Номер провадження № 1-кп/243/893/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
підготовчого судового засідання
«21» грудня 2017 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

- прокурора ОСОБА_3 ,

- перекладача ОСОБА_4 ,

- обвинуваченої ОСОБА_5 ,

- захисників обвинуваченої адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі № 19 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001005 від 07 квітня 2017 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської місцевої Прокуратури Донецької області 15 грудня 2017 року по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Слов`янська Донецької області, українки, громадянки України, з базовою середньою освітою, не працюючої, не заміжньої, на утримані має трьох неповнолітніх дітей, інвалідом не являється, яка зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресами: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 ,

- 24 лютого 2014 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за вчинення суспільно-небезпечного діяння за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч. 2 КК України було застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 307 ч. 1, 307 ч. 2 КК України.

ОСОБА_9 захід забезпечення кримінального провадження був обраний у виді тримання під вартою до 22 грудня 2017 року включно.

В С Т А Н О В И В :
15 грудня 2017 року до Слов`янського міськрайонного суду надійшло кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001005 від 07 квітня 2017 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської місцевої Прокуратури Донецької області по обвинуваченню ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 307 ч. 1, 307 ч. 2 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення:

1. затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 цього Кодексу;

2. закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4 - 8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу

3. повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;

4. направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження;

5. призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

6. доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Суд, з метою підготовки до судового розгляду, вислухавши думку учасників процесу, які вважали, що кримінальне провадження можна призначити до судового розгляду, приходить до наступного висновку:

1. Справа підсудна Слов`янському міськрайонному суду Донецької області.

2. Справа розглядатиметься у відкритому судовому засіданні.

3. Підстав для прийняття рішень, передбачених п. п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, немає.

Таким чином, суд вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду.

Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 серпня 2017 року у відношенні обвинуваченої ОСОБА_5 в ході досудового слідства був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2017 року під час досудового слідства строк тримання обвинуваченої ОСОБА_5 був продовжений до 22 грудня 2017 року включно.

В судовому засіданні прокурор заявила Клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 до 2-х місяців, оскільки строк тримання під вартою спливає 22 грудня 2017 року, а справа до теперішнього часу по суті не розглянута, підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченій, вважає не має. Також прокурор вважає, що ризики, які були враховані судом при обранні ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченої не з`явилося, судовий розгляд справи до цього часу не розпочато, є обгрунтована підозра про вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, свідки по справі не допитані, а також ОСОБА_5 може продовжити свою злочинну діяльність. Вважає продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження. Однак, письмового Клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 до суду направлено не було.

Обвинувачена ОСОБА_5 та її захисники адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 клопотання прокурора не підтримали, та вважають, що обвинуваченій необхідно обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Вважають, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Також вважають, що ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, у неї на вихованні та утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей і вона є одинокою матір`ю, що також потрібно враховувати при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу.

Крім того захисник ОСОБА_6 зазначає, що ОСОБА_5 має низку хронічних захворювань, які з перебігом часу та в умовах тримання під вартою мають прояви загострення та впливають на суттєве погіршення стану здоров`я. Доказів про те, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду представником органу державного обвинувачення в суді не надано.

В судовому засіданні ОСОБА_5 просить суд про зміну запобіжного заходу обраного відносно неї у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Суд, вислухавши думки учасників процесу, дослідивши відповідні докази по справі стосовно питання про продовження строків тримання обвинуваченої під вартою, приходить до висновку що Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_5 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що «Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Згідно із ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

У відповідності до вимог частини 3 статті 315 КПК України « Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу».

Згідно з п.5 Рішення Конституційного Суду України. Справа № 1-28/2017 від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 «Під час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього продовження».

Однак, представником органу обвинувачення були порушені вимоги статті 184 КПК України, а саме: при переданні обвинувального акту до суду не було надано Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у зв`язку з закінченням досудового розслідування, тобто закінченням однієї стадії кримінального провадження та початком іншої стадії стадії судового провадження.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України. Справа № 1-28/2017 від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 «Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе: наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частини перша, друга статті 194 Кодексу).

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, слідчий, прокурор мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.

Але, на думку суду, прокурором в судовому засіданні ці вимоги Закону виконані не були.

Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»).

Отже, обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про продовження обраного у відношенні обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 2 ст. 194 КПК України суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Суд вважає, що відповідно до ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України. Справа № 1-28/2017 від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 Продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, згідно з якою „ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у своїх

рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі «Шишков проти Болгарії», пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі «Тасе проти Румунії»).

Конституційний Суд України вважає, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване

частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії стадії судового провадження, зокрема під час підготовчого судового засідання, лише за вмотивованим

рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом.

Така позиція Конституційного Суду України узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 грудня 2016 року у справі «Ігнатов проти України» вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36).

Конституційний Суд України зазначає, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має

перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» вказав на порушення пункту 3 статті 5 Конвенції національними судами України, які часто обґрунтовують продовження строку тримання під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення, та зазначив, що суди зобов`язані обґрунтовувати свої рішення про продовження строку тримання під вартою іншими підставами, які мають бути чітко вказані (пункт 99). Ненаведення судовими органами у своїх

рішеннях будь-яких підстав, які дозволяють тримання особи під вартою протягом тривалого проміжку часу, є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим у пункті 1 статті 5 Конвенції (пункт 36 рішення Європейського суду з прав людини від 15 грудня 2016 року у справі „Ігнатов проти України).

Відповідно до підпункту «с» пункту 1 та пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Зі змісту ст. 1 Конвенції вбачається, що держава гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Згідно до ст. 13 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого судом порушення, а також усунення підстави для надходження до суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в суді.

Відповідно до зазначених положень, суд вважає за необхідне, під час вирішення питання щодо доцільності продовження строків тримання під вартою ОСОБА_5 , яка перебуває під вартою чотири місяці, слід врахувати правову позицію Європейського суду з прав людини за ст. 5 Конвенції, яка є обов`язковою у справах щодо України, та викладена в рішенні по справі «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, відповідно до якої зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами.

Зазначена правова позиція також викладена в рішеннях Європейського суду з прав людини по справах «Яблонський проти Польщі», «І.А. проти Франції, «Іловецький проти Польщі».

Так, обраний у відношенні ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжувався 4 рази. Прокурором в судовому засіданні заявлені ризики того, що обвинувачена ОСОБА_5 може переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Проте, у судовому засіданні прокурор, на думку суду не обґрунтував та не довів наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а зробив лиш посилання на ризики, які існували на час обрання та продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_5 .

Крім того, прокурором необґрунтовано неможливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, щодо даних про її особу, їх сукупності.

Суд під час розгляду питання бере до уваги дані про особу обвинуваченої ОСОБА_5 , яка має родину, є одинокою матір`ю трьох неповнолітніх дітей, постійне місце проживання, має позитивну репутацію.

Вказані обставини свідчать про міцність соціальних зв`язків обвинуваченої, що навпаки свідчить про зниження наявності ризиків незаконного впливу на свідків та ризику переховування від суду.

Всі докази по справі були зібрані стороною обвинувачення, будь-які нові докази її винуватості відсутні, що на думку суду, дає підстави вважати про неможливість обвинуваченої здійснювати тиск або вплив на свідків та знищити або спотворити наявні у сторони обвинувачення докази по справі.

Судом не були встановлені нові ризики, які виправдовують тримання ОСОБА_5 під вартою.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 9 Конституції України закріплено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною 17 липня 1997 року і з цього часу є невід`ємною частиною національного Законодавства.

Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне і доцільне застосувати норми міжнародного права, які мають вищу юридичну силу ніж Закони України, окрім Конституції України.

Вказана позиція закріплена в національному законодавстві, а саме в ч. 2 ст. 1 КПК України, де передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Суд враховує і тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 , злочинів, однак відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Під час розгляду справи у суді стороною обвинувачення не було надано детального обґрунтування ризиків та не проведено належним чином їх аналіз.

Під час вирішення питання щодо продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою суд бере до уваги стан здоров`я обвинуваченої.

Відповідно до ст.ст. 3, 27, 49 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Кожен має право на охорону здоров`я та медичну допомогу.

Крім того захисник ОСОБА_6 зазначає, що ОСОБА_5 має низку хронічних захворювань, які з перебігом часу та в умовах тримання під вартою мають прояви загострення та впливають на суттєве погіршення стану здоров`я.

В своїх рішеннях по справах «Кудла проти Польщі», «Ухань проти України», «Хумматов проти Азербайджану», «Петухов проти України», Європейського суду з прав людини неодноразово наголошував на тому, що держава повинна забезпечити тримання ув`язненої особи в умовах, які відповідають принципу поваги до її людської гідності, а також належним чином забезпечити її здоров`я та добробут з огляду на практичні потреби ув`язнення. Відсутність належної медичної допомоги може, таким чином, становити поводження, що суперечить ст. 3 Конвенції.

Крім того, суд вважає за необхідне наголосити на тому факті, що в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції не створено умов, необхідних для фактичного надання ОСОБА_5 лікування та запобігання ускладненню хвороби, а не лише усунення симптомів.

Таким чином, зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», відповідно до якої при розгляді клопотанні про обрання або ж продовження строку тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням наведеного стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, та неможливість застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного засобу.

Разом з тим суд, перевіривши на даній стадії судового розгляду матеріали кримінального провадження, вважає достатніми дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 307 ч. 1, 307 ч. 2 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КПК України суд має право зобов`язати обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставин, передбачених пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Таким чином, за викладених та детально проаналізованих обставин в їх сукупності, суд не погоджується з доводами сторони обвинувачення щодо доцільності продовження строків тримання під вартою і вважає доцільним змінити обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Окрім цього, з урахуванням наявності у ОСОБА_5 постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в якому вона постійно проживає, застосовуючи щодо обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, суд вважає за необхідне покласти на неї строком на два місяці обов`язки, передбачені ст. 194 ч.5 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, ст. ст.177- 178, 181, 183,194, 201, 202, 331, 371-372, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001005 від 07 квітня 2017 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської місцевої Прокуратури Донецької області по обвинуваченню ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 307 ч. 1, 307 ч. 2 КК України прийняти до провадження Слов`янського міськрайонного суду Донецької області.

Призначити судовий розгляд у відкритому судовому засіданні на підставі Обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001005 від 07 квітня 2017 року відносно ОСОБА_8 , повідомленої про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 307 ч. 1, 307 ч. 2 КК України на 22 грудня 2017 року на 09 годину 00 хвилин у приміщенні Слов`янського міськрайонного суду за адресою вул. Добровольського, 2 м. Слов`янськ Донецької області.

В задоволенні Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити у зв`язку з відсутністю підстав.

Змінити обраний у відношенні обвинуваченої ОСОБА_8 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, заборонивши їй цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду, та покласти на обвинувачену ОСОБА_10 , обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися із місця постійного проживання: АДРЕСА_2 , без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади Паспорт (паспорти) громадянки України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

Строк дії даної ухвали - до 18 лютого 2018 року.

Викликати в судове засідання осіб, які братимуть участь у судовому розгляді: Прокурора ОСОБА_12 , ОСОБА_3 , захисників обвинуваченої адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , свідків та обвинувачену ОСОБА_5 .

Копію ухвалу направити на виконання до Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, а також до Слов`янського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Донецькій області - для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення проти цієї ухвали можуть бути включенні до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст. 392 КПК України.

Ухвалу постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Головуючий: Суддя: ОСОБА_1 .