АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 15 січня 2018 року, апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року,

за участі: прокурора представника ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання держаного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке було виявлено та вилучено 31 жовтня 2017 року під час проведення обшуку приватного будинку в якому проживає та зареєстрований директор ТОВ «Атлантік- Трейдинг» () ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме грошові кошти у сумі 347 900, 00 грн., здобуті злочинним шляхом.
Приймаючи рішення, слідчий суддя дійшов до висновку про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту, оскільки вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України, є предметом кримінального правопорушення, містить на собі сліди кримінального правопорушення та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_5 , в інтересах власника майна ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Зазначає, що прокурором у клопотанні не обґрунтовано, а слідчим суддею при вирішенні питання про арешт майна невірно встановлено, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Вважає, що посилання прокурора та слідчого судді на те, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а відтак наявність правової підстави для арешту майна, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України, не містить під собою правового підґрунтя, оскільки дане твердження належним чином необґрунтовано та немотивоване, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму закону.

Також, ОСОБА_5 стверджує, що сторона обвинувачення не навела жодного обґрунтування відношення вилучених грошей до кримінального правопорушення, жодного аргументу, що підтверджував би обґрунтованість накладення арешту на майно.
Крім того, з наданих суду матеріалів вбачається, що в рамках даного кримінального провадження жодній особі про підозру не повідомлено.

Заслухавши доповідь судді, виступ представника, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Управлінням з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 28 вересня 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0003092, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 29 березня 2017 року близько 09 год. 30 хв., ОСОБА_8 перебуваючи неподалік від станції метро «Палац Україна» в м. Києві, придбала суб`єкт підприємницької діяльності (юридичну особу), а саме: ТОВ «Інжиніринг Проджект» () з метою прикриття незаконної діяльності ряду підприємств і товариств.
Допитана у кримінальному провадженні як свідок ОСОБА_8 показала, що зареєструвала ТОВ «Інжиніринг Проджект» за грошову винагороду у сумі 500 грн. на власне ім`я, без мети ведення фінансово-господарської діяльності, а для прикриття незаконної діяльності інших товариств та будь-яких договорів поставки товарів від імені даного товариства не укладала та нікого на це не уповноважувала.
Згідно з проаналізованим рухом коштів ТОВ «Інжиніринг Проджект» встановлено, що ТОВ «Атлантік-Трейдінг» у період з 13 по 15 травня 2017 року здійснило перерахунок 11 млн. грн. на рахунок ТОВ «Інжиніринг Проджект» з цільовим призначенням «товар відповідно до договору поставки LK-00001/7 від 01 квітня 2017 року».
13 жовтня 2017 року під час проведення тимчасового доступу до речей та документів ТОВ «Атлантік-Трейдінг» по взаємовідносинам з ТОВ «Інжиніринг Проджект», який проводився за адресою фактичного місця знаходження даного товариства, а саме: м. Київ, проспект Героїв Сталінграда 4-А, керівник вказаного підприємства, а саме ОСОБА_6 проігнорував ухвалу Печерського районного суду м. Києва справа № 757/54742/17-к в якій вимогою було надання слідству оригіналів документів, а саме: договору поставки товару LK-00001/7 від 01 квітня 2017 року укладеного між ТОВ «Інжиніринг Проджект» та ТОВ «Атлантік-Трейдінг», актів прийому передачі товарів, податкових та видаткових накладних, товаротранспортних накладних, платіжних доручень та інших документів, які стосуються виконання умов вищевказаного договору. В свою чергу ОСОБА_6 надав для вилучення лише копію договору поставки товару LK-00001/7 від 01 квітня 2017 року та специфікацію.
Укладання договору поставки LK-00001/7 від 01 квітня 2017 року між ТОВ «Інжиніринг Проджект» (продавець) та ТОВ «Атлантік-Трейдінг» (покупець) з подальшим перерахуванням у період з 13 по 15 травня 2017 року 11 млн. грн. на рахунок ТОВ «Інжиніринг Проджект» слугувало для подальшого виведення та обготівкування вказаних грошових коштів, з метою ухилення від сплати податку на прибуток.
31 жовтня 2017 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 працівниками Генеральної прокуратури України проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 .
Під час вказаного обшуку виявлено та вилучено електронні носії інформації та грошові кошти у сумі 347 900,00 гри., дозвіл на вилучення яких наданий судом.
01 листопада 2017 року прокурор відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на вищевказані грошові кошти.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року зазначене клопотання задоволено.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на такі обставини.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0003092, про накладення арешту на вищезазначені грошові кошти, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що вилучене майно відповідаєкритеріям, передбаченим ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України, є предметом кримінального правопорушення, містить на собі сліди кримінального правопорушення.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ч. ч. 1, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказані грошові кошти, оскільки вони, постановою слідчого ОСОБА_9 від 31 жовтня 2017 року визнані речовими доказами (а.п. 62-65).

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене в клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

З врахуванням наведеного посилання в апеляційній скарзі на те, що сторона обвинувачення не навела жодного обґрунтування відношення вилучених грошей до кримінального правопорушення, жодного аргументу, що підтверджував би обґрунтованість накладення арешту на майно, колегія суддів вважає не переконливими, оскільки стороною захисту не додано до апеляційної скарги переконливих доказів на спростування зазначених вище тверджень прокурора, а тому вони не можуть бути достатньою підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Що стосується тверджень автора апеляційної скарги з приводу того, що прокурором у клопотанні не обґрунтовано, а слідчим суддею при вирішенні питання про арешт майна невірно встановлено, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, то вони є надуманими, оскільки метою накладення арешту на вищевказане майно є саме збереження речових доказів, яка є обґрунтованою з посиланням на матеріали, що додані до клопотання прокурора.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Інші доводи, на які посилається в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 , також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони є не переконливими і не підтверджуються матеріалами провадження.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга ОСОБА_5 , навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання держаного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке було виявлено та вилучено 31 жовтня 2017 року під час проведення обшуку приватного будинку в якому проживає та зареєстрований директор ТОВ «Атлантік- Трейдинг» () ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме грошові кошти у сумі 347 900, 00 грн., - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 , - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/577/2018 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_10 Доповідач: ОСОБА_1