АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря - ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 грудня 2015 року за № 120 151 000 700 095 63, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища міського типу Немішаєве Бородянського району Київської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року ОСОБА_5 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю наявності в його діянні складу даного кримінального правопорушення.

Судом першої інстанції вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у кримінальному провадженні.

Відповідно до обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 грудня 2015 року за № 120 151 000 700 095 63, ОСОБА_5 у невстановлені час та місці незаконно придбав та почав зберігати без передбаченого законом дозволу вогнепальну зброю.

23 грудня 2015 року о 13 годині 50 хвилин ОСОБА_5 , знаходячись в місті Києві по вулиці Пущеводицькій, 29, в автомобілі Mersedes E220, державний номерний знак НОМЕР_1 , незаконно зберігав вогнепальну зброю.

О 14 годині того ж дня ОСОБА_5 був зупинений ППОП № 1 ГУ Національної поліції України в м. Києві, та, в подальшому, в ході проведення поверхневого огляду, з салону автомобіля виявлено та вилученого предмет, схожий на однозарядний пістолет «TRAD MARK».

Згідно з висновком експерта № 149 від 22 січня 2016 року, надані на дослідження предмети, вилучені під час огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Ростовська, 22, належать до вогнепальної зброї: однозарядний пістолет «TRAD MARK» калібру Флобер 5 мм, промислового виробництва кінця ХІХ початку ХХ століття, належить до короткоствольної нарізної вогнепальної зброї. Однозарядний пістолет «TRAD MARK» калібру Флобер 5 мм, придатний до стрільби патронами замінниками калібру 22LR.

За таких обставин орган досудового розслідування сформулював ОСОБА_5 обвинувачення у незаконному зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу та навів правову кваліфікацію кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України.

За цим же обвинуваченням суд першої інстанції визнав ОСОБА_5 невинуватим та виправдав через недоведеність наявності в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

При цьому, мотивуючи виправдувальний вирок, суд вказав на те, що жоден з перевірених в судовому засіданні доказів у кримінальному провадженні, серед яких показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , експерта ОСОБА_19 та його висновок № 149 від 22 січня 2016 року, протокол огляду місця події від 23 грудня 2015 року, протокол огляду від 9 березня 2016 року, і інші докази, як окремо, так і в сукупності, не підтверджують винності ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та не спростовують його доводи про відсутність у нього прямого умислу вчинити неправомірні дії, пов`язані зі зброєю.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить виправдувальний вирок щодо ОСОБА_5 скасувати і направити матеріали кримінального провадження в суд першої інстанції на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

При цьому апелянт вважає, що суд дав неправильну оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, що перешкодило ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

А саме, на переконання прокурора, висновки суду стосовно невинуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, через відсутність доказів про наявність у нього прямого умислу на здійснення будь-яких незаконних дій, пов`язаних зі зброєю, є помилковими, оскільки обвинувачений, ставши набувачем зброї, тим самим вчинив її незаконне придбання та зберігання без передбаченого законом дозволу, що само по собі охоплюється диспозицією указаного закону про кримінальну відповідальність незалежно від наявності чи відсутності у нього прямого умислу на вчинення таких дій.

Винність ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, що виразилося у незаконному придбанні і зберіганні вогнепальної зброї (пістолета «TRAD MARK») без передбаченого законом дозволу, на думку прокурора, доводиться:

показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 про те, що обвинувачений привіз, а згодом забрав у нього саме п`ять предметів, схожих на зброю, серед яких був пістолет «TRAD MARK»;

даними, що містяться в дослідженому судом протоколу огляду автомобіля Mersedes, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким зафіксовано вилучення п`яти предметів, схожих на зброю;

показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 про те, що вилучені під час огляду указаного автомобіля предмети належали ОСОБА_5 ;

показаннями в судовому засіданні свідків: понятих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , працівників поліції ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , - про вилучення під час огляду п`яти предметів, схожих на зброю;

висновком та показаннями в судовому засіданні експерта ОСОБА_20 , який підтвердив наявність серед вилученої у ОСОБА_5 зброї бойової.

Як зазначає апелянт, наведені докази у кримінальному провадженні, зокрема показання свідка ОСОБА_17 , спростовують версію ОСОБА_5 в суді стосовно його необізнаності про походження пістолета «TRAD MARK», натомість свідчать про те, що обвинувачений у такий спосіб, надавши в суді протилежні показання від тих, що він давав органу досудового розслідування, намагається уникнути від кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин.

Проте, докази на підтвердження таких обставин не знайшли своєї належної і правильної оцінки в суді, що призвело до ухвалення необґрунтованого виправдувального вироку відносно ОСОБА_5 , у зв`язку із чим прокурор просить його скасувати.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити і скасувати вирок суду першої інстанції внаслідок неправильної оцінки доказів у кримінальному провадження; пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали виправдувальний вирок суду законним і обґрунтованим та просили залишити його без змін, провівши судові дебати, надавши і вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо: судове рішення ухвалено незаконним складом суду; судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, або прокурора, крім випадків, передбачених законом; судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою; судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання; порушено правила підсудності; в матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді; судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював розгляд.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить виправдувальний вирок щодо ОСОБА_5 скасувати і направити матеріали кримінального провадження в суд першої інстанції на новий судовий розгляд в іншому складі суду, однак не зазначає, які судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що можуть бути підставами для призначення нового судового розгляду.

Крім того, апеляційна скарга прокурора містить прохання повторно дослідити докази у кримінальному провадженні, а саме: протокол огляду місця події від 23 грудня 2015 року, висновок судово-балістичної експертизи № 149 від 22 січня 2016 року, протокол огляду предметів від 9 березня 2016 року, постанову про визнання речових доказів від 9 березня 2016 року, а також допитати свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , та обвинуваченого ОСОБА_5 .

Проте, в апеляційній скарзі, всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК України, прокурором не наводиться обґрунтування, в чому полягає необхідність їх повторного дослідження. А тому, колегія суддів, з огляду апеляційні вимоги прокурора, не вбачає підстав для повторного дослідження обставин, які були встановлені під час кримінального провадження, та вважає за необхідне розглянути кримінальне провадження, згідно ч. 1 ст. 404, в межах апеляційної скарги.

Що стосується безпосередньо доводів, викладених в апеляцій скарзі прокурора щодо незаконності вироку суду першої інстанції відносно ОСОБА_5 , то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ч. 4 ст. 17 КПК України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, приписи ч. 1 ст. 92 КПК України регламентують, що обов`язок доказування наведених обставин покладається на слідчого, прокурора, тобто сторону обвинувачення.

Виходячи із закріпленого у ст. 22 КПК України принципу змагальності, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання суду доказів, а суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Як вбачається із апеляційної скарги, прокурор, не погоджуючись з висновками суду першої інстанції про відсутність доказів наявності у ОСОБА_5 прямого умислу на незаконні дії пов`язані зі зброєю, зазначає, що незаконне зберігання вогнепальної зброї це умисні дії, які полягають у володінні нею без відповідного дозволу, а тому наявність прямого умислу в діях обвинуваченого не має значення, оскільки ставши набувачем зброї, останній вчинює її незаконне придбання та зберігання, а звідси і скоює злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України.

Проте, з такими доводами прокурора колегія суддів не погоджується.

Диспозиція ч. 1 ст. 263 КК України передбачає відповідальність за носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

За змістом даної норми кримінального закону, з об`єктивної сторони даного злочину під незаконним зберіганням вогнепальної зброї, що і ставиться у вину ОСОБА_5 , розуміються умисні дії, які полягають у володінні (незалежно від тривалості в часі) без відповідного дозволу або із простроченням його дії таким предметом.

З суб`єктивної сторони цей злочин може бути вчинений тільки з прямим умислом, тобто коли особа усвідомлювала суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Між тим, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 протягом всього судового розгляду своєї вини в інкримінованому злочині не визнавав, наполягаючи на тому, що забираючи пакет у ОСОБА_17 з револьверами, його не оглядав, був впевнений, що в ньому знаходиться лише 4 предмети, які непридатні для стрільби. Про існування 5 пістолету, а саме «TRAD MARK» не знав та побачив його лише під час огляду пакету працівниками поліції.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_16 , брат ОСОБА_5 , показав, що після передачі їм з обвинуваченим вітчимом ОСОБА_12 4 предметів зброї, яка непридатна для стрільби, вони вирішили її відремонтувати та продати. У зв`язку з чим, він зі своїм сусідом ОСОБА_15 , відвозили вказані 4 револьвери до ОСОБА_17 для оцінки та сприяння в їх реалізації. Вказані револьвери були поміщені в пакет та ганчірку. Він також, з метою продажу, викладав їх фотознімки на офіційних сайтах. Про наявність пістолета ОСОБА_21 йому нічого не відомо, про що свідчить те, що ним викладались знімки лише 4 револьверів. При цьому наполягав, що його брат ОСОБА_5 зброю ОСОБА_17 не відвозив, а лише забирав зазначені предмети і повинен був забрати лише 4 револьвери.

Аналогічні показання в тій частині, що саме ОСОБА_16 відвозив 4 револьвери до свідка ОСОБА_17 та про необізнаність про наявність однозарядного пістолета «TRAD MARK», дав у кримінальному провадженні свідок ОСОБА_15 .

Відповідно до показань ОСОБА_17 , до нього з предметами, схожими на зброю, спочатку приїжджали ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_15 в кількості 4 одиниць. Ціль приїзду була, щоб він через свої зв`язки сприяв оцінці вказаних предметів, схожих на стару зброю, та їх продажу. Приїздів було декілька. Наступного разу приїжджав ОСОБА_23 та ОСОБА_22 і привезли вже 5 предметів, в тому числі і однозарядний пістолет, який був переломний. Вказані предмети залишились у нього, однак ніхто із знайомих на пропозицію їх придбати не відреагував, а тому через деякий час їх забрав ОСОБА_22 . В подальшому ОСОБА_17 свої свідчення уточнив, та вказав, що точно не пам`ятає, хто привозив йому зброю, не виключає, що саме ОСОБА_23 та що ОСОБА_5 не було. Також підтвердив, що в зазначений період отримував від ОСОБА_24 на електронну почту дружини фотознімки револьверів, де було зображено лише 4 предмета. Зображення однозарядного пістолету «TRAD MARK» не було.

При цьому, при проведені одночасного допиту в судовому засіданні свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та обвинуваченого ОСОБА_5 , свідок ОСОБА_23 наполягав на тому, що саме він відвозив останній раз зброю ОСОБА_17 , а останній, підтвердивши наявність 5 пістолета, не заперечував той факт, що вони могли бути привезеними ОСОБА_25 .

Крім цього, свідок ОСОБА_17 підтвердив в судовому засіданні, що предмети схожі на зброю знаходились у тканому мішку та він передавав їх обвинуваченому ОСОБА_5 біля хвіртки домоволодіння.

Про те, що вказані предмети знаходились в фрагменті тканини та в поліетиленовому пакеті дали показання свідки ОСОБА_11 , який приймав участь в огляді та вилучені речових доказів в якості понятого, та свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , працівники поліції, які затримали обвинуваченого ОСОБА_5 .

А тому показання ОСОБА_5 про те, що після отримання від ОСОБА_17 пакету з револьверами, він не перевіряв його вміст, а тому не був обізнаний про наявність в ньому однозарядного пістолету «TRAD MARK», нічим по справі не спростовані.

За наведених обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 дані ними в судовому засіданні, суд не може покласти в основу обвинувального вироку, оскільки їхні свідчення не доводять вину ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки не спростовують доводів обвинуваченого про те, що пістолет «TRAD MARK» він не бачив і про його існування не знав, а відносно показань свідка ОСОБА_17 також із-за їх не переконливості та не послідовності.

Колегія суддів критично відноситься до стверджень прокурора в апеляційній скарзі про те, що свідок ОСОБА_17 підтвердив обізнаність ОСОБА_5 в отримані від нього 5 предметів, схожих на зброю, оскільки наведене не підтверджується журналом судових засідань, зауваження на який щодо правильності та повноти відображення показань вказаного свідка, прокурором не приносились.

Не переконливими є і твердження прокурора про те, що судом першої інстанції не дана оцінка показанням ОСОБА_5 в ході досудового розслідування, оскільки, відповідно до ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав під час судового засідання, при цьому не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Щодо посилань прокурора в апеляційній скарзі на показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , протокол огляду автомобіля Mersedes, державний номерний знак НОМЕР_1 , висновок експертизи № 149 від 22 січня 2016 року та показання в судовому засіданні експерта ОСОБА_19 , яким суд, на переконання прокурора, не дав належної оцінки, не заслуговують на увагу, оскільки показання свідків, протокол вилучення предметів схожих на зброю, та висновок і показання експерта, лише підтверджують факт вилучення 5 предметів, один із яких є пістолетом «TRAD MARK», який відноситься до вогнепальної зброї.

Проте, наведені показання свідків, протокол огляду та вилучення предметів схожих на зброю, висновок експертизи про те, що вилучений пістолет «TRAD MARK» є вогнепальною зброєю, не спростовують доводи обвинуваченого, що він не знав про існування пістолета «TRAD MARK», калібру Флобер 5 мм і побачив його лише під час затримання, а звідси і про направленість його умислу та усвідомлення ним, що серед речей забраних у ОСОБА_17 є вогнепальна зброя.

Повно та об`єктивно встановивши фактичні обставини у кримінальному провадженні, суд першої інстанції прийшов до вмотивованого висновку, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення не доведено наявність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а тому обґрунтовано визнав його невинуватим та виправдав його в інкримінованому йому злочині.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, та вважаючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_5 законним і обґрунтованим, не вбачає підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги, як про це просить прокурор в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1]Провадження: № 11кп/796/1657/2016
Категорія КК України: ч. 1 ст. 263
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_26
Суддя - доповідач: ОСОБА_1