Справа № 357/926/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/365/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 27.03.2018

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_7 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2018 року про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування додаткового покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Озерна, Білоцерківського району, Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2013 року за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в січні 2018 року звернувся засуджений ОСОБА_6 з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення, на підставі ст.81 КК України, від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Обґрунтовуючи клопотання ОСОБА_6 вказує про те, що він був засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2013 року, зміненим ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31 липня 2013 року, за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. 26 квітня 2016 року ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області ОСОБА_6 був звільнений від відбування основного покарання умовно-достроково. Таким чином, як стверджував засуджений у клопотанні, з моменту його умовно-дострокового звільнення від відбування основного покарання минув 1 рік 9 місяців, за цей час він сумлінною поведінкою та ставленням до праці, сумлінним відношенням до сім`ї та оточуючих довів своє виправлення. При цьому, засуджений посилається на необхідність права керування транспортним засобом з метою їздити на роботу, в лікарню, возити неповнолітню дитину на заняття тощо.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2018 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 відмовлено. Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, ОСОБА_6 вчинив у стані алкогольного сп`яніння, після звільнення засудженого з місць позбавлення волі пройшов нетривалий час, на даний час ОСОБА_6 працює кочегаром, вказана робота не пов`язана з експлуатацією транспортних засобів. Таким чином, на переконання суду першої інстанції, позбавлення засудженого ОСОБА_6 права керування транспортним засобом не перешкоджає останньому належним чином утримувати свою сім`ю.

Не погоджуючись із ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2018 року, засуджений ОСОБА_6 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та звільнити його умовно-достроково від відбування додаткового покарання, призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2013 року. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, засуджений ОСОБА_6 вказує про неправильність висновку суду першої інстанції про те, що він має можливість належним чином утримувати сім`ю і без права керування транспортними засобами. Зокрема, як стверджує апелянт, робота кочегаром є сезонною, а у зв`язку з тим, що він проживає у сільській місцевості, для постійного працевлаштування в місті Біла Церква йому необхідний власний автотранспорт, до того ж його матір похилого віку потребує регулярного відвідання лікарні в місті Біла Церква. Також, засуджений вказує, що власний автотранспорт йому необхідний для придбання кормів та інших матеріалів з метою належного підтримання підсобного господарства. Крім того, засуджений ОСОБА_6 вказує про недостатнє врахування судом першої інстанції тих обставин, що він повністю визнаючи свою вину, своєю сумлінною працею, поведінкою за місцем роботи та проживання, добросовісним відношенням до оточуючих, довів своє виправлення, з моменту умовно-дострокового звільнення від відбування основного покарання він відбув більше половини призначеного судом строку додаткового покарання. На переконання засудженого ОСОБА_6 , вказані обставини в сукупності свідчать про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення його від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого, який підтримав подану апеляційну скаргу, доводи прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги засудженого, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим передбаченого частиною третьою цієї статті відповідного строку покарання, при цьому якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_6 вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2013 року засуджений за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31 липня 2013 року, вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2013 року змінено та пом`якшено покарання ОСОБА_6 до 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 26 квітня 2016 року засудженого ОСОБА_6 на підставі ст.81 КК України звільнено умовно-достроково від відбування основного покарання на 2 роки 323 дні.

ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, працевлаштований з листопада 2017 року, що підтверджується відповідними довідками та характеристиками (а.с.17-19).

Між тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нетривалий термін після звільнення засудженого з місць позбавлення волі, не є достатнім для встановлення того факту, що засуджений довів своє виправлення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що, відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не лише виправлення засуджених та запобігання вчиненню ними та іншими особами нових злочинів, а й безпосередньо кару засудженого, а тому, враховуючи характер скоєного ним злочину, який був вчинений ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння, наслідки, які настали, а саме загибель неповнолітньої особи, колегія суддів вважає явно передчасним вирішення питання про умовно-дострокове звільнення засудженого від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

При цьому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо необхідності поновлення його права на керування транспортними засобами у зв`язку з віддаленістю його місця роботи від місця проживання, для перевезення членів сім`ї та для ведення підсобного господарства, згідно із ст.81 КК України, не є підставами для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що постановлена судом ухвала відносно ОСОБА_6 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування та задоволення поданої апеляційної скарги не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо його умовно-дострокового звільнення від відбування додаткового покарання - залишити без змін.

Судді:

______________ _______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4