Справа № 359/8782/17
Провадження № 1-в/359/647/2017
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2017 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду без технічної фіксації клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання про застосування відносно нього положень Закону України "Про амністію у 2016 році", -
в с т а н о в и в :
06.11.2017 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло вищезазначене клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування до нього положень ЗУ "Про амністію у 2016 році".

В судове засідання учасники не з`явились. По дату час та місце розгляду клопотання повідомлялися належним чином. Неявка не перешкоджає розгляду зважаючи на те, що засудженим особисто подано заяву про застосування до нього амністії.
Відповідно до ч. 4 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомленні про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, зважаючи на відсутність законних підстав для застосування відносно засудженого амністії, а саме у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 підпадає під перелік осіб, визначених ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», до яких амністія не застосовується.
Враховуючи зазначене, суд прийшов до переконання розглянути клопотання в порядку ч. 4 ст. 107 КПК України.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, та ознайомившись із особовою справою засудженого, суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається із особової справи, вироком Миронівського районного суду Київської області від 21.07.2016 року, із змінами внесеними ухвалою апеляційного суду Київської області від 27.10.2016 року та перекваліфікацією дій ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_4 до вказаного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Ржищівського міського суду Київської області від 15.03.2016 року, та призначено остаточне покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Вирок Миронівського районного суду Київської області від 21.07.2016 року із змінами згідно ували апеляційного суду Київської області набрав законної сили 27.10.2016 року.
Згідно вищезазначеного вироку засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання в Бориспільській ВК № 119.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, КК України та цього Закону.

7 вересня 2017 року набрав чинності Закон України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року.
Таким чином, умови застосування та перелік осіб на яких поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році", визначені положеннями цього Закону.

Відповідно до ст. 11 даного Закону рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом щодо кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України (за що засуджений Миронівським районним судом Київської області за вироком від 21.07.2016 року із змінами згідно ухвали апеляційного суду Київської області від 27.10.2016 року), в період дії двохрічного іспитового строку, визначеного за вироком Ржищівського міського суду Київської області від 15.03.2016 року за ч.2 ст. 186 КК України.

Указаний злочини, що вчинений ОСОБА_4 останнім у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до злочину середньої тяжкості. Тобто ОСОБА_4 засуджений за умисний тяжкий злочини, в період дії іспитового строку вчинив новий злочин середньої тяжкості.

Указана обставина свідчить, що ОСОБА_4 не підпадає під перелік осіб, визначених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Згідно п. є) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», на підставі застосування акту амністії, звільняються від відбування покарання особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким бо особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, і які мають на день набрання чинності цим Законом одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку, за умови що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

З цього приводу, дійсно ОСОБА_4 має єдиного опікуна, який вподальшому став потребувати сторонньої допомоги, оскільки досяг 70 річного віку, що підтверджується документально за доданими до клопотання доказами.

Однак, ОСОБА_4 , крім іншого за вироком Миронівського районного суду Київської області від 21.07.2016 року, із змінами ухвалою апеляційного суду Київської області від 27.10.2016 року, на підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Ржищівського міського суду Київської області від 15.03.2016 року за ч.2 ст. 186 КК України.

Указаний злочин, згідно ст. 12 КК України, є тяжким. Таким чином ОСОБА_4 засуджений за вчинення в тому числі і умисного тяжкого злочину, що перешкоджає застосуванню до нього положення п. є) ст. 1 указаного Закону.

Таким чином, на ОСОБА_4 не розповсюджується дія ст. ст. 3, 5, 7 Закону України "Про амністію у 2016 році", оскільки він був засуджений та відбуває покарання у виді позбавлення волі серед іншого за умисний тяжкий злочин.

В той же час, статтею 4 Закону України "Про амністію у 2016 році" передбачено можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, зазначених у статті 1 цього Закону, засуджених за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.

Таким чином, саме сукупність вищезазначених умов може бути підставою для застосування ст. 4 Закону України "Про амністію у 2016 році" до особи, яка їм відповідає.

З урахуванням того, що ОСОБА_4 мав опікуна (прирівняного до батька) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який досяг 70 річного віку, та потребує сторонньої допомоги, а інших працездатних дітей останній не має.

Злочини, за які він засуджений передбачають покарання до десяти років позбавлення волі.

Станом на 09.10.2017 року засуджений ОСОБА_4 відбув половину призначеного йому покарання, що підтверджується довідкою Бориспільської виправної колонії №119.

З долучених до клопотання документів, а саме із копії рішення виконавчого комітету Піївської сільської ради Миронівського району від 20.07.2007 року №39, вбачається, що ОСОБА_5 являвся піклувальником ОСОБА_4 і його майном та житлом.

В той же час, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 77 ЦК України піклування припиняється у разі досягнення особою повноліття. У даному випадку відносини піклування припиняються автоматично. Таким чином, з моменту досягнення ОСОБА_4 повноліття, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З цього приводу, вищезазначені документи не мають жодного юридичного значення стосовно положень Закону України "Про амністію у 2016 році", та не є підставою для застосування положень закону.

Отже, аналіз відомостей про особу ОСОБА_4 , які містяться в матеріалах клопотання та особової справи, свідчить про те, що він не відноситься до переліку осіб, визначених в ст. 1 ЗУ "Про амністію у 2016 році". Це в свою чергу вже виключає можливість застосування до засудженого нього положень ст. 4 ЗУ "Про амністію у 2016 році", оскільки відсутня одна із обов`язкових умов, визначених цією статтею.

Ці обставини в сукупності вказують на те, що засуджений ОСОБА_4 не підпадає під дію Закону України "Про амністію у 2016 році", оскільки не має усіх належних умов, визначених даним Законом, для його застосування.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_4 про застосування відносно нього амністії є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ч. 4 ст. 107, ст. ст. 369-372, 376, 537, 539 КПК України, Законом України "Про амністію у 2016 році", Законом України "Про застосування амністії в Україні", ст. ст. 12, 85, 86 КК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання про застосування відносно нього положень Закону України "Про амністію у 2016 році" відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з дня проголошення до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Повний текст ухвали суду виготовлено 23.11.2017 року.

Суддя ОСОБА_1