Справа № 357/930/18
1-кп/357/570/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.02.2018 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю військового прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у приміщенні зали суду № 5 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області угоду про визнання винуватості від 13.02.2018 року укладену між обвинуваченим і прокурором у кримінальному провадженні № 0000096 від 18.11.2017 року по обвинуваченню за ч. 3 ст. 407 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, працюючого з 26.11.2013 року прийнятий на військову службу за контрактом, який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , солдат, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , раніше не судимого,

В С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000096 від 18.11.2017 року щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, надійшов до Білоцерківського міськрайонного суду 26.01.2018 р.

З якого вбачається, що 26.11.2013 року ОСОБА_4 прийнято на військову службу за контрактом та в подальшому відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.12.2013 року №326 його призначено на посаду номера обслуги 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону цієї ж військової частини, яка дислокується по ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 . 17 жовтня 2014 року командиром військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_4 було надано відпустку строком на 10 діб, з якої він 27 жовтня 2014 року мав повернутися до цієї ж військової частини, яка дислокується по АДРЕСА_1 . 11 грудня 2014 року згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (з 30.06.2017 року військова частина НОМЕР_1 ) (по стройовій частині) №244 солдата ОСОБА_4 зараховано в розпорядження командира цієї ж військової частини. 28 березня 2016 року відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) №90 солдату ОСОБА_4 продовжено строк військової служби за контрактом згідно з п.9 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до видання Указу Президента України «Про Демобілізацію». Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ч.ч.1,3,9 ст.1, ч.ч.1-4,6,13 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. ст.4, 9, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою. Однак, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, солдат ОСОБА_4 27 жовтня 2014 року, діючи в порушення вищевказаних вимог Закону, бажаючи тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, умисно, без поважних причин, не з`явився вчасно на службу з відпустки до військової частини НОМЕР_1 , дислокованої по АДРЕСА_1 . В період з 27 жовтня 2014 року по 18 січня 2018 року солдат ОСОБА_4 ухилявся від обов`язків військової служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. 18 січня 2018 року солдат ОСОБА_4 з`явився до військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 .

Таким чином, ОСОБА_4 не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинено особою, зазначеною в ч.2 ст. 407 КК України, військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст.407 КК України.

У підготовчому судовому засіданні учасники кримінального провадження просили суд затвердити угоду про визнання винуватості від 13.02.2018 р., укладену між прокурором якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні - з одного боку, та ОСОБА_4 і його захисником ОСОБА_5 - з іншого боку.

Відповідно до вказаної угоди про визнання винуватості від 13.02.2018 р., укладеної між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні - з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_4 та його захисником адвокатом ОСОБА_5 - з іншого боку, на підставі ст.ст. 468,469,472 КПК України, ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, пояснивши про причини скоєння кримінального правопорушення та визнавши вину згідно викладеного обвинувачення.

Крім того, суд переконався у судовому засіданні, що сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на два роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю один рік, з покладенням обовязків, передбачених ст.76 КК України:

1) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

2) періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

3) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

При цьому обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено наслідки укладення угоди, а саме обмеження його права на оскарження вироку в апеляційному та касаційному порядку, відмова права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, допиту під час судового розгляду свідків обвинувачення, подачі клопотань про виклик свідків і надання доказів, що свідчать на його користь, крім того, йому роз`яснено наслідки невиконання угоди.

В судовому засіданні з`ясовано, що ОСОБА_4 , розуміючи, що кримінальне провадження стосовно нього може бути розглянуте в судовому засіданні і він буде мати при цьому весь обсяг прав, в тому числі допитувати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, які свідчать на його користь, просив затвердити угоду.

При цьому суд переконався, що ОСОБА_4 винуватість визнав добровільно і з розумінням того, що відмовляється від своїх прав, включаючи право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо інкримінованого йому кримінального правопорушення, угода була укладена добровільно, без будь якого примусу.

Крім того, судом роз`яснено ОСОБА_4 наслідки угоди, характер обвинувачення, конкретну міру покарання, передбачену ч. 3 ст. 407 КК України, погоджену сторонами угоди у виді позбавлення волі строком на два роки та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю один рік, з покладенням обовязків, передбачених ст.76 КК України:

1) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

2) періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

3) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Розглянувши угоду, вислухавши доводи сторін, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, оскільки відповідає вимогам ст.472 КПК України, дії ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 407 КК України кваліфіковані вірно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, угода укладена добровільно, ОСОБА_4 може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості останнім наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.

Речові докази у провадженні та процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373-376, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Угоду про визнання винуватості від 13.02.2018 року укладену у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000096 від 18.11.2017 р. щодо ОСОБА_4 - затвердити.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2(два) роки .

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України , а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

Нагляд за поведінкою ОСОБА_4 покласти на командира військової частини НОМЕР_1 - за місцем служби обвинуваченого.

Вирок може бути оскаржений, до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя: ОСОБА_1 ,