн., після чого з місця вчинення злочину пішов, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим своїми діями завдав потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 2440 гривень
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину, будучи допитаним в порядку вимог ст. 351 КПК України, у пред`явленому йому обвинуваченні за ст. 185 ч.2 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, відповідно у наданих суду поясненнях, не заперечував обставин вчинення ним кримінального правопорушення, повністю погодившись із пред`явленим йому обвинуваченням.
Надав показання про те, що дійсно 12 липня 2017 року біля 00.20 год. він знаходячись біля магазину «Пан Жа Пан», що на проспекті Незалежності, 86-є м. Чернівців, побачив що на бетонній плиті сиділа його знайома з невідомими хлопцем, в якого був мобільний телефон; він підійшов до останніх і вони разом слухали музику; потім він пішов по воду і в цей час побачив, як хлопець відійшов, а його гітара і мобільний телефон залишилися без нагляду. Він взяв телефон щоб передзвонити, після чого побачивши що хлопець пішов вирішив телефон не повертати і пішов додому. В скоєному щиро розкається, просить його суворо не карати.
Крім повного визнання своєї вини ОСОБА_5 , його вина у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 185 КК України підтверджується показаннями потерпілого, доказами кримінального провадження із якими обвинувачений повністю погодився в засіданні.Дослідження фактичних обставин справи було обмежено допитом обвинуваченого, потерпілого. Відповідно до вимог ст.349 КПК України, суд, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються.
Так, потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні, під присягою, в порядку вимог ст. 353 КПК України надав показання про те, що 12 липня 2017 року біля 00.20 год., перебуваючи біля магазину розташованого в м. Чернівці проспект Незалежності, 86-є де придбав пляшку пива із якою присів біля перил магазину; при собі мав мобільний телефон марки «Doogee Х-9 mini», який придбав у березні 2017 року за 2400 грн. і в той час до нього підійшла знайома дівчина на ім`я ОСОБА_6 , яку він пригостив пивом, а згодом вже до неї підійшов незнайомий йому хлопець, в особі якого в залі суду чітко впізнав обвинуваченого. В показах зазначив, що у присутності останнього він витягував з кишені мобільний телефон і дивився яка година, після чого його гукнули знайомі і він з ними спілкувався, а телефон поклав на бетонну плиту та через деякий час мав намір подзвонити і коли подивився мобільного телефону не було; він у всіх розпитував однак ніхто нічого не бачив, тоді він звернувся до поліції, так як мав підозру у викраденні телефону знайомим хлопцем дівчини на ім`я ОСОБА_6 . Просив покарання винести обвинуваченому на розсуд суду.
У суду немає підстав не довіряти показанням як потерпілого, так і обвинуваченого, оскільки вони добуті у встановленому законом порядку; як було установлено в судовому засіданні, відповідно між потерпілим та обвинуваченим до скоєного не було ніяких стосунків, один одного вони не знали, а тому підстав обмовляти один одного не мали, останні послідовно давали показання судовому засіданні.
Таким чином, виходячи з з"ясованих обставин в судовому засіданні і сукупності доказів кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 ч КК України повністю доведена.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст. 185 КК України, суд вірно кваліфікує, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує, у відповідності до вимог ст. 65 ч.3 КК України ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного і обставини, що обтяжують і помякшують його покарання.
Згідно ст. 12 КК України, вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, за ч.2 ст. 185 відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» (з змінами і доповненнями), під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, що вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто, законодавцем передбачено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб вчинення) та досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан.
Обставинами, в силу вимог ст. 66 КК України, що помякшують покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття у вчиненому і активне сприяння розкриттю злочину. Обставинами, в силу вимог ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Таким чином, виходячи з наведеного і тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема те, що останній неодноразово раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних корисливих злочинів, про що свідчить довідка ІЦ при УМВС України в Чернівецькій області; вину у вчиненому визнав повністю і щиро кається, не працює, завдану правопорушенням матеріальну шкоду потерпілому не відшкодовано; зобов`язався повернути останньому завдані злочином збитки, відношення обвинуваченого до скоєного, зокрема його активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, те, що ОСОБА_5 перебуває на обліку в наркологічному диспансері і не знаходиться на обліку в психіатричній лікарні; кримінальні правопорушення вчинив в період не погашеної і не знятої судимості, має постійне зареєстроване місце проживання, за яким характеризується посередньо, а тому, суд крім вищеозначеного та обставин, що пом`якщують і обтяжують покарання обвинуваченого, з врахуванням думки потерпілого щодо призначення обвинуваченому покарання, приходить до висновку за можливе призначити покарання ОСОБА_5 в межах санкції ст. 185 ч.2 КК України, а його виправлення і перевиховання вважає не можливим без ізоляції від суспільства (т.2 а.с. 54-63). Крім наведеного, судом враховується при призначенні покарання обвинуваченому і те, що після вчинення ним 12.07.2017 року кримінального правопорушення, він продовжив свою злочинну діяльність і вчинив ще кримінальні правопорушення 21.08.2017 року, що було встановлено вироком від 09.10.2017 року Першотравневим районним судом м. Чернівці, відповідно до якого ОСОБА_5 було засуджено до покарання у виді 6 місяців арешту,а тому, суд вважає за необхідне при призначенні покарання останньому застосувати правила вимоги ч.4 ст.70 КК України, якою передбачено, що у разі, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, то в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.
На підставі ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення. Отже, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , з врахуванням вищенаведеного, на думку суду є такими, що відповідають принципу необхідності й достатності, є справедливим для виправлення та запобігання вчиненню останнім нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Дана норма закону також передбачає змагальність сторін та свободу в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При ухваленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.
Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (№ 475/97-ВР).
Речові докази, судові витрати, цивільний позов в рамках кримінального провадження відсутні.
Керуючись ст.ст. 368 - 370, 373, 374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання за даною статтею у вигляді двох років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 ч.4 КК України, за сукупністю злочинів, до призначеного покарання, шляхом повного складання, приєднати не відбуту частину покарання за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09.10.2017 року, який набрав чинності 09.11.2017 року і шляхом переведення на підставі ст. 72 КК України 6 місяців арешту в позбавлення волі, остаточно до відбування призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді двох років шести місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 обчислювати з 21.08.2017 року.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 ти діб з дня його проголошення до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці (в порядку п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України). Вирок суду підлягає врученню в порядку ч. 6 ст. 376 КПК України процесуальному прокурору, засудженому. В порядку визначеному ч.7 ст. 376 КПК України судове рішення - вирок направити не пізніше наступного дня після ухвалення потерпілому по справі.

Суддя ОСОБА_1