АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 646/9462/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1876/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
5 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком, ОСОБА_8 засуджений за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України з урахуванням ст.72 КК України шляхом часткового приєднання невідбутого покарання, призначеного за вироком Харківського районного суду Харківської області від 19.10.2015 року, остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі.
Згідно вироку, ОСОБА_8 , маючи не зняту та непогашену судимість за вироком Московського районного суду м.Харкова від 20.04.2012 року, яким його засуджено за ч.2 ст.185 КК України, вчинив повторно умисний корисливий злочин за наступних обставин. 12.07.2016 року о 16-42 год., ОСОБА_8 , знаходячись в торговому залі магазину "Єва-507" ТОВ "РУШ", розташованого за адресою: м.Харків, пр.Гагаріна, 22-А, діючи повторно, з умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, з корисливим мотивом, вважаючи що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиці вищевказаного магазину туш для вій "Буржуа Вольюм Твіст АП" з подвійним ефектом, відірвавши від неї магнітний стікер, вартістю згідно судово-товарознавчої експертизи №3994 від 29.07.2016р. - 277 грн., та попрямував до виходу з магазину де пройшов повз каси, не сплативши за вказаний товар, але на виході з магазину був зупинений управляючим магазину, у зв`язку з чим не зміг розпорядитись викраденим на власний розсуд з причин, що не залежали від його волі.
В апеляційній скарзі прокурорХарківської місцевої прокуратури № 5 просить вирок суду першої інстанції за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Тому просить ухвалити новий вирок із застосуванням більш суворого покарання, яким визнати ОСОБА_8 винним у скоєні злочину, передбаченому ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України і призначити йому покарання у вигляді 2 роки 2 місяці позбавлення волі. В обґрунтування посилається на те, що ОСОБА_8 скоїв злочин середньої тяжкості будучи раніше судимим, та при судовому розгляді встановлено обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочину.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції змінити, у зв`язку з суворістю призначеного покарання, і призначити менш суворе покарання із застосуванням ст.69 КК України. Посилається на те, що судом першої інстанції не враховано всі обставини, які пом`якшують його покарання, а саме: повне визнання вини, щиросердне каяття, допомога слідству, що за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, відшкодував матеріальні збитки, має ряд тяжких захворювань, а злочин вчинив з крайньої необхідності( ст. 39 КК України).
Заслухавши доповідь судді , думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заявили клопотання про застосування амністії і звільнення обвинуваченого від покарання, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого проте не заперечував проти застосування амністії, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Висновок суду про доведеність обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2ст.15 ч.2 ст.185 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до злочину середньої тяжкості. Судом враховано конкретні обставини злочину його корисливий характер та недоведеність до кінця з причин, що не залежали від волі обвинуваченого, а також ту обставину, що він був вчинений в період іспитового строку за вироком Харківського районного суду Харківської області від 19.10.2015 року.
Судом враховані відомості про особу обвинуваченого, який був раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини, неофіційно працював в ПП «Колесник», не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, має хронічну хворобу ВІЛ-інфекцію .
Обтяжуючих обставин судом не встановлено, в якості пом`якшуючих обставин суд визнав щире каяття та визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_8 , його активне сприяння слідству.
Колегія суддів не знаходить підстав для застосування положень ст. 69 КК України, оскільки наведені пом`якшуючі обставини не знижують істотно ступінь тяжкості злочину та ступінь суспільної небезпеки винного, який вчинив новий злочин в період іспитового строку за попереднім вироком.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо наявності обставин крайної необхідності, передбачених ст. 39 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки його дії не були спрямовані на відвернення небезпеки , яка загрожувала б йому або іншим особам.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд, керуючись вимогами ст. 65 КК України, дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_8 неможливо досягти без ізоляції його від суспільства, а тому правильно обрав йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України. Підстав вважати надто суворим призначене обвинуваченому остаточне покарання, визначене за сукупністю вироків, колегія суддів не знаходить.
Істотних порушень кримінального процесуального закону органами досудового слідства та судом першої інстанції, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення не встановлено.
Остаточне покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_8 призначене за сукупністю вироків, за умисні злочини, які не є тяжкими чи особливо-тяжкими.
На день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» обвинувачений мав на утриманні сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якого не позбавлений батьківських прав . До осіб, перелічених у статті 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» та статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», і до яких амністія не застосовується, обвинувачений не відноситься.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування до засудженого положень п. «в» ст.1 Закону України«Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, а тому необхідно звільнити його від відбування покарання за вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 05 квітня 2017 року у виді позбавлення волі на 2 роки 1 місяць.
Керуючись: ст.ст. 404,405,407,418, 419, ч.2 ст. 376 КПК України, п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року колегія суддів,-
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
ВирокЧервонозаводського районного суду м.Харкова від 05 квітня 2017 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.
Задовольнити клопотання ОСОБА_8 та його захисника про застосування амністії. Відповідно до вимог п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного йому цим вироком покарання.

Міру запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_8 - тримання під вартою скасувати та звільнити його з-під варти в залі суду негайно.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий-
Судді -