АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/311/2017 Категорія КК України: ч. 2 ст. 186
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0007062 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 29 вересня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жмеринка Вінницької області, громадянина України, освіта середня-неповна, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 10.07.2015 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 104, 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбаченими ст. 76 КК України;

- 26.08.2015 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 104, 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбаченими ст. 76 КК України,- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора: ОСОБА_8

законного представника: ОСОБА_9

захисника: ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 29 вересня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10.07.2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 104, 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбаченими ст. 76 КК України, та вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 104, 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбаченими ст. 76 КК України ухвалено виконувати самостійно.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Як зазначено у вироку, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, належних висновків для себе не зробив, та повторно вчинив кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

Так, 06.06.2015 року, приблизно о 03 годині 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 спільно із наглядно знайомим ОСОБА_10 (21.12.2015 року засуджений вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ст. 186 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбаченими ст. 76 КК України) та невстановленою слідством особою щодо якої виділені матеріали досудового розслідування в окремі провадження, проходячи повз будинку № 3, що по вул. Урицького в м. Києві, помітили раніше незнайомого ОСОБА_11 і з метою відкритого викрадення чужого майна, вступили між собою в попередню змову.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, обвинувачений ОСОБА_6 , діючи зі попередньою змовою групою осіб, спільно з ОСОБА_10 . Ті невстановленою слідством особою, щодо якої виділені матеріали в окремі провадження, підійшли до ОСОБА_11 , який в цей час знаходився неподалік будинку №3 по вул. Урицького в м. Києві і ОСОБА_10 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров потерпілого, наніс один удар правою рукою в область лівої частини щелепи ОСОБА_11 , внаслідок чого останній впав на землю.

В цей час, невстановлена слідством особа, щодо якої виділені матеріали в окреме провадження, згідно відведеної їй ролі, з метою подолання опору з боку потерпілого, застосовуючи насильство, яке не небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, нанесла останньому один удар ногою по тулубу.

Обвинувачений ОСОБА_6 згідно відведеної йому ролі знаходився неподалік і спостерігав за навколишньою обстановкою, щоб і разі небезпеки попередити ОСОБА_10 та невстановлену слідством особу і зникнути з місця вчинення злочину.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_10 з задньої правої кишені штанів ОСОБА_12 забрав гроші в сумі 2600 гривень, невстановлена слідством осс:і щодо якої виділені матеріали в окреме провадження, з правої кишені куртки ОСОБА_11 забрав мобільний телефон «Siemens М 55», варстості 100 гривень, в якому знаходилася сім - картка оператора мобільного зв`язку «Лайф», вартістю 20 гривень, на рахунку якої грошових коштів не було, і разом з обвинуваченим ОСОБА_6 відкрито викрали і з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.

Діями обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_10 невстановленої слідством особи, щодо якої виділені матеріали в окреме провадження, потерпілому ОСОБА_11 було завдано матеріальної шкоди на суму 2720 гривень.

Від обвинуваченого ОСОБА_6 надійшла апеляційна скарга, у якій він просить змінити вирок суду і пом`якшити призначене йому покарання до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Вважає, що вирок суду є занадто суворим у зв`язку з тим, що злочин вчинено ним у неповнолітньому віці.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити вирок суду та призначити більш м`яке покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст.186 КК України, застосувавши положення ст. 69 КК України.

Вважає, що вирок суду не відповідає вимогам ч.2 ст.409 КПК України, а саме, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, так як за ступенем тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм видом та розміром є явно несправедливим через суворість.

Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні передбаченого ч.2 ст.186 КК України визнав повністю, щиро розкаявся та дав суду правдиві показання.

Крім того, як встановлено судом, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, кримінальне правопорушення вчиняв будучи неповнолітнім, характеризується по місцю проживання та навчання задовільно, збитки потерпілому відшкодовані частково, а тому призначене судом покарання являється таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим через суворість.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, думку захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, провівши судові дебати, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та фактичні обставини провадження ніким не оспорюються і згідно ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції вирок суду в цій частині не переглядається.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив фактичні обставини справи, у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України керуючись законом оцінив зібрані у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності, взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, за наявності суперечливих доказів зазначив, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначенні йому покарання вказані вимоги кримінального і кримінального процесуального законодавства дотримані. Керуючись законом суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого і з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має не зняті та не погашені судимості у встановленому законом порядку, його відношення до скоєного, зокрема те, що обвинувачений тривалий час знаходився у розшуку, матеріальну шкоду потерпілому відшкодував частково шляхом повернення викраденого, фактичних обставин провадження, враховуючи відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність обставини, що пом`якшує покарання вчинення кримінального правопорушення у неповнолітньому віці, та прийшов до законного і обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з самостійним виконанням вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185 КК України та вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2015 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, яке відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника не можуть бути визнані достатніми підставами для зміни вироку суду та пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, оскільки повністю враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Як передбачено ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає за необхідне в порядку ст. 404 КПК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 23 грудня 2015 року по 09 березня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 29 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України без змін.

В порядку ст. 404 КПК України на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 23 грудня 2015 року по 09 березня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

_________________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4