Справа № 684/810/16-к
№ 1-кп-678-21/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2017 року смт. Летичів
Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Летичів кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000163 від 03 жовтня 2016 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , іншим місцем проживання є АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні 2 неповнолітніх дитини, непрацюючого, не судимого, про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 246 КК України,
учасники підготовчого судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
його захисник ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
22 грудня 2016 року до Летичівського районного суду Хмельницької області, згідно ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 19 грудня 2016 року, надійшов для розгляду обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000163 від 03 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 246 КК України.
Прокурор ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні зазначив, що угода в кримінальному провадженні не укладалась, підстав для закриття кримінального провадження та повернення обвинувального акта прокурору немає, оскільки такий складено у відповідності до вимог як кримінального, так і процесуального закону, кримінальне провадження підсудне Летичівському районному суду Хмельницької області згідно ухвали суду апеляційної інстанції, тому мають місце достатні підстави для призначення судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 подали до суду клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, оскільки такий не відповідає вимогам ст. 291 КПК України: формулювання найменування кримінального провадження не відображає як самої юридичної (правової) назви обвинувального акта, так і суті кримінального провадження в цілому; ОСОБА_3 вказаний в обвинувальному акті як підозрюваний, що порушує право на захист останнього, оскільки не визначено від підозри чи від обвинувачення має здійснюватися його захист; в обвинувальному акті зазначено ті анкетні відомості ОСОБА_3 , яких законодавець не вимагає; посада слідчого зазначена не повністю; відсутнє чітке та конкретизоване формулювання обвинувачення, оскільки вказуючи на нормативний акт, який порушив ОСОБА_3 , не зазначено яка ж конкретна правова норма порушена; не зазначено, яка саме шкода заподіяна (який вид шкоди), кому така шкода заподіяна, в чому вона полягає; не зазначено як власника самого лісового масиву, так і власника предметів на які вчинено посягання; назва лісового господарства зазначена в абревіатурі, що не є загальноприйнятою; матеріальні збитки не є тотожним поняттям шкоди в контексті процесуального закону; не визначено об`єкт складу злочину; не є зрозумілим чому цивільний позов заявлено в інтересах держави і хто має уособлювати інтереси держави; не конкретизовано розмір збитків щодо порубки як кожного окремо взятого дерева, так і всіх дерев; не зазначено норму правового акту, яким сторона обвинувачення керується при визначенні розміру збитків; не зазначено чітко місце вчинення правопорушення; не вказано спосіб вчинення, ознаки спрямованості умислу та мета вчинення злочину; не вказано суб`єктивне ставлення ОСОБА_3 до наслідків своїх дій; резолютивна частина обвинувачення не відповідає формулюванню, що передбачене в ст. 246 КК України; має місце констатація того, що ОСОБА_6 вчинив злочин, що суперечить принципу презумпції невинуватості.
Захисник звертає увагу також на невідповідність Реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам КПК України.
Вирішуючи питання, передбачені ч. 3 ст. 314 КПК України щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, суд приходить до висновку, що такий не може бути призначений з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження прокурор, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Виходячи зі змісту поняття «законне», яке закріплене у ч. 2 ст. 370 КПК України, для розуміння того в чому полягає законність судового рішення, за такими ж ознаками має оцінюватися також законність рішення прокурора, слідчого, зокрема, з точки зору чи було дотримано при їх прийнятті та складанні вимоги, передбачені КПК України.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
В ч. 4 ст. 110 КПК України визначено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, та повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання громадянство).
Однак, в порушення вказаних вимог ОСОБА_3 вказаний в обвинувальному акті як підозрюваний, що порушує право на захист останнього.
Окрім цього, відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_3 за зазначеною у обвинувальному акті адресою не проживає, що призвело до неодноразової неявки останнього у підготовче судове засідання, лише в названому судовому засіданні з`ясовано інше місце його проживання, та свідчить про неповне і неупереджене дослідження органом досудового розслідування обставин провадження, ненадання їм належної правової оцінки, що унеможливлює прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень по даній справі у розумні строки.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
В силу припису, викладеного у п. «а» ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Виходячи із системного аналізу кримінального процесуального законодавства, у викладенні фактичних обставин справи та формулюванні обвинувачення слід враховувати вимоги ст. 91 КПК України щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті (частини статті) Кримінального кодексу України, можна встановити наявність в діях обвинуваченого складу злочину.
Однак, таких вимог КПК України в обвинувальному акті про обвинувачення ОСОБА_3 органом досудового слідства в повній мірі не було виконано, оскільки фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення є не конкретними, не містять чітко сформульованого обвинувачення.
Диспозиція ст. 246 КК України є бланкетною і передбачає кримінальну відповідальність за незаконну порубку дерев у лісах, що заподіяло істотну шкоду.
Проте, зі змісту обвинувального акту випливає, що при його складанні органом досудового розслідування належним чином не було враховано положення всіх нормативно-правових актів України, якими встановлено порядок використання і відтворення лісу, зокрема: Лісового Кодексу України, Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Постанови Кабінету Міністрів України №761 від 23 травня 2007 року якою затверджено «Порядок спеціального використання лісових ресурсів. Порядок видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів», не вказано конкретної норми права, яка є порушеною.

В обвинувальному акті конкретно не зазначено і є незрозумілим до якої категорії лісу - що перебуває на праві постійного користуванні ДКЛСП «Діброва», чи захисних лісових насаджень, що знаходяться біля с. Паплинці Старосинявського району Хмельницької області, мають відношення зрубані дерева, статус, форма власності, цільове призначення цього лісу чи захисних лісових насаджень, їх точне місце розташування (квартал, виділ чи перетин виділів у яких здійснено незаконну порубку дерев) тощо.

Також не конкретизовано в чому полягає істотність шкоди, яка за змістом закону має оціночне поняття, і як наслідок має значення для встановлення наявності складу злочину в діях обвинуваченого.

З огляду на вищезазначене має місце неконкретність обвинувачення, внаслідок чого обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, чим порушено один з основних конституційних принципів - право обвинуваченого на захист та справедливий судовий розгляд. Внаслідок не чітко сформульованого обвинувачення позбавлено обвинуваченого права знати в яких конкретно діях його обвинувачують та за якими фактичними обставинами, можливість в подальшому наводити свої заперечення проти обвинувачення, давати показання, в тому числі щодо прийнятих процесуальних рішень, а також позбавляє суд можливості належним чином встановити істину в кримінальному провадженні, роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення згідно вимог ст. 348 КПК України.
На необхідність роз`яснення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, суті обвинувачення, наголошено й у ряді рішень Європейського суду з прав людини: у справі «Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року, у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року, у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, у справі «Даллос проти Угорщини» від 01 березня 2001 року, у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року.
Відповідно до ст. 338 КПК України прокурор має право змінити обвинувачення.
Однак, таке право прокурору законодавцем надано лише на стадії судового розгляду.
В свою чергу, суд саме в підготовчому судовому засіданні з`ясовує чи відповідає обвинувальний акт вимогам закону.
Суд в підготовчому судовому засіданні не може встановити чи у разі прийняття до розгляду обвинувального акта в такому вигляді, в якому він поданий до суду, прокурор скористається своїм правом, визначеним в ст. 338 КПК України.
Разом з тим, за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Прийнявши до провадження обвинувальний акт, який не відповідає вимогам закону, суд не зможе прийняти законне та обґрунтоване рішення.
З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_3 .
В ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України визначено, що кожна людина є невинуватою, поки її вина не буде доведена обвинувальним вироком, який набув законної сили.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Грабчук проти України» від 21 вересня 2006 року наголошується, що принцип презумпції невинуватості порушено, якщо твердження посадової особи стосовно людини, обвинуваченої у скоєнні злочину, відображає думку, що людина винна, коли це не було встановлено відповідно до закону.
Однак всупереч вказаному, із обвинувального акта вбачається, що прокурор, зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому злочину, заздалегідь, без вироку суду, стверджує, що ОСОБА_3 вчинив інкримінований йому злочин, що є недопустимим.
При складанні обвинувального акту, з урахуванням вищезазначених положень, можливо вказувати тільки на те, що особа обвинувачується у вчиненні певного кримінального правопорушення.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування, який має відповідати вимогам ст. 109 КПК України. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити повний опис усіх без виключення дій і прийнятих процесуальних рішень під час досудового розслідування.
Порушення вимог закону щодо повноти змісту реєстру матеріалів досудового розслідування є одним з критеріїв невідповідності обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України.
В розділі ІІІ реєстру матеріалів досудового розслідування безпідставно внесено відомості щодо надання дозволу на проведення перевірки, оскільки даний вид не є заходом забезпечення кримінального провадження (ст. 131 КПК України).
З реєстру матеріалів досудового розслідування не вбачається чи долучені письмові докази, які підтверджують правову підставу належності лісового масиву, де ОСОБА_6 інкримінується вчинення злочину, ДКЛСП «Діброва», правовий статус підприємства, його правовстановлюючі документи, відомості хто є керівником тощо.
Є незрозумілим чому допит представника потерпілого ОСОБА_7 відбувся 10 жовтня 2016 року, в той час як постанова про визнання представником потерпілого винесена слідчим лише 20 листопада 2016 року.
У відповідності з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам КПК України, допущені органом досудового слідства порушення кримінального процесуального закону мають суттєве значення для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення в даній справі, а тому підлягає поверненню прокурору.
При дооформленні матеріалів провадження та складенні обвинувального акта прокурору також необхідно звернути увагу й на інші доводи сторони захисту, які зазначені в клопотанні про повернення обвинувального акта, про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України.
При доопрацюванні матеріалів прокурору необхідно також врахувати роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 17 «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» від 10 грудня 2004 року.
До обвинувального акта прокурором подано також цивільний позов заявлений прокурором в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Хмельницькій області до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Оскільки обвинувальний акт повертається прокурору, тому цивільний позов також підлягає поверненню.
Захисником ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_5 подано суду клопотання про відсторонення особи від участі в провадженні згідно якого просить відсторонити ОСОБА_7 , як представника потерпілого, від участі в названому кримінальному провадженні, оскільки матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних про повноваження ОСОБА_7 на участь у кримінальному провадженні.
Оскільки обвинувальний акт підлягає поверненню, тому вказане клопотання захисника також направляється до органу досудового розслідування для його належного вирішення у відповідності до вимог ст.ст. 55-58 КПК України.
Керуючись ст.ст. 291, 314, 372, 392 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000163 від 03 жовтня 2016 року, відносно ОСОБА_3 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 246 КК України, затверджений начальником Старосинявського відділу Старокостянтинівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , повернути прокурору.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Хмельницької області через Летичівський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Суддя підпис ОСОБА_1 .
Суддя Летичівського
районного суду ОСОБА_1