Справа № 163/2981/15-к Провадження № 11-кп/773/105/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 4 ст. 358 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 березня 2018 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Любомльського відділу Ковельської місцевої прокуратури на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 25 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, військовозобов`язаного, не працює, раніше не судимого,
виправдано:
на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
В порядку ст. 100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 20 жовтня 2015 року об 11 год 50 хв він, слідуючи на в`їзд в Україну з Республіки Польща через пункт пропуску для міжнародного автомобільного сполучення «Ягодин», що в с. Старовойтове Любомльського району Волинської області, водієм автомобіля «Міцубісі Паджеро», номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , під час паспортного контролю пред`явив працівникам прикордонного наряду відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 завідомо підроблене доручення на право керування даним транспортним засобом, видане на його ім`я.
За цим обвинуваченням вироком Любомльського районного суду Волинської області від 25 жовтня 2017 року ОСОБА_7 виправдано за ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обвинувачення не знайшло свого підтвердження у ході судового слідства. Судом не встановлено конкретні фактичні дані, які свідчили б, що ОСОБА_7 ознайомлений із походженням доручення на право керування, а в обвинуваченні відсутні будь-які підтвердження того, що обвинувачений був завідомо обізнаний та усвідомлював істинне походження доручення. Вина, мотив і мета вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення у суді залишилися не доведеними. Враховуючи вищенаведене місцевий суду дійшов висновку, що використання завідомо підробленого доручення відсутнє.
Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор оскаржує його з мотивів істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло безпідставне виправдання обвинуваченого. Просить суд скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляцію у повному обсязі та просив її задовольнити, міркування обвинуваченого та захисника, які заперечили проти задоволення апеляції, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

В силу ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
На думку апеляційного суду, вказаних вимог кримінального процесуального закону місцевий суд, розглядаючи дане кримінальне провадження, дотримався.
Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 358 КК України, суд першої інстанції у вироку проаналізував та дав належну юридичну оцінку зібраним доказам для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.
Згідно ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується органами досудового розслідування у використанні завідомо підробленого документа.
Обставини перетину митного кордону України, вказані в обвинувальному акті, окрім обізнаності обвинуваченого в підробленні доручення, останнім не заперечуються.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, характеризується умисною формою вини. Тобто особі, яка використовує підроблений офіційний документ, достовірно відомо про ці обставини.
Докази, на які посилається сторона обвинувачення, вказують на незаконне походження доручення на право керування автомобілем, однак вони беззаперечно не доводять умисел ОСОБА_7 на використання завідомо підробленого документа.
Висновок місцевого суду про те, що обвинувачений не був завідомо обізнаний та не усвідомлював істинне походження доручення, належно та достатньо вмотивовано у вироку. З ними погоджується і суд апеляційної інстанції.
ОСОБА_7 , як зазначалося вище, органом досудового розслідування, у провину ставилося використання завідомо підробленого документа, а саме доручення на керуванням транспортним засобом при перетині митного кордону України, тобто злочин передбачений ч.4 ст. 358 КК України. Предмет вказаного злочину є підроблений документ. Однак органом досудового розслідування в обвинувальному акті не розкрито об`єктивної сторони даного злочину, зокрема не вказано в чому саме виражається підробка документа. Внаслідок цього, обвинувачений позбавлений був можливості належним чином захищатися від пред`явленого обвинувачення.
На думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу посилання прокурора про те, що судом першої інстанції не взято до уваги показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , протокол огляду місця події від 20.10.2015 року, висновки експертів № 1039 від 04.11.2015 року, № 229 від 27.07.2017 року.
Останні досліджені місцевим судом та їм дано оцінку. Вказані докази підтверджують лише факт наявності в ОСОБА_7 підробленого документа.
Суд апеляційної інстанції погоджується із рішенням місцевого суду про виправдання ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Доводи прокурора про суперечності у вироку щодо підстав виправдання обвинуваченого, на думку апеляційного суду, не є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та такими, що тягнуть за собою скасування вироку.
Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для скасування вироку щодо виправдання ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 358 КК України та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу прокурора Любомльського відділу Ковельської місцевої прокуратури залишити без задоволення, а вирок Любомльського районного суду Волинської області від 25 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді