ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/266/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" вересня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі колегії: головуючого - судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 28 ч.1 ст. 263 КК України; ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дарницького райсуду м. Києва знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

В судовому засіданні, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, поставлено на обговорення питання доцільності продовження строку тримання обвинувачених під вартою.

Прокурор вважав за необхідне продовжити термін дії запобіжних заходів обвинуваченим, зазначивши про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_14 , представник потерпілої ОСОБА_7 підтримали думку прокурора.

Захисник ОСОБА_8 , думку якого підтримав обвинувачений ОСОБА_11 , у вирішенні даного питання поклався на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_9 просив змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_12 на інший альтернативний, оскільки прокурором не доведені ризики.

Обвинувачений ОСОБА_12 поклався на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_10 , якого підтримав обвинувачений ОСОБА_13 , просив суд змінити обвинуваченому ОСОБА_13 запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, з урахуванням того, що ризики зазначені прокурором є необгрунтовані.

Заслухавши сторони кримінального провадження, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Пункт 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

На думку колегії суддів, обставинами, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини є непоправні наслідки вчиненого, оскільки відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя та здоров`я є найвищими соціальними цінностями.

Крім того, при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених колегія суддів виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема що обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, про що відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України свідчать такі обставини, як тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованих їм злочинів.

Водночас, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).

Також колегія суддів враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів та бере до уваги доводи захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , однак не вважає їх беззаперечно достатніми для зміни запобіжного заходу.

Таким чином, суд, керуючись ст.ст. 179, 194 КПК України, вважає за необхідне залишити без змін запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовживши його строк.

З урахуванням того, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів що спричинило загибель людини, суд, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України не визначає розміру застави, вважаючи, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою обраний останнім здатний забезпечити їх належну процесуальну поведінку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Запобіжний захід відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у виді тримання під вартою в ДУ "Київський слідчий ізолятор" продовжити строком до двох місяців, тобто до 20 листопада 2017 року включно.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя:

Судді: