Справа № 742/1127/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/746/2017
Категорія - ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000243 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , розлучений, має на утриманні малолітню дитину, освіта неповна середня, не працює, раніше не судимий,

- засуджений за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання, після приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено без змін - у виді домашнього арешту.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 11 лютого 2017 року, у ранковий час, у господарстві ОСОБА_12 , що знаходиться у АДРЕСА_2 , на ганку жилого будинку, під час спільного вживання алкогольних напоїв, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 виникла сварка. У ході сварки ОСОБА_7 взяв кухонний ніж, відразу після чого ОСОБА_10 схопив руки ОСОБА_7 , з метою запобігання нанесення удару ножем з боку останнього, а ОСОБА_12 відібрав у нього ніж, таким чином припинивши суспільно небезпечне посягання з боку ОСОБА_13 .

Після цього ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , завдав останньому чисельні удари кулаками в обличчя, від яких потерпілий упав на коліна, після чого наніс удар ногою в обличчя ОСОБА_14 , заподіявши потерпілому тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 111 від 28.03.2017 року відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Не заперечуючи факту спричинення ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, вказав, що його дії підлягають кваліфікації не за ч.1 ст.121 КК України, а за ст.124 КК України, так як він захищався від протиправних дій потерпілого. Зазначив, що ОСОБА_7 невмотивовано та безпідставно проявив агресію до нього, погрожуючи при цьому ножем. Така поведінка потерпілого була сприйнята ОСОБА_10 як загроза його життю та здоров`ю, що викликало у нього стан сильного душевного хвилювання та змусило захищатися, шляхом нанесення останньому ударів.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також неправильність кваліфікації дій його підзахисного. Інші доводи апеляційної скарги захисника за своїм змістом аналогічні доводам апеляційної скарги обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_10 і його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити з наведених вище підстав; потерпілого ОСОБА_7 та його представника, які частково погодилися з апеляційними скаргами та просили призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі; прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів підстав для їх задоволення не вбачає, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

Обвинувачений ОСОБА_10 у судовому засіданні апеляційного суду свою вину визнав частково та пояснив, що, коли він розмовляв із ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , який перебував у нетверезому стані, постійно вмішувався в їх розмову, на що він зробив йому зауваження. В цей момент потерпілий взяв ніж на підвіконні і замахнувся на ОСОБА_10 . Він схопив його за руки і намагався утримати. ОСОБА_16 вхопив ОСОБА_7 за руку, в якій знаходився ніж, та почав виривати ножа з руки. Даний конфлікт відбувався близько двох хвилин. Оскільки ніж ОСОБА_7 тримав міцно, то він почав наносити йому удари в голову. Він наніс ОСОБА_17 близько 10 ударів у голову і лише коли той упав, він почув, що ОСОБА_16 сказав йому, щоб він припинив бити ОСОБА_18 , оскільки він забрав у нього ніж. Моменту, коли ОСОБА_16 забрав ніж у потерпілого, він не бачив. Після цього він пішов додому. Коли дізнався, що ОСОБА_7 в лікарні, він відвідував його і купував ліки. Наполягав на тому, що він був змушений захищатися від неправомірних дій з боку потерпілого, а тому його дії необхідно кваліфікувати за ст.124 КК України.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, потерпілий ОСОБА_19 в суді апеляційної інстанції пояснив, що того дня перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, через що погано пам`ятає обставини події. А тому вважає себе винним у виникненні конфлікту між ним на ОСОБА_10 , у зв`язку з чим просив не позбавляти обвинуваченого волі.

Проте, до вказаних свідчень потерпілого колегія суддів відноситься критично, так як останній після отримання тілесних ушкоджень дуже погано орієнтується в часі та найпростіших життєвих ситуаціях (не зміг вказати, де він зараз мешкає, які сьогодні число, місяць та рік; а також не зміг пояснити, яким чином і коли у нього з`явився представник для надання юридичної допомоги).

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні місцевого суду показав, що ОСОБА_7 деякий час проживав у нього та вживав алкогольні напої. Одного дня, вранці, до нього прийшов ОСОБА_10 і ОСОБА_20 . Він запросив ОСОБА_10 на кухню, де вони вживали спиртні напої, після чого вийшов на вулицю, щоб дати сусіду дві пляшки для бензину. За ним вийшов обвинувачений з ножем і почав різати батон на підвіконні. Через деякий час вийшов ОСОБА_7 та взявши ножа, почав гратися з ножем, замахуючись на ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_12 взяв за руки ОСОБА_7 і почав викручувати руку з ножем. У цей час обвинувачений двічі вдарив кулаком в обличчя ОСОБА_7 , а свідок забрав ніж у потерпілого і відкинув. ОСОБА_10 розізлився і почав наносити ОСОБА_7 удари руками в голову. Після чого ОСОБА_21 упав на ганку, а обвинувачений продовжив наносити йому удари. Останній удар він наніс ногою чи коліном. Він сказав ОСОБА_10 , щоб той припинив наносити удари. У ОСОБА_7 пішла кров з носа. Після того, як обвинувачений пішов додому, ОСОБА_12 заніс потерпілого до будинку.

Окрім цього, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- протоколом огляду місця події від 15.02.2017 року, згідно якого в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , на східцях будинку та на стіні з лівої частини є плями бурого кольору. На вході в коридор на дверях зліва є розмиті плями бурого кольору. Вилучено чотири паперові пакети зі змивами, паперовий пакет з наволочкою, ніж (а.к.п.41-43);

- протоколом огляду від 15.02.2017 року, згідно якого у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_10 здав для огляду одяг, а саме: джинсові штани синього кольору, зимову куртку кольорову чорного кольору, кросівки спортивні білого кольору (а.к.п.49-50);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.02.2017 року та довідкою до неї, з яких убачається, що під час пред`явлення для впізнання чотирьох фотознімків громадян, серед них свідок ОСОБА_12 упізнав чоловіка, розміщеного на фотознімку під №1, на якому відображено ОСОБА_10 , який уранці 11.02.2017 р. наніс тілесні ушкодження ОСОБА_7 (а.к.п.66-68);

- висновком експерта №111 від 23.03.2017 року, згідно якого у ОСОБА_7 були виявлені тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма зі скалковими переломами передніх та нижніх стінок правого та лівого фронтальних синусів зі зміщенням уламків в медіально-передні відділи правої орбіти, лінійним переломом ситовидної пластини решітчастої кістки, скалковим переломом кісток спинки носа зі зміщенням уламків, скалковим переломом передньої верхньої та задньо-бічної стінок верхньощелепних синусів лівої та правої верхньої щелепи, лінійними переломами бічних стінок правої та лівої орбіти, забоєм головного мозку тяжкого ступеню, після травматичною енцефалопатією з вираженими конгнетивно-мнестичними розладами, множинні гематоми голови та тулуба. Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів з обмеженою поверхнею, якими в тому числі могли бути як руки так і ноги сторонньої особи (осіб) та не могли утворитися при падінні на площині, за механізмом удару, по давності можуть відповідати 11.02.2017 року. Під час утворення черепно-мозкової травми кожне наступне тілесне ушкодження може збільшувати її прояви в цілому, оцінка ступеню тяжкості цих ушкоджень також проводиться в комплексі. Тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми зі скалковими переломами передніх та нижніх стінок правого та лівого фронтальних синусів зі зміщенням уламків в медіально-передні відділи правої орбіти, лінійним переломом ситовидної пластинки решітчастої кістки, скалковим переломом носової перетинки, скалковим переломом кісток спинки носа зі зміщенням уламків, скалковим переломом передньої верхньої та задньо-бічної стінок верхньощелепних синусів лівої та правої верхньої щелепи, лінійними переломами бічних стінок правої та лівої орбіти, забоєм головного мозку тяжкого ступеню, післятравматичною енцефалопатією з вираженими когнетивно-мнестичними розладами, множинних гематом голови відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження у виді множинних гематом тулуба як в сукупності так і кожне окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я. Характер та об`єм черепно-мозкової травми виявленої у гр. ОСОБА_7 не суперечить можливості самостійного пересування та виконання деяких цілеспрямованих дій до втрати свідомості внаслідок черепно-мозкової травми. Під час отримання тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_7 міг перебувати як в стоячому так і в сидячому та лежачому положенні (а.к.п.86-91);

- висновком експерта № 97 від 17 лютого 2017 року, згідно якого у ОСОБА_10 мали місце тілесні ушкодження: по садну в ділянці ІІІ-V п`ясно-фалангових суглобів правої кисті. Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, за механізмом удару та тертя, по давності можуть відповідати 11.02.2017 року та, як у своїй сукупності, так і кожне окремо відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я. Враховуючи характер та анатомічну локалізацію даних тілесних ушкоджень, останні могли утворитися в тому числі від удару об тіло сторонньої особи (а.к.п.94-95);

- висновком експерта №154, з якого вбачається, що кров ОСОБА_7 відноситься до групи 0 (І) з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В за ізорологічною системою АВ0 (а.к.п.122-124);

- висновком експерта №152, згідно якого при дослідженні змивів речовин бурого кольору вилучених 15.02.2017 року під час огляду місця події в АДРЕСА_2 , в слідах на джинсах (об.№3, 5) та на лівому кросівку (об.№7), вилучених при огляді місця події у підозрюваного ОСОБА_10 , знайдена кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлені антигени А, В і Н, а в об`єкті №3 І ізогемаглютиніни анти-А, анти В. Антигени А і В могли походити від особи з групою крові АВ (IV), або бути змішаною кров`ю осіб груп крові з будь-яким сполученням вказаних антигенів. Походження антигену Н не виключено від домішку крові особи з групою 0(І) з ізомаглютинінами анти-А, анти-В, і, так як кров потерпілого ОСОБА_7 відноситься до групи 0(І) з ізомаглютинінами анти-А, анти-В, то домішок крові в цих слідах від нього не виключається (а.к.п.132-136);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 17.02.2017 року та відеозаписом до нього, згідно яких свідок ОСОБА_12 детально показав, як відбувалися події 11.02.2017 року за місцем його проживання у АДРЕСА_2 , а саме: як він перехопив руку ОСОБА_18 , в якій знаходився ніж; яким чином він відібрав ножа у останнього та викинув його; та як ОСОБА_10 наносив удари ОСОБА_17 (а.к.п.143-145, 154).

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи сторони захисту про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ст.124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Судом зазначено, що закріплене в статті 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (частина третя статті 27 Конституції України).

Згідно п.2 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону», стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Необхідно з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Так, показання свідка ОСОБА_22 повністю підтверджують хронологію розгортання подій 11.02.2017 року на ганку його будинку. Зокрема, показання щодо фактичного перебігу подій під час виникнення конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 підтверджують факт замаху ОСОБА_7 ножем у бік ОСОБА_23 , відібрання ним ножа у ОСОБА_7 після нанесення ОСОБА_23 двох ударів в обличчя ОСОБА_7 та продовження нанесення ударів обвинуваченим після відібрання ножа до моменту, поки потерпілий не впав і в нього не пішла кров.

Таким чином, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що після відібрання ножа у ОСОБА_7 небезпека з боку останнього була локалізована. Проте, незважаючи на відсутність загрози заподіяння йому шкоди, ОСОБА_10 продовжив наносити потерпілому чисельні удари руками та ногами по голові.

Відтак, позицію ОСОБА_23 про те, що він спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони, колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення ним відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відношення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину; обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі санкції частини статті КК України, за якою він притягується до кримінальної відповідальності, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Порушень місцевим судом під час розгляду кримінального провадження вимог кримінального та кримінально-процесуального закону, які є підставою для зміни чи скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 травня 2017 року щодо ОСОБА_10 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4