Справа № 341/2104/15-к
Провадження № 11-кп/779/249/2017
Категорія ч.2 ст.286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря с/з ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_10 , на вирок Галицького районного суду від 24 березня 2017 року по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України (далі - КК), -

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , освіта вища, не одружений, працює помічником механіка по ремонту транспортних засобів ТзОВ «Скорзонера», інвалід 3 групи, раніше не судимий, українець, громадянин України,
визнаний винуватим і засуджений за ч.2 ст.286 КК та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 : в дохід держави 920 гривень 70 коп. витрат за проведення судових експертиз в кримінальному провадженні; на користь ОСОБА_10 - 52 146,17 гривень на відшкодування витрат на поховання та по 89 232 гривні кожному на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_12 та ОСОБА_10 .

Постановлено стягнути з ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП»: на користь ОСОБА_10 - 16 536 гривень на відшкодування витрат на поховання та 8 268 гривень моральної шкоди; на користь ОСОБА_12 - 8 268 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до положень ст.100 Кримінального процесуального Кодексу України (далі - КПК). За вироком суду ОСОБА_8 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 .

Так, 10.10.2015 року приблизно о 09 год. 20 хв. обвинувачений ОСОБА_8 , будучи водієм та керуючи службовим автопоїздом у складі сідлового тягача марки «МАN TGA12», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом-платформи марки «КІNG GTL-4860-LOWBED», д.н.з. НОМЕР_2 , перевозячи авторемонтну дорожню техніку, рухався на підйом ділянкою автодороги державного значення Н-09 «Мукачево-Львів» у напрямку м. Галич, що по вул. Міцкевича в м. Бурштин, Івано-Франківської області, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який знаходився в зоні дії дорожніх знаків 5.35.1 та 5.35.2 «Пішохідний перехід» ПДР.

У цей час по вказаному пішохідному переході зліва направо відносно напрямку руху автопоїзда, рухався пішохід ОСОБА_13 , який відповідно до вимог п.п. 18.1. ПДР мав перевагу у русі. При наближенні до пішохода, маючи достатню об`єктивну можливість виявити небезпеку для руху і можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_13 шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, водій ОСОБА_8 , проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, з метою постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрав безпечної швидкості руху транспортного засобу та своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості руху аж до його зупинки, чим завідомо поставив себе в такі умови, при яких не мав технічної можливості зупинити транспортний засіб в момент виявлення небезпеки для руху, внаслідок чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , якого тяжко травмував та протягнув на відстань близько 73 м під сідловим тягачем до повної зупинки автопоїзда.

У результаті порушення обвинуваченим ПДР відбулась ДТП, внаслідок якої пішохід ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження, які згідно з висновком експерта № 413 від 22.11.2015 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що є небезпечними для життя в момент спричинення, і потягнули за собою смерть ОСОБА_13 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 о 02.35 годин під час стаціонарного лікування у реанімаційному відділенні Івано-Франківській ОКЛ від отриманих внаслідок ДТП травм помер.

У своїй апеляційній скарзі (далі АС) прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, зазначає, що вироку суду є незаконним та таким, що підлягає зміні з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування матеріальних збитків.

Просить вирок суду змінити та в мотивувальній і резолютивній частинах вироку вказати: «Стягнути з ТзОВ «Скорзонера» на користь ОСОБА_10 52 146, 17 гривень на відшкодування витрат на поховання; з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 89 232 грн. моральної шкоди та на користь ОСОБА_12 89 232 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Врешті вирок залишити без змін.

У своїй АС обвинувачений ОСОБА_8 покликається на те, що призначене йому покарання, є надто суворим, і на неправильне вирішення судом цивільного позову, оскільки вважає, що матеріальна шкода повинна відшкодовуватись власником джерела підвищеної небезпеки, тобто ТзОВ «Скорзонера».

Просить вирок суду змінити, призначивши йому покарання за ч.2 ст.286 КК із застосуванням ст.75 цього ж Кодексу; цивільний позов потерпілих просить розглянути із урахуванням вимог ст.1187 Цивільного кодексу України (далі ЦК), щодо відповідальності за заподіяну шкоду власником джерела підвищеної небезпеки ТзОВ Скорзонера .

Потерпілий ОСОБА_10 у своїй АС вказує, що вирок Галицького районного суду від 24 березня 2017 року, є незаконним з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м,якості.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, а також стягнути на його користь з ТзОВ Скорзонера 52146,17 грн. витрат на поховання потерпілого ОСОБА_13 ; з ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» - 16356 грн. на відшкодування витрат на поховання, 8268 грн; моральної шкоди та на користь ОСОБА_12 8268 грн. на відшкодування моральної шкоди; стягнути на його користь з ОСОБА_8 - 89232 грн. моральної шкоди та на користь ОСОБА_12 89232 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Представник ТзОВ «Скорзонера» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду кримінального провадження був належним чином повідомлений.

До апеляційного суду надійшла заява від представника ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» про те, щоб апеляційний розгляд проводити без їхнього представника, у зв`язку з його участю в іншому судовому засіданні.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційний розгляд можна проводити без участі зазначених вище представників, оскільки вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду кримінального провадження, і від них не надходило заяв про відкладення слухання справи.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , які підтримали подану обвинуваченим АС та частково підтримали вимоги АС потерпілого ОСОБА_10 та прокурора, просять вирок суду змінити, призначивши йому покарання за ч.2 ст.286 КК із застосуванням ст.75 КК; пояснення прокурора ОСОБА_7 , яка підтримала подану прокурором АС та частково підтримала АС подані іншими учасниками апеляційного провадження, просить вирок суду змінити та задовольнити апеляційні вимоги; пояснення потерпілого ОСОБА_10 , який підтримав подану ним АС та частково підтримав подані АС іншими учасниками, просить вирок суду скасувати, призначивши ОСОБА_8 більш суворе покарання; перевіривши матеріали кримінального провадження і додані документи під час апеляційного розгляду; обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що АС прокурора підлягає до задоволення, а АС обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_10 підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах АС. Відповідно до ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення (злочину) та кваліфікація його неправомірних дій за ч.2 ст. 286 КК, відповідають встановленим судом фактичним обставинам, і це в АС не оспорюється. Покликання в АС прокурора, ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_10 на незаконність вироку суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування матеріальних збитків, є обґрунтованими, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 128 КПК, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого. Цією ж статтею передбачено, що цивільний позов розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Колегія суддів зазначає, що вирок суду в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 52 146, 17 грн. на відшкодування витрат на поховання є незаконним та необґрунтованим. Так, за правилами ст. 1166 ЦК шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що ОСОБА_8 на час скоєння ДТП працював водієм ТзОВ «Скорзонера» на підставі трудового договору, і на нього поширювалось чинне законодавство України про працю. ДТП мало місце з участю застрахованого ТЗ в складі сідлового тягача марки «МАN TGA12», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та напівпричепа-платформи марки «КІNG GTL-4860-LOWBED», д.н.з. НОМЕР_2 . Згідно п.2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. З огляду на ту обставину, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є ТзОВ «Скорзонера» і ним було здійснено страхування цивільно-правової відповідальності, тому у відповідності до вимог ст. 27.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено ст. 1194 ЦК України, що різницю між фактичним розміром заподіяної шкоди по відшкодуванню витрат на поховання (68 682, 17 грн.) і страховою виплатою (16 536 грн.) повинно сплатити саме ТзОВ «Скорзонера», як володілець джерела підвищеної небезпеки. За таких обставин, на переконання колегії суддів, вирок в цій частині слід змінити та стягнути на користь потерпілого ОСОБА_10 витрати, пов`язані з похованням постраждалого саме з власника джерела підвищеної небезпеки, тобто з ТзОВ «Скорзонера» в сумі 52 146 грн. 17 коп.

Покликання прокурора в АС про стягнення з обвинуваченого на користь обох потерпілих моральної шкоди в сумі 89 232 грн. кожному, є помилковим, оскільки такі позовні вимоги задовольнені судом, і це зазначено в мотивувальній та резолютивній частинах вироку.

Покликання в АС потерпілого ОСОБА_10 на м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання з підстав невідповідності призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є необґрунтованим, виходячи із наступного.

У відповідності до положень ст. 65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог в частині призначення обвинуваченому покарання дотримався. Призначене покарання, є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по справі, у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а доводи апеляційної скарги потерпілого в цій частині, є безпідставними та непереконливими.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 286 КК у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, в повній мірі врахував дані про його особу і обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину.

Колегія суддів погоджується з встановленими даними про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема те, що він позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, хворіє та є інвалідом 3 групи.

Колегія суддів також відносить до обставин, які пом`якшують ОСОБА_8 , покарання, зокрема повне визнання ним своєї вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння у розкритті даного злочину, а також те, що в минулому до кримінальної відповідальності не притягувався та частково відшкодував завдану шкоду.

Обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК судом не встановлено. Суд першої інстанції, довівши вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, з достатньою повнотою врахував усі обставини, на які вказує потерпілий в апеляційній скарзі, зробив правильний висновок про доцільність призначення йому покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, перевіривши апеляційні доводи потерпілого, прийшла до переконання, що призначене покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. З урахуванням встановленого, підстав для призначення ОСОБА_8 більш суворішого покарання, апеляційний суд не вбачає. Щодо доводів в АС обвинуваченого ОСОБА_8 про суворість призначеного йому покарання, є необґрунтованими, зважаючи на наступне.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК, правильно врахував тяжкість інкримінованого йому злочину, який у відповідності до положень ст.12 цього ж Кодексу, відноситься до категорії тяжких злочинів, а також характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, обставини справи, які пом`якшують покарання та дані про його особу.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням вищенаведених обставин, а також даних про особу ОСОБА_8 , що в сукупності, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд першої інстанції призначив йому мінімальний строк покарання, який встановлений санкцією ч.2 ст. 286 КК, і таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

Тому, підстав для призначення ОСОБА_8 , ще більш м`якого покарання, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, АС прокурора підлягає до задоволення, а АС обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_10 підлягають до часткового задоволення, зважаючи на вищевикладене.

Клопотання захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 заявлене під час апеляційного розгляду про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» щодо його підзахисного, є обґрунтованим та підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Дане клопотання підтримав обвинувачений та прокурор.

Так, статтею першою вищезазначеного Закону передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 цього Кодексу, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили.

Пунктом «Г» ст.1 вищезгаданого Закону зазначено, що осіб яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання, підлягають звільненню від відбування покарання.

Так, злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК, який вчинений обвинуваченим ОСОБА_8 , відповідно до положень ст. 12 цього Кодексу, не є особливо тяжким і скоєний ним з необережності, а тому він, як суб`єкт злочину підпадає під дію ст.1 вищезгаданого Закону «Про амністію»

Як видно із оригіналу довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії і індивідуальної програми реабілітації інваліда №448 та поданих їх ксерокопій, обвинувачений ОСОБА_8 являється інвалідом третьої групи.

Окрім цього, з матеріалів кримінального провадження, а саме з повідомлення про підозру та обвинувального акту не вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, і це не було доведено в суді першої інстанції. Відповідно до ч.2 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 підпадає під дію п. г) ст.1 Закону України від 22.12.2016 року «Про амністію у 2016 році» та підлягає звільненню від відбування призначеного покарання вироком Галицького районного суду від 24 березня 2017 року.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_11 задовольнити.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 24 березня 2017 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 змінити в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування матеріальних збитків.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 52 146 грн. 17 коп. матеріальної шкоди.

Стягнути з ТзОВ «Скорзонера» на користь ОСОБА_10 52 146 грн. 17 коп. на відшкодування витрат на поховання.

Врешті вирок щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», погоджене з обвинуваченим ОСОБА_8 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання за вироком Галицького районного суду від 24 березня 2017 року, на підставі п. г) ст. 1 Закону України від 22.12.2016 року «Про амністію у 2016 році»

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5