Дата документу 01.02.2017
Справа № 334/5153/16-к
Провадження № 1-кс/334/194/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , розглянувши заяву про відвід судді ОСОБА_2 , подане представником потерпілого ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,-

В С Т А Н О В И В:

Від представника потерпілого ОСОБА_3 ОСОБА_4 до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява про відвід судді ОСОБА_2 .

Заява вмотивована тим, що право кожного на справедливий суд, закріплене у ст.6 Європейської конвенції з прав людини (далі - Конвенції), може бути реалізовано в т.ч. через можливість звернутися із заявою про відвід.

Сумніви в об`єктивності та відсутності упередженості судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_2 виникли після з`ясування обставин та оцінки доказів у сукупності, та обґрунтовуються наступними причинами.

В Ленінському районному суді м. Запоріжжя четверо суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , троє з них приймали участь у розгляді кримінальної справи № 334/9303/15-к, вирок по якій був прийнятий з підстав особистої неприязні колегії суддів, тому заява про відвід ОСОБА_1 буде розглянута формально, а відвід не буде задоволений.

Відповідно до ст. 35 КПК України у суді функціонує автоматизована система документообігу суду, що забезпечує об`єктивний та неупереджений розподіл матеріалів кримінального провадження між суддями з додержанням принципів черговості та однакової кількості проваджень для кожного судді.

На 01 лютого 2017 року о 10-30 год. призначений розгляд моєї заяви про відвід судці ОСОБА_1 , що підтверджує роздруківка з офіційного веб-порталу «Судова влада» (додаток 1). Проте дані про призначення цього судового засідання мною були отримані випадково. Мене як заявника не було належним чином повідомлено про судове засідання, що могло позбавити мене участі у розгляді справи. Це порушенням правових норм ст.129 Конституції України та ст.7-1 КПК України.

В Єдиному Державному Реєстрі Судових Рішень наявна інформація про винесення суддею Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_2 10 ухвал з 02 грудня 2015 року по 23 січня 2017 року про розгляд заяв про відвід судді та прокурора. Згідно даних ЄДРСР двічі -11 жовтня 2016 року та 25 жовтня 2016 року був розглянутий відвід судді ОСОБА_1 та відмовлено в задоволенні цих заяв.

В ЄДРСР відсутні задоволені суддею ОСОБА_2 заяви про відвід інших суддів

Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

Окрім того 11 січня 2017 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_2 необ`єктивно та упереджено розглянув мою заяву про відвід судді ОСОБА_5 (справа № 334/8611/16-к провадження №1-кс/334/1716/16) та відмовив у її задоволенні всупереч наведеним доводам та фактам. В ухвалі від 11 січня 2017 року (додаток 2) суддя ОСОБА_2 не зазначив мотивів відхилення моїх аргументів щодо відводу судді ОСОБА_5 , що є порушенням норм ст. 370-4 КПК України, п.2 ч.1 ст. 372 КПК України. Під час прийняття рішення та винесення ухвали не були враховані мої усні доводи, не надана оцінка

документам, доданим до скарги клопотанням від 11 січня 2017 року (додаток 3).

Фактично суддя ОСОБА_2 показав що не вважає суттєвим невнесення даних в ЄДРСР, недотримання правил суддівської етики, розголошення відомостей які були отримані у закритому засіданні, недолучення документів до матеріалів справи, а відтак порушення Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Закону України «Про доступ до судових рішень». Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII. Постанови Кабінету Міністрів України від 25 травня 2006 року № 740 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень», рішення Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (зі змінами від 22 липня 2015 року № 79), ст. 11 Кодексу суддівської етики, затвердженої XI черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року.

Ухвала про відвід судді оскарженню не підлягає, тому я змушений звернутися с заявою про відвід судді ОСОБА_2 перед розглядом моєї заяви про відвід судді ОСОБА_1 .

Ст. 370-4 КПК України закріплює, що вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення.

П.2 ч.1 ст. 372 КПК України встановлює, що в мотивувальної частині ухвали зазначається:

суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів;

мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Ст. ст. 75-76 КПК України містять загальний перелік обставин, які виключають участь судді у кримінальному провадженні.

Нормами ч.5 ст.80 КПК України визначено, що відвід має бути вмотивованим. Тобто, має містити вказівку на підстави, що зумовлюють його наявність. Особа, що заявила відвід повинна викласти відомі їй обставини, з якими вона пов`язує усунення судді від участі у судовому провадженні.

В пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, які схвалені Резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в його неупередженості.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ст. 13 цієї Конвенції встановлює, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні Європейського суду з прав людини, що є джерелом права, у справі «Волков проти України» суд зазначив, що відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.

ЄСПЛ зазначає, що дотримання принципу безсторонності означає об`єктивність та відсутність упередженості судді.

Наведене ставить під сумнів об`єктивність судді при розгляді справи.

Просить розглянути його заяву про відвід судді без його участі, та за результатами розгляду постановити ухвалу і надіслати на його адресу зазначену в заяві.

Розглянувши заяву про відвід суд приходить до такого висновку.

У разі заявлення судді відводу з підстав, передбачених статтями 75, 76 КПК, його розглядає інший суддя цього ж суду у порядку, встановленому ст. 81 КПК України.

Заявлення відводів судді, який розглядає відвід судді, а отже не здійснює повноваження судді (слідчого судді) у даному кримінальному провадженні, а лише перевіряє наявність підстав, що виключають участь судді у кримінальному провадженні, КПК не передбачено. Заявлення такому судді відводу свідчить про зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження.

У відповідності до ч. 4 ст. 81 КПК України, якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 75, 76, 81, 309 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Заяву про відвід судді ОСОБА_2 , подане представником потерпілого ОСОБА_3 ОСОБА_4 залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1