15 березня 2018 року
1-кс/638/636 /18
15 березня 2018 року м.Харків
В обґрунтування вимог посилається на те, що в описово мотивувальній частині оскаржуваної постанови слідчий посилається на факти, встановлені час допиту потерпілого ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 , надаючи перевагу показам свідків, ігноруючи факт незаконного застосування фізичної сили і як наслідок отримання тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_4 та незаконного застосування наручників.
Покази потерпілого ОСОБА_4 в частині нанесення йому тілесних ушкоджень співробітником СБУ ОСОБА_8 під час затримання підтверджуються висновком судового експерта, який міститься в матеріалах провадження. Факт застосування до ОСОБА_4 спеціальних засобів наручників не оспорюється, однак жодних законних підстав для їх застосування не було. Порядок застосування спеціальних засобів передбачений Постановою КМУ №49 від 27.02.1991 року, пункт 6 якої передбачає: «Рішення про застосування спеціальних засобів приймає службова особа, відповідальна за забезпечення громадського порядку, або керівник конкретної операції. Працівники міліції, які діють індивідуально, приймають такі рішення самостійно. Про застосування цих засобів вони у письмовій формі доповідають безпосередньому начальнику із зазначенням: коли, де, проти кого, за яких обставин застосовувалися спеціальні засоби та наслідків їх застосування.
Про поранення або смерть, що сталися внаслідок застосування
спеціальних засобів, працівник міліції зобов`язаний негайно і письмово повідомити безпосередньому начальникові для сповіщення прокуророві.» Під час затримання та застосування спеціальних засобів наручників ОСОБА_4 були спричинені тілесні ушкодження, отже співробітник СБУ застосувавши спеціальні засоби повинен був письмово повідомити безпосереднього начальника для сповіщення прокурора. Матеріали провадження не містять відомостей про повідомлення безпосереднього керівника та сповіщення прокурора.
Слідчим проігнорований факт фальсифікації матеріалів кримінальної справи №17100039 шляхом штучного створення доказів, а саме «підкиду» грошей в сумі 300 гривень та речовини макової соломки підтверджується матеріалами кримінальної справи №17100039, а саме «Під час затримання ОСОБА_4 вказав на гроші в сумі 300 гривень, які йому не належали. Вказані гроші, як виявилось потім, були з оперативних закупівель двотижневої давнини. Під час затримання ОСОБА_4 не міг знати що це за гроші, крім того у нього в кишені знаходились гроші в сумі 404 гривні, та в барсетці знаходились гроші в сумі 1680 гривень які він показав що належать йому. Підкинуті гроші були помічені люмінесцентною фарбою, яка згідно висновків експертів легко переноситься на об`єкти з якими контактує. Жодних слідів вказаної фарби у мене на долонях, одязі, та об`єктах з якими він міг би контактувати не виявлено. Крім того вказаної фарби не виявлено на руках та об`єктах з якими контактували безпосередньо особи які ніби то збули наркотичні засоби ОСОБА_5 та ОСОБА_10 . Що стосується підкинутої макової соломи то він також ще перед відкриттям багажного відділення заявив, що автомобіль без мене відкривався та закривався, в наслідок чого він не міг знати, що в ньому знаходиться. Після відкриття багажного відділення він вказав що підкинута сумка йому не належить. На підтвердження його слів на вилучених об`єктах відсутні відбитки пальців рук ОСОБА_4 , та у піднігтьовому вмісті відсутні сліди будь яких наркотичних засобів.»
Слідчий Цабека також не поставив під сумнів покази слідчого ОСОБА_9 про той факт, що всі слідчі дії за участю ОСОБА_4 проходили у строгій відповідності до вимог КПК. Покази спростовуються матеріалами справи, а саме: «під час проведення обшуку автомобіля «Toyota Avensis», д.н.з. ( НОМЕР_1 ) в межах кримінальної справи № 17100039, яка у 2010 році знаходилась в провадженні слідчого прокуратури м.Харкова ОСОБА_9 , грубо порушено вимоги ст.ст. 84, 188, 189 КПК України (1960 р.).
В судовому засіданні заявник ОСОБА_4 підтримав вказану скаргу та просив її задовольнити.
Прокурор в судове засідання не з`явився. До суду надано матеріали вказаного кримінального провадження.
Вивчивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку заявника, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.84 КПК України (1960 р.), який діяв на час проведення вказаної слідчої дії, встановлено, що при провадженні слідчих дій під час досудового слідства і дізнання, в судових засіданнях суду першої інстанції та апеляційного суду ведуться протоколи.
В супереч вказаним нормам слідчим ОСОБА_9 протокол обшуку не вівся та взагалі, був складений в невідомий час та місці після завершення слідчої дії, що тягне за собою не об`єктивне та не обґрунтоване відображення обшуку, що, в свою чергу не може мати інформаційне навантаження та являтися доказом у кримінальній справі.
Вказані факти підтверджуються протоколом судового засідання, в частині допиту слідчого ОСОБА_11 (т.30 а.с. 207), а саме останній показав, що протокол обшуку був складений пізніше, коли саме він не пам`ятає. Ким саме, він також не пам`ятає.
Вивченням матеріалів кримінальної справи у ході судового засідання було встановлено, що протокол обшуку автомобіля був складений двома різними особами т.4 а.с.25 слідчим ОСОБА_9 , т.4 а.с. 26-28 слідчим ОСОБА_12 , який 31.08.2010 року знаходився в іншому регіоні та не мав можливості проводити зазначені слідчі дії.
Також слідчим ОСОБА_9 допущені порушення ст.188 КПК України (1960 р.), а саме під час проведення обшуку, або виїмки протокол складається у 2 екземплярах та обидва екземпляри підписуються слідчим та особою у якої проводиться обшук. Всупереч вказаній нормі закону, слідчий ОСОБА_9 так і не надав мені вказаний протокол для огляду та підпису, другий екземпляр вказаного протоколу я також не отримав, оскільки він взагалі не був складений. Вказаними протизаконними діями слідчий ОСОБА_9 свідомо позбавив мене права на оскарження протоколу обшуку.
Посилання слідчого ОСОБА_13 на покази свідків пойнятих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 спотворене, оскільки слідчий не зазначає, що пойняті прибули через 15-20 хвилин на місце, вже після затримання, самого затримання не бачили, як і не могли бачити штучно створюваних доказів.
Що стосується незаконного зняття інформації з каналів зв`язку відносно ОСОБА_6 , то слідчий належним чином виклав усю інформацію, що стосується зняття інформації з каналів зв`язку тел..№ 068-608-92-14 до якого мав доступ ОСОБА_10 , однак навмисно не надав оцінки діям співробітників СБ України в Харківській області, які отримавши дозвіл на прослуховування ОСОБА_10 фактично слухали ОСОБА_6 .
За клопотанням потерпілої ОСОБА_6 проведений допит свідка ОСОБА_17 , однак в порушення вимоги ст. 223 ч.6 КПК України слідчий ОСОБА_18 позбавив ОСОБА_6 права на участь у проведенні слідчої дії.
Щодо незаконного позбавлення волі ОСОБА_5 слідчим взагалі не проведено жодних слідчих дій. Покази ОСОБА_19 на які посилається слідчий не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_19 не був присутнім при підриві вхідної двері ОСОБА_5 за допомогою спеціальних засобів, не брав участі у проведенні обшуку, та ніби то в «запрошенні» до СБУ. Провести слідчі дії в період часу, який зазначають працівники СБУ , слідчий ОСОБА_20 не міг, оскільки з 15.00 31.08.10 по 24.00 31.08.2010 року знаходився у м.Суми і проводив там слідчі дії. Добровільно людина не могла ночувати в приміщенні СБУ куди її ніби то запросили, після чого його арештовують за штучно створеними доказами.
Відеозапис за допомогою якого фіксувалась слідча дія допит ОСОБА_5 свідчить про знаходження ОСОБА_5 у стані наркотичного сп`яніння. Жодних дій на підтвердження наркотичного сп`яніння ОСОБА_5 слідчим зроблено не було.
Слідчим ОСОБА_13 задоволено клопотання потерпілого ОСОБА_4 про допит свідка ОСОБА_21 , яка була безпосереднім свідком затримання, однак під час досудового слідства так і не проведена вказана слідча дія.
Слідчим ОСОБА_13 задоволено клопотання представника потерпілих адвоката ОСОБА_3 про допит свідка ОСОБА_17 , однак під час досудового слідства так і не проведена вказана слідча дія.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 КК України кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.
Ст. 2 КПК України передбачають, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений.
Згідно п. п. 1 4 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності.
В свою чергу ч. 2 ст. 9 КПК України покладає обов`язок на прокурора, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
З правового налізу ст. 91 КПК України вбачається, що конструкція статті містить обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
При цьому ч. 1 ст. 92 КПК України покладає обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України на слідчого та прокурора.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
В свою чергу ч. ч. 1, 2 ст. 223 КПК України передбачає, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
Зазначене кримінальне провадження вже кілька разів закривали слідчі військової прокуратури, але Дзержинський районний суд м. Харкова та Апеляційний суд Харківської області скасовували постанови про закриття кримінального провадження як незаконні. Після скасування жодних дій з боку слідства, направлених на встановлення істини по справі не проводилось, а слідчі продовжували ігнорувати права потерпілих.
На підставі ст.ст.303-307 КПК України, суд,-
Повний текст ухвали буде складений та проголошений 19.03.2018 року о 16.15 годині.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Слідчий суддя ОСОБА_1 .