Справа № 138/2495/17
Провадження №11-кп/772/1533/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 грудня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
Головуючого : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01.11.2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000226 від 24.03.2017 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Івано-Франківськ, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:
-26.02.1992 року Очаківським міським судом Миколаївської об-ласті за ч.2 ст.141 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 29.01.1993 року Очаківським міським судом Миколаївської області за ч.2 ст.140, ст.188-1, ч.2 ст.141, ст.42, 43 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
-20.01.1995 року Червонозаводським районним судом м.Харків за ч.2 ст.183-3, ст.43 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 30.08.1999 року Ленінським районним судом м.Харків за ч.2 ст.141 КК України до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 11.03.2001 року Жовтневим районним судом м.Харків за ч.2 ст.141, 191, 189-1, 42, 26 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 10.10.2005 року Очаківським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.190, ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
-11.07.2007 року Казанковським районним судом Миколаївської області за ч.1 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі;
- 06.02.2009 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.1 ст.393, ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
-13.08.2013 року Липовецьким районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі.
- звільненого з місця позбавлення волі по відбуттю покарання 22.04.2016 року ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, -
за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_7

В с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив змінити вирок Могилів- Подільського міськрайонного суду від 01.11.2017 року в частині призначення покарання, а саме пом`якшити призначене покарання до мінімального відповідно до санкції ч.2 ст. 185 КК України та обрати покарання у вигляді арешту строком на 3 ( три) місяці.

Вироком Могилів- Подільського міськрайонного суду від 01.11.2017 року ОСОБА_6 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.
Понесені по справі процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта на проведення експертизи в сумі 494 грн. 35 коп. стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави.
Вирішено долю речових доказів .
Як убачається з вироку ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення наступного.

22.03.2017 близько 23:00 години ОСОБА_6 з метою подолання спраги увійшов до одного з під`їздів будинку АДРЕСА_2 , де в подальшому, піднявшись на третій поверх вказаного багатоквартирного будинку помітив привідчинені двері квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_8 . В подальшому, ОСОБА_6 шляхом вільного доступу з проханням дати йому води, штовхнувши вхідні дерев`яні двері від себе, увійшов до вказаної квартири, де в коридорі, на полиці дерев`яної шафи помітив мобільний телефон марки «НОКІА 6021» чорно-сірого кольору, який заряджався , та який вирішив викрасти. Маючи умисел на таємне викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, діючи повторно, оскільки раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини, впевнившись в тому, що за його діями не спостерігають стороні особи, шляхом вільного доступу ОСОБА_6 умисно, таємно, з корисливих мотивів, зняв з зарядки та кинув собі до кишені вказаний мобільний телефон з сім-картою мобільного оператора «Київстар», грошові кошти на якій в момент викрадення були відсутні.
В подальшому ОСОБА_6 , продовжуючи умисел на заволодіння чужим майном, увійшовши до кімнати квартири АДРЕСА_3 праворуч від входу на журнальному столі помітив і таємно викрав, кинувши собі до кишені, мобільний телефон марки «Samsung GT- Е1080ZКWSEK» з сім-картою мобільного оператора «Київстар», грошові кошти на якій в момент викрадення були відсутні. Після цього ОСОБА_6 , з місця пригоди зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Згідно висновку експерта № 952 від 08.09.2017 ринкова вартість мобільного телефону марки «Samsung GT- Е1080ZКWSEK» чорного кольору в справному стані, станом на 22.03.2017, який було придбано 02.09.2015 за грошові кошти в сумі 450 гривень, могла становити 236 гривень 67 копійок. Ринкова вартість мобільного телефону марки «НОКІА 6021» чорно-сірого кольору в справному стані, станом на 22.03.2017, який було придбано 10.04.2014 за грошові кошти в сумі 300 гривень в б/у стані, могла становити 203 гривні.
Згідно довідки вартості від 08.09.2017 вартість сім-карти мобільного оператора «Київстар», станом на 22.03.2017, становить 25 гривень.
ОСОБА_6 своїми злочинними діями спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 489 грн. 67 коп.
Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 мотивовані тим, що суд першої інстанції обрав відносно нього занадто суворе покарання , яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим .

Суд першої інстанції всупереч вимог ст.65 КК України , а також роз`яснень , що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 при призначенні міри покарання не в повній мірі врахував те, що він як на досудовому слідстві так і в суді визнавав вину в повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв в установленні об`єктивної істини у справі, повністю відшкодував потерпілому завдану злочином шкоду, на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання.

На думку обвинуваченого, у суду були всі наявні підстави для обрання відносно нього мінімальної міри покарання , відповідно до санкції ч.2 ст.185 КК України .

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 прокурор , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, вирок суду Могилів- Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01.11.2017 року залишити без змін, посилаючись на те, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, суд в повній мірі дослідив матеріали , що характеризують особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів та був звільнений 22.04.2016 року з місць позбавлення волі по відбуттю покарання, жодних висновків не зробив і знову скоїв злочин , що свідчить про його підвищену небезпеку та схильність до вчинення нових злочинів ; враховано усі обставини, що пом`якшують покарання, а саме визнання вини та щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування заподіяної шкоди . Крім того, суд взяв до уваги наявність у обвинуваченого двох неповнолітніх дітей, перебування його в цивільному шлюбі та призначив покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає призначене покарання таким, що відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України не оспорюються.

Кримінальне провадження розглядалось відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечували і суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались.

Судом з`ясовано, чи правильно зрозуміли зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визначається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що впливають на покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, особу винного, який раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку та схильність до вчинення злочинів, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працює, перебуває в цивільному шлюбі та мешкає з співмешканкою і двома малолітніми дітьми, батьком яких юридично не являється; наявність обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_6 , а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяного збитку та обставини, що відповідно ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_10 рецидив злочину.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного визначив покарання в дотримання вимог ст.65 КК України, керуючись роз`ясненнями, які викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації , яке є необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_6 .

Враховуючи наведене, апеляційний суд не вбачає підстав, передбачених ст.414 КПК України для зміни покарання та для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,-

П о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .

Вирок Могилів Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01.11.2017 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня проголошення до касаційної інстанції .

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3
Згідно з оригіналом:
Суддя: