Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/915/16
Провадження № 1-кп/499/10/17
В И Р О К

Іменем України

10.04.2017 року смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №90000245 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, проживаючого по АДРЕСА_1 , офіційно не працюючого, з базовою середньою освітою, не одруженого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_6 (далі обвинувачений) обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, тобто в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого за таких обставин.
04 липня 2016 року приблизно о 21 годині 30 хвилин обвинувачений, перебуваючи у барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (далі - бар), що розташований по вулиці Центральна, селища Іванівка, Іванівського району Одеської області, вживав алкогольні напої. Обвинувачений залишив бар приблизно о 22 годині 00 хвилин, та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння пішов до свого діда ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі загиблий), який проживав у будинку АДРЕСА_2 (далі садиба, будинок), щоб попросити у нього вина домашнього виробництва для власного вживання.

Того ж дня, приблизно о 22 годині 30 хвилин, обвинувачений підійшов до дверей будинку, а загиблий відчинив двері почав ображати та виганяти з подвір`я садиби обвинуваченого, оскільки останній знаходився у стані алкогольного сп`яніння. У цей час обвинувачений маючи образу на загиблого, який не дав йому алкогольні напої, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на завдання тілесних ушкоджень, діючи навмисно, наніс загиблому один прямий удар кулаком правої руки в обличчя, у результаті чого загиблий впав на бетонну поверхню обличчям донизу, а обвинувачений помітивши на території садиби цеглину, яку взяв й правою рукою кинув у лобну частину голови загиблого, який в цей час намагався підвестися з бетонного покриття. Після того, як загиблий впав, обвинувачений підняв цеглину та кинув її в потиличну частину голови загиблого, який лежав на бетонному покритті обличчям донизу.

За висновком експерта, смерть загиблого полягає в прямому причинному зв`язку з наявними ушкодженнями і сталася від закритої черепно-мозкової травми (сукупність ушкоджень, спричинених в область голови) у вигляді масивного наростаючого крововиливу під оболонки мозку, що зумовило значний набряк, удавлення мозку і припинення функцій центральної нервової системи, яка є небезпечною для життя, отже має ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Під час судового розгляду обвинувачений визнавав себе винним, але до закінчення стадії з`ясування обставин та перевірки їх доказами заявив, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за пред`явленим йому обвинуваченням не визнає й подав у судовому засіданні відповідне клопотання (а.с. 141-142, т.1).
При цьому обвинувачений показав, що відношення до кримінального правопорушення, вказаного в обвинувальному акті, він не має, а справа сфабрикована органом досудового розслідування. Свідчення під час досудового розслідування давав внаслідок застосування до нього насильства й погроз притягнення до кримінальної відповідальності за більш тяжкий злочин по ст.115 КК України, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі. Від нанесених побоїв на тілі залишились синці, садна та сліди електрошокера, наявність яких у відділі поліції бачили його мати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . За таких обставин під час допиту в якості підозрюваного та в ході проведення слідчого експерименту він оговорив себе. Не заперечував, що 04 липня 2016 року перебував у барі де вживав алкогольні напої та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння приблизно о 22 годині 30 хвилин прийшов до будинку загиблого з метою залишитись для відпочинку на ніч. Біля вхідної двері будинку побачив загиблого, який лежав на бетонній поверхні обличчям донизу з явними ознаками рядом з останнім великої кількості крові. Присівши рядом із загиблим, який подавав ознаки життя у вигляді хрипів, повернув його однією рукою на бік під час чого на нього бризнула кров. Спілкуючись в цей момент по мобільному телефону зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_9 , повідомив їй про побачене, тому вона запропонувала йому зателефонувати до швидкої допомоги та поліції. До батька ОСОБА_4 додзвонитись не зміг, після чого зателефонував до швидкої допомоги та поліції. Речі загиблого у приміщеннях будинку були розкидані. Із речей загиблого брав лише мобільний телефон поставивши в ньому свою карту, так як його мобільний телефон був з пошкодженим екраном. З загиблим відносини у нього були не конфліктні. На огляді місця події присутній не був, оскільки доставлений до відділу поліції. Під час проведення судово-психіатричної експертизи відомості щодо визнання своєї вини експерту не повідомляв, а спілкування з експертом взагалі відбувалось на протязі декілька хвилин.
Доказами винуватості обвинуваченого, які вказують на його причетність до вчиненого кримінального правопорушення сторона обвинувачення обґрунтовує наступним.
Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 показали, що події пов`язані зі смертю загиблого відбувались 04 липня 2017 року у вечірній час доби, й точний період часу не повідомили. Відомостями щодо причетності обвинуваченого до смерті загиблого, наявності конфлікту між ними не володіють та особисто не бачили особу, що нанесла тілесні ушкодження загиблому.
Дані протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 05 липня 2016 року вказують, що обвинувачений був затриманий 05 липня 2016 року о 06 годині 00 хвилин (далі протокол затримання, т.1, а.с. 135-139).

За проколом допиту підозрюваного від 05 липня 2016 року проведеного з 17 години 50 хвилин по 18 годину 25 хвилин та матеріалами відеозапису такого допиту, обвинувачений визнав себе винним у вчиненні інкримінованого діяння (далі - прокол допиту підозрюваного,т.2, а.с. 2-8).

Під час слідчого експерименту, обвинувачений підтвердив свою вину у вчиненні інкримінованого діяння та показав про обставини вчиненого, що підтверджується проколом проведення слідчого експерименту від 05 липня 2016 року проведеного з 18 години 48 хвилин по 19 годину 08 хвилин та матеріалами відеозапису такого експерименту (далі - прокол проведення слідчого експерименту,т.2, а.с. 9-13).

Дані протоколу огляду місця події від 04 липня 2016 року та матеріали відеозапису такого огляду свідчать, що при вході у будинок було виявлено труп загиблого з ознаками тілесних ушкоджень в області голови, два недопалки сигаретмарки "Rothmans", чотири цеглини, два телефонимарки "Samsung", карту для телефону, устілку з речовиною на ній червоного кольору (далі - прокол огляду місця події, т.2, а.с. 14-20).
За випискою ЄО від 05 липня 2016 року №1782, 04 липня 2016 року о 22 годині 20 хвилин ОСОБА_11 повідомив по телефону, що виявив в подвір`ї будинку труп загиблого з ознаками насильницької смерті та у кімнатах будинку порушена обстановка (далі - виписка ЄО, т.2 а.с. 29).

Відомості про можливе вчинення кримінального правопорушення внесені 05 липня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №90000245, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України (далі витяг з ЄРДР, т.2 а.с. 30).

Відповідно до висновку експерта №51, який провів експертизу у період з 20 години 00 хвилин 05 липня 2016 року по 06 липня 2016 року, будь-які тілесні ушкодження при огляді обвинуваченого судово-медичним експертом 05 липня 2016 року не виявлені (далі - висновок №51, т.2 а.с. 43).

Обвинувачений будь-якими хронічними, психічними захворюваннями, недоумством, тимчасовим розладом психічної діяльності не страждає. У період скоєння інкримінованого йому діяння ознак будь-якого тимчасового розладу психічної діяльності не виявляв, знаходився у стані простого алкогольного сп`яніння, за своїм психічним станом був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Може за своїм психічним станом розуміти зміст підозри, показання свідків та потерпілих, постати перед слідством та судом, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (висновок судово-психіатричної експертизи від 16 серпня 2016 року №341, далі висновок №341, т.2, а.с. 43-49).

Смерть загиблого настала 04 липня 2016 року внаслідок нападу з використанням тупого предмету з метою вбивства чи нанесення ушкодження (Лікарське свідоцтво про смерть від 05 липня 2016 року №53, далі свідоцтво №53, т.2, а.с 50).

Смерть загиблого полягає в прямому причинному зв`язку з наявними ушкодженнями і сталася від закритої черепно-мозкової травми (сукупність ушкоджень, спричинених в область голови) у вигляді масивного наростаючого крововиливу під оболонки мозку, що зумовило значний набряк, удавлення мозку і припинення функцій центральної нервової системи, яка є небезпечною для життя, отже має ознаки тяжких тілесних ушкоджень. При дослідженні трупа загиблого були виявлені множинні забійні рани лобової та тім`яної областей голови і правої кисті, садна спинки носа, поперекової області спини праворуч і правої щоки, синці обох очей, множинні вогнищеві крововиливи в м`які покриви лобової та тім`яної областей голови, масивна субдуральна гематома праворуч, численні вогнищеві субарахноїдальні крововиливи на верхньо-зовнішній поверхні півкуль головного мозку. Загальна кількість ушкоджень 10. Синці і садна обличчя, садно поперекової області спини враховуючи їх морфологічні особливості, відсутність сторонніх накладень на шкірі, утворилися від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, в місці прикладання травмуючої сили, синці обличчя в результаті множинних ударів (діянь), а садна обличчя і тулуба від ударів в області голови і спини, з ковзанням по поверхні шкіри, чим міг бути фрагмент цеглини, що має складну рельєфну поверхню, а також грані і ребра на місці сходження граней. Тілесні ушкодження кистей загиблого спостерігаються при спробі захисту і могли б свідчити про можливу боротьбу та самозахист (Висновок експерта від 05 липня 2016 року № 53, далі висновок № 53, т.2, а.с. 51-56).

Кров загиблого відноситься до групи В(ІІІ) з іземаглютиніном анти-А за системою АВО (акт судово-медичного дослідження від 05 липня 2016 року №428, далі акт №428, т.2, а.с.59).

За рапортом працівника поліції ОСОБА_16 від 05 липня 2016 року, обвинувачений 04 липня 2016 року самостійно покинув відділ поліції, а о 01 годині 00 хвилин 05 липня 2016 року місцезнаходження обвинуваченого, який намагався зникнути встановлено (далі рапорт, т.2, а.с.71).

Постановою заступника начальника слідчого відділу ОСОБА_17 було здійснено перекваліфікацію кримінального провадження з ч. 1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України (далі постанова про перекваліфікацію, т.2, а.с. 84-85).
На клапті шкіри лобової ділянки загиблого, розташовані множинні забиті рани, що утворилися в результаті контактування з твердою поверхнею, яка має нерівності та виступи. Стінки пошкоджень з включеннями червоно-коричневих щільних часточок, які легко кришаться. На отриманій контактограмі виявлені фонові, або слабо виражені, поодинокі накладення зеленого кольору, розташовані по всьому клаптю, які характерні для заліза. На клапті шкіри задніх відділів тім`яної ділянки розташоване одне ушкодження, що представляє собою забиту рану, яка утворилася в результаті контактування з тупим граним предметом. Стінки пошкодження з включенням червоно-коричневих щільних часточок, які легко кришаться. На отриманій контактограмі виявлені фонові, або слабо виражені поодинокі накладення зеленого кольору, розташовані по всьому клаптю, які характерні для заліза (Акт судово-медичного дослідження від 08 липня 2016 року №350, далі-акт №350, т.2, а.с.99-103).

Кров загиблого та обвинуваченого за системою АВО відноситься до групи крові В з ізогемаглютиніном анти-А з супутнім антигеном Н. У піднігтьовому вмісту зрізів нігтьових пластинок правої руки загиблого знайдена кров та виявлений білок людини, епітеліальні клітини з ядрами не знайдені. Встановити статеву приналежність крові не виявилося можливим в зв`язку з відсутністю в препаратах клітинних елементів крові. При визначенні групової належності крові виявлені антигени В і Н ізосерологічної системи АВО, властиві групі крові В з ізогемаглютиніном анти-А з супутнім антигеном Н, що не виключає походження крові від особи з вищевказаною групою крові, в тому числі як від самого загиблого так і від обвинуваченого ( Висновок експерта від 07 липня 2016 року №428, далі висновок № 428, т.2, а.с. 105-109).

Кров загиблого та обвинуваченого відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосеролоргічною системою АВО. На ватному тампоні, зі змивом речовини бурого кольору, вилученому в ході огляду місця події на території подвір`я біля загиблого, виявлена кров людини при встановленні групової приналежності якої виявлений антиген В, властивий групі В з ізогемаглютиніном анти-А за системою АВО, що не виключає її походження від самого загиблого при умові відсутності тілесних ушкоджень, що супроводжувались зовнішньою кровотечею на момент події у обвинуваченого (Висновок експерта від 18 липня 2016 року №731, далі - висновок №731, т.2 а.с. 110-113).

Кров загиблого та обвинуваченого відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосеролоргічною системою АВО. На чотирьох фрагментах цегли виявлена кров людини при встановленні групової приналежності якої виявлений антиген В, властивий групі крові В з ізогемаглютиніном анти-А за системою АВО, що не виключає її походження від самого загиблого при умові відсутності тілесних ушкоджень, що супроводжувались зовнішньою кровотечею на момент події у обвинуваченого. На п`ятому фрагменті цегли кров не виявлена ( Висновок експерта від 20 липня 2016 року №725, далі висновок №725, т.2 а.с. 119-122).

На двох недопалках сигарет марки "Rothmans" знайдена слина та встановлена її статева належність особі чоловічої генетичної статі. При визначенні групової належності слини на недопалках сигарет виявлені антигени В і н ізосерологічної системи АВО, властиві групі крові В з ізогемаглютиніном а-А з супутнім антигеном Н, що не виключає походження слини від чоловіка (чоловіків) з вищевказаною групою крові, незалежно від категорії видільництва, в тому числі і від обвинуваченого, висловитися про категорію видільництва якого не виявилось можливим, в зв`язку з ненаданням його зразку слини для дослідження (Висновок експерта від 22 липня 2016 року №444, далі висновок №444, т.2 а.с. 115-117).

Кров загиблого та обвинуваченого відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосеролоргічною системою АВО. На трусах загиблого виявлена кров людини при встановленні групової приналежності якої виявлений антиген В, властивий групі крові В з ізогемаглютиніном анти-А за системою АВО, що не виключає її походження від самого загиблого при умові відсутності тілесних ушкоджень, що супроводжувались зовнішньою кровотечею на момент події у обвинуваченого. На парі капців загиблого кров не виявлена (Висновок експерта від 25 липня 2016 року №754, далі-висновок №754, т.2 а.с. 124-127).

Кров загиблого та обвинуваченого відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосеролоргічною системою АВО. На ватному тампоні зі змивом з правої руки загиблого виявлена кров людини при встановленні групової приналежності якої виявлений антиген В, властивий групі крові В з ізогемаглютиніном анти-А за системою АВО, що не виключає її походження від самого загиблого при умові відсутності тілесних ушкоджень, що супроводжувались зовнішньою кровотечею на момент події у обвинуваченого. На ватному тампоні зі змивом з лівої руки загиблого кров не виявлена (Висновок експерта від 06 липня 2016 року №729, далі-висновок №729, т.2 а.с. 128-133).

Кров загиблого та обвинуваченого відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосеролоргічною системою АВО. На шортах та парі мокасин обвинуваченого виявлена кров людини при встановленні групової приналежності якої виявлений антиген В, властивий групі крові В з ізогемаглютиніном анти-А, тому не виключається можливість її походження від самого загиблого при умові відсутності тілесних ушкоджень, що супроводжувались зовнішньою кровотечею на момент події у обвинуваченого, який теж являється носієм антигену В (Висновок експерта від 15 липня 2016 року №716, далі - висновок №716, т.2 а.с. 135-138).

На клапті шкіри лобової ділянки, вилученої від трупа загиблого, розташовані множинні забиті рани, що утворилися в результаті контактування з твердою поверхнею, яка має нерівності та виступи. Стінки пошкоджень з включеннями червоно-коричневих щільних часточок, які легко кришаться. На клапті шкіри задніх відділів тім`яної ділянки, вилученому від трупа загиблого, розташоване одне ушкодження, що представляє собою забиту рану, яка утворилася в результаті контактування з тупо граним предметом. Стінки пошкоджень з включеннями червоно-коричневих щільних часточок, які легко кришаться. На трусах та капцях загиблого пошкоджень не виявлено. Не виключається можливість утворення вищезазначених пошкоджень на клаптях шкіри, вилучених від трупа загиблого, фрагменти наданих на експертизу цеглин (Висновок експерта від 08 липня 2016 року №351, далі - висновок № 351, т.2 а.с. 144-153).

На тенісці обвинуваченого виявлені накладення буро-коричневої речовини, що схожа на кров, які утворилися при падінні частинок вищезазначеної речовини в напрямку знизу вгору. Інших накладень речовини, що схожа на кров, на тенісці не виявлено. На шортах обвинуваченого накладення речовини, що схожа з кров`ю, розташовані на передній поверхні шортів, в їх середній та нижній третинах. Накладання представляються собою: бризки, які утворилися при падінні часточок вищезазначеної речовини на поверхню шортів в напрямку знизу вгору; помарки, що утворилися в результаті динамічного контактування тканини шортів з речовиною, схожою на кров; патьок, які утворилися при стіканні речовини, схожої з кров`ю, по поверхні шортів в напрямку зверху вниз. Інших накладань речовини, що схожа на кров, на шортах не виявлено. На верхніх тканинних частинах туфель обвинуваченого (правого та лівого) розташовані поодинокі бризки, які утворилися при падінні часточок речовини, схожої з кров`ю, на поверхню туфель в напрямку знизу вгору. На внутрішній та зовнішній бічних поверхнях правої туфлі розташовані помарки, що утворилися в результаті динамічного контактування взуття з речовиною, схожою на кров. На задній поверхні трусів загиблого виявлені накладення буро-червоної речовини, що схожа на кров, у вигляді ділянок просування матеріалу трусів від зовнішніх шарів до внутрішніх. Пошкоджень на трусах не виявлено. На капцях загиблого виявлено нашарування бруду та накладання речовини буро-коричневого кольору, схожої на кров. Накладення речовини, схожої з кров`ю, у вигляді ділянок невизначених геометричних форм, різного розміру, з нерівними краями і нерівномірно вираженим забарвленням, розташовані на верхній частині капців, встановити механізм утворення яких не представляється можливим. Пошкоджень на капцях не виявлено. На фрагментах цеглин І-ІІІ виявлені накладання буро-коричневої речовини, що схожа на кров. Дані накладення представлені: мазками, утвореними в результаті динамічного контакту фрагментів цегли з поверхнею, забрудненою буро-коричневою рідиною, схожою з кров`ю; бризками округлої і довгастої форми (у вигляді «!» знаків), розташованих під деяким кутом до поверхні фрагментів цегли, утвореними в результаті падіння на неї бризок буро-коричневої рідини, схожої з кров`ю, під кутом; патьоки, які могли утворитися від стікання речовини, схожої з кров`ю, по похилій поверхні фрагмента цеглини; плямами, що зливаються та визначити механізм утворення яких не представляється можливим. На фрагментах цеглин ІV та V, при візуальному дослідженні, не виявлено накладання речовини, що схожа на кров (Висновок експерта від 12 липня 2016 року №356, далі - висновок № 356, т.2 а.с. 154-167).

Дані листа головного лікаря відокремленого підрозділу «Іванівська станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» комунальної установи « Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» від 07 березня 2017 року (далі - швидка допомога), картки виклику швидкої медичної допомоги від 04 липня 2016 року №896 свідчать, що 04 липня 2016 року о 22 годині 35 хвилин повідомлення до швидкої допомоги за фактом нанесення загиблому тілесних ушкоджень надала особа, яка представилась сусідом (далі - лист головного лікаря, карта виклику, т.2, а.с. 139, 143).

Експерт ОСОБА_18 показав, що достовірні дані результатів огляду обвинуваченого, експертизи трупа загиблого він не пам`ятає. Проте зазначив, що крововилив через порожнину рота у загиблого не відбувався. Зроблений ним висновок про те, що будь-які тілесні ушкодження при огляді обвинуваченого не виявлені відповідає дійсності (далі показання експерта).
Свідок ОСОБА_17 , показав, що у якості слідчого здійснював досудове розслідування за цим кримінальним провадженням (далі - слідчий). Обвинувачений був доставлений працівниками поліції ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та ним 05 липня 2016 року о 6 годині 00 хвилин про що складено протокол затримання. Будь-які тілесні ушкодження під час допиту на обвинуваченому він не бачив. На руках обвинуваченого сліди крові виявлені не були. Обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення визнавав. Питання можливості вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення 04 липня 2016 року в період з 22 години 30 хвилин до 22 години 35 хвилин не досліджувалось. Дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів щодо інформації, яка знаходиться у операторів мобільного зв`язку про вхідні та вихідні дзвінки, текстові повідомлення відносно засобів зв`язку, що використовувались обвинуваченим 04 липня 2016 року не отримувався, а визначення часу вчинення кримінального правопорушення встановлювалося за допомогою показань свідків. Інші експертні дослідження за цим кримінальним провадженням не проводились.
Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 показали, що у складі оперативної групи виконували обов`язки щодо затримання у період з 04 липня 2016 року по 05 липня 2016 року обвинуваченого. Під час затримання обвинувачений, який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, опору не чинив, насильство, спеціальні засоби до останнього не застосовувались. Будь-які тілесні ушкодження під час затримання та супроводження до відділу поліції на обвинуваченому не бачили.
Заслухавши показання обвинуваченого, свідків, експерта, дослідивши письмові документи, висновки експертів, речові докази, матеріали відеозапису допиту обвинуваченого, слідчого експерименту, огляду місця події, які були надані прокурором у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведена причетність обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, з приводу якого йому пред`явлене обвинувачення виходячи з таких мотивів.
Показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , протоколами затримання, огляду місця події, випискою ЄО, витягом з ЄРДР, постановою про перекваліфікацію, рапортом, свідоцтвом №53, висновками № 53, 351, 428, 444, 725, 729, 731, 754, актами 350, 428, показаннями експерта, листом головного лікаря, картою виклику сторона обвинувачення лише доказує подію кримінального правопорушення, що фактично не заперечувалось сторонами.

Тобто, встановлено час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, а обвинувачений не заперечував, що перебував на місці події 04 липня 2016 року та курив сигаретимарки "Rothmans". Підходив до загиблого з метою визначення його стану, заходив до приміщень будинку загиблого, проте його речей, крім мобільного телефону не брав, обстановку у приміщеннях будинку не порушував.
Стороною обвинувачення дій щодо зняття: інформації, яка знаходиться у операторів мобільного зв`язку про вхідні та вихідні дзвінки, текстові повідомлення відносно засобів зв`язку, що використовувались обвинуваченим 04 липня 2016 року, задля визначення періоду його перебування на місці події; з цеглин, інших об`єктів садиби, будинку де перебував обвинувачений, слідів рук, взуття, пото-жирових виділень, генетичних ознак для ідентифікації з відбитками слідів обвинуваченого, не здійсненні.
При цьому суд звертає увагу, що з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що стороною обвинувачення одержані: висновок експерта від 07 липня 2016 року № 429 щодо піднігтьового вмісту зрізів нігтьових пластинок обох рук обвинуваченого; висновок експерта від 18 липня 2016 року № 730 щодо устілки вилученої в ході огляду місця події;висновок експерта від 18 липня 2016 року № 707 щодо п`яти фрагментів цеглин;висновок експерта від 02 вересня 2016 року № 679 щодо слідів пальців та долонної поверхні рук, однак до матеріалів кримінального провадження не долучені. Такі обставини опосередковано вказують на відсутність зацікавленості у сторони обвинувачення в поданні таких доказів, які прямо підтверджують не винуватість обвинуваченого (п. 43, 44, 46, 47, 53 реєстру, т.1, а.с. 11).

Крім того, видається, що слідчий обмежив встановлення фактичним даних щодо часу вчинення кримінального правопорушення лише приблизним його визначенням виходячи з показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . Навіть незважаючи на те, що відомості листа головного лікаря, карти виклику свідчать про те, щоповідомлення до швидкої допомоги за фактом нанесення загиблому тілесних ушкоджень надійшло 04 липня 2016 року о 22 годині 35 хвилин, а обвинувачений прийшов до будинку загиблогоза твердженням слідства о 22 годині 30 хвилин.

Тобто, питання можливості вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення за 5 хвилин, з урахуванням наявності за версією сторони обвинувачення фактичних даних виконаних обвинуваченим дій щодо: сварки обвинуваченого та загиблого, нанесення удару рукою, повернення на певну відстань за цеглиною, нанесення почергово двох ударів цеглиною, порушення обстановки у приміщеннях будинку, проведення заміни карти на мобільному телефоні, повернення на подвір`я садиби для пошкодження двері ногою, проведення розмов по телефону з співмешканкою та іншими особами, не досліджувалось.При цьому, в ході слідчого експерименту зазначені обставини перевірені не були, а за хронологією відтворення дії, які показував обвинувачений відбувались однозначно більше 5 хвилин. Під час експерименту обвинувачений зазначив, що в приміщенні будинку перебував біля 10 хвилин та показав про нанесення удару кулаком правої руки у ліву сторону щоки загиблого на якій за даними експертизи пошкоджень не виявлено.

Отже, зазначеними доказами не підтверджено винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а лише час, місце, спосіб нанесення тілесних ушкоджень загиблому, факт та причина його смерті, обставини затримання обвинуваченого, тощо. При тому, що повторного слідчого експерименту після отримання показань свідків, висновків експертиз, інших даних за кримінальним провадженням слідством не проведено.

Обґрунтовуючи винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, сторона обвинувачення посилається на показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , протокол допиту обвинуваченого, як підозрюваного та матеріали відеозапису такого допиту, протокол слідчого експерименту та матеріали відеозапису такого експерименту, висновки № 51, 341, 356, 716. Зазначаючи при цьому, що обвинувачений визнав свою вину під час допиту, виходячи з тексту висновку № 341 та показав в ході слідчого експерименту про обставини вчиненого. Тому наявність фактичних даних підтверджених показаннями свідків, висновком №51 щодо відсутності у обвинуваченого тілесних ушкоджень, враховуючи висновки № 716, 356 не виключається можливість походження слідів крові на одежі обвинуваченого від загиблого.
Вирішуючи питання допустимості доказів під час їх оцінки суд зазначає таке.

З матеріалів відеозаписудопиту обвинуваченого проведеного 05 липня 2016 року в період з 17 години 50 хвилин по 18 годину 25 хвилин, проведення слідчого експериментувідтвореного 05 липня 2016 року в період з 18 години 48 хвилин по 19 годину 08 хвилин, беззаперечно вбачається наявність на обличчі обвинуваченого синця, садна й іншого сліду на шиї за твердженням обвинуваченого від застосування до нього електричного струму.

Свідки ОСОБА_8 , мати обвинуваченого, ОСОБА_9 співмешканка обвинуваченого показали, що перебуваючи у відділі поліції, під час заміни на інші речі в які був вдягнений обвинувачений, що були надані ним добровільно для проведення експертизи, бачили на обличчі, тілі обвинуваченого численну кількість синців, саден й інших не відомого походження слідів. Обвинувачений перебував 04 липня 2016 року у селищі Іванівка для відшукання вантажного транспортного засобу з метою перевезення особистих речей до місця проживання ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 . З загиблим відносини у обвинуваченого були не конфліктні.
Показання слідчого, що він не помітив, під час проведення 05 липня 2016 року допиту обвинуваченого, слідчого експерименту, будь-яких тілесних ушкоджень на обвинуваченому суд розцінює, як не бажання слідчим виконувати обов`язки проведення ефективного розслідування по кримінальному провадженню та реагувати в установленому порядку щодо ознак наявності на обвинуваченому в той день синців, саден, інших слідів, що безсумнівно вказувало на жорстоке поводження з обвинуваченим в період його перебування під наглядом компетентного органу.
Також виглядають недостовірними показання експерта, експертне дослідження щодо огляду обвинуваченого проведеного експертом, у період з 20 години 00 хвилин 05 липня 2016 року по 06 липня 2016 року, та висновок №51, що будь-які тілесні ушкодження при огляді обвинуваченого судово-медичним експертом 05 липня 2016 року не виявлені. При тому, що на кулаках обвинуваченого мали б залишитись певні сліди від нібито нанесення ним загиблому множинних ударів кулаком обвинуваченого, як зазначає про це експерт у висновку №51.

При цьому суд вважає, що з наданих сторонами доказів ніщо не свідчить, що до контакту з поліцією обвинувачений мав які-небудь тілесні ушкодження, оскільки свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 показали, що у складі оперативної групи виконували обов`язки щодо затримання, у період з 04 липня 2016 року по 05 липня 2016 року, обвинуваченого. Під час затримання обвинувачений, опору не чинив, насильство, спеціальні засоби до останнього не застосовувались, а будь-які тілесні ушкодження під час затримання та супроводження до відділу поліції на обвинуваченому не бачили.
Разом з тим суд звертає увагу, що в рапорті маються, обґрунтовано не пояснені стороною обвинувачення, видимі виправлення щодо часу затримання обвинуваченого 05 липня 2016 року з 01 години 00 хвилин на 02 годину 00 хвилин, або навпаки. Однак дані протоколу затримання вказують, що обвинувачений був затриманий 05 липня 2016 року о 06 годині 00 хвилин.
Під час судового засідання по цій справі, суд звертав увагу, що сторона обвинувачення має надати належні пояснення з приводу наявності на обвинуваченому в період його перебування під наглядом поліції тілесних ушкоджень та у порядку встановленому п.3 ч.6 ст.206 КПК України до керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області 10 березня 2017 року направлене відповідне повідомлення для проведення дослідження фактів викладених в заяві обвинуваченого(далі повідомлення, т.2, а.с. 174).
Проте, як видається, стороною обвинувачення не вжито жодних зусиль для встановлення походження ушкоджень на обличчі та тілі обвинуваченого, обґрунтованих пояснень їх утворення, відповіді на повідомлення не надано, клопотань з приводу цього у судовому засіданні прокурором не заявлено.
Версію обвинуваченого щодо виникнення ушкоджень внаслідок застосування до нього електричного струму працівниками поліції висновками експертів спростовано не було, і жодного альтернативного пояснення походження зазначених тілесних ушкоджень так і не було наведено.
Суд розцінює застосування до обвинуваченого під час його перебування в поліції електричного струму, що є особливо тяжкою формою жорстокого поводження, здатною викликати сильний біль і нестерпні страждання, а тому має вважатись катуванням.
За таких обставин, у будь-якому випадку суд вважає встановленим факт, що обвинувачений зазнав тілесних ушкоджень, перебуваючи під контролем органів поліції, прокуратури, які не виконали свого обов`язку провести ефективне розслідування для встановлення фактичних даних на жорстоке поводженняз обвинуваченим, а також так і не надали йому статусу потерпілого й не допитали у такому статусі.
Суд зазначає, що застосування до обвинуваченого сили мало на меті його приниження, підкорення та примушення його до надання визнавальних показань щодо вчинення тяжкого злочину, тому створюється враження, що обвинувачений міг надавати зізнавальні свідчення недобровільно.
Суд наголошує, що допустимість в якості доказів показань, отриманих в результаті катування або інших видів жорстокого поводження, з метою встановлення відповідних фактів у кримінальному провадженні призводить до його несправедливості в цілому. Цей висновок застосовується незалежно від доказової цінності відповідних тверджень і від того, чи було їх використання вирішальним для обвинувачення.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо не можливості прийняття визнавальних показань обвинуваченого, зроблених ним під час його допиту, слідчого експерименту, а також низці інших доказів, зокрема показань слідчого, висновків № 341, 51, які містять відомості про визнання вини обвинуваченим отримані шляхом жорстокого з ним поводження, що становило катування, як докази у судовому провадженні, що зводило б нанівець саму суть права обвинуваченого не свідчити проти себе, незалежно від того, яку вагу зазначені зізнання мали у доказовій базі для його обвинувачення, і незалежно від того, що він неодноразово підтверджував ці визнавальні показання протягом слідства.
З огляду на зазначене, виходячи з положень ч.1, п.2 ч.2, ч.4 ст. 87 КПК України, суд визнає, протокол допиту з матеріалами відеозапису, слідчого експерименту з матеріалами відеозапису,показання слідчого, висновки № 341, 51 в частині надання обвинуваченим визнувальних показань недопустимими доказами.

Висновок суду щодо недопустимості доказів здобутих з порушенням статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції), доповнюється конституційними вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України та рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення ч. 3 ст. 62 Конституції України від 20 жовтня 2011 року № 12-рп/2011, що «недопустимість обґрунтування обвинувачення особи у вчиненні злочину на доказах, одержаних незаконним шляхом, закріплена в першому реченні ч. 3 ст. 62 Конституції України, а згідно з частиною другою її статті 64 ця гарантія не може бути обмежена».
Вимоги ст. 3 і ч. 3 ст. 62 Конституції України та їх тлумачення є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які своїми рішенням по суті повинні спрямовувати національну судову практику на оцінку доказів обвинувачення, яка б унеможливлювала: як засудження осіб на недопустимих доказах так і обґрунтування прокурором такими доказамиобвинувачення.
З урахуванням висловлених раніше сумнівів щодо відсутності у обвинуваченого будь-яких тілесних ушкоджень судом оцінюються й висновки № 356, 716 за якими вбачається наявність на одежі, взутті обвинуваченого слідів крові округлої і довгастої форми за не виключенням можливості її походження від самого загиблого при умові відсутності тілесних ушкоджень, що супроводжувались зовнішньою кровотечею на момент події у обвинуваченого, який теж являється носієм антигену В.

Виходячи з такого суд вважає, що з огляду на відсутність інших прямих доказів причетності обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, наявність слідів крові на одежі, взутті обвинуваченого не може вказувати, що нанесення тілесних ушкоджень загиблому вчинив саме обвинувачений, а не інша не встановлена особа. Тому такі висновки слід вважати припущенням та оцінюються судом критично, так як не виключають походження крові від самого обвинуваченого.

Тобто висновки № 356, 716 щодо наявності на одежі, взутті обвинуваченого слідів крові самі по собі не є доказом винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, адже могли потрапити туди за будь-яких обставин та у будь-який проміжок часу не встановлений органом досудового розслідування.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до пред`явленого обвинувачення, обвинувачений цеглиною наніс загиблому не менше 2 ударів, доказів наявності крові на руках обвинуваченого стороною обвинувачення надано не було. З цього випливає, що особа, яка наносила загиблому тілесні ушкодження цеглиною в область голови, брала її в руки, а тримаючи цеглину в руці, і наносячи удари, на одежі повинні були залишитися численні сліди крові, а не мало численні, як у обвинуваченого, враховуючи той факт, що внаслідок отримання загиблим ударів по голові у останнього була черепно-мозкова травма та виникла значна кровотеча.

Загалом суд констатує, що жоден з наданих стороною обвинувачення доказів, не містить фактичних даних, з урахуванням їх належності та допустимості, які б привели суд до переконання про причетність обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.121 КПК України, тобто до заподіяння загиблому умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило його смерть.
Обставини наявності у обвинуваченого мотиву, мети на вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, стороною обвинувачення також достовірно встановлені не були.

Так, суду надано докази, які підтверджують подію кримінального правопорушення, проте, стороною обвинувачення не надано доказів того, що обвинувачений знаходячись у вказаному в обвинувальному акті місці та час, виконав дії, які вважав за необхідні з метою досягнення свого злочинного умислу на спричинення загиблому умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило його смерть, бажав або міг бажати настання таких наслідків.

Мотивом вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, органом досудового розслідування зазначено виникнення у останнього образи на загиблого, який не дав обвинуваченому спиртні напої та виганяв з подвір`я садиби, в ході чого у обвинуваченого виник умисел на заподіяння загиблому умисного тяжкого тілесного ушкодження, реалізуючи який обвинувачений наніс загиблому один удар кулаком в обличчя та два удари цеглиною по голові.

Вказані твердження органу досудового розслідування в ході судового розгляду доказами не підтверджені, як окремо так і у сукупності, і є такими що не відповідають дійсності, так як допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не підтвердили наявність між обвинуваченим та загиблим будь-яких конфліктних відносин, а потерпілий ОСОБА_4 , у порядку визначеному ст. 63 Конституції України, як батько обвинуваченого відмовився давати показання. Взагалі виглядає сумнівним, що обвинувачений, який позитивно характеризується, мав бажання на вчинення кримінального правопорушення, з огляду на те, що його метою у період з 04 липня 2016 року по 05 липня 2016 року було відшукати вантажний транспортний засіб для перевезення особистих речей до місця проживання співмешканки.
Будь-яких інших доказів, які б свідчили б про наявність в обвинуваченого зазначеного в обвинуваченому акті мотиву, мети стороною обвинувачення не надано, а обвинувачений показав, що зазначені в обвинувальному акті обставини щодо мети і мотиву нав`язані йому в ході досудового розслідування слідчим.

Таким чином, мотив вчинення кримінального правопорушення, який зазначений у обвинувальному акті, в ході судового розгляду підтверджений не був.

Слід констатувати, що обов`язок доказування обставин за обвинуваченням, належності та допустимості доказів покладається в даному випадку на слідчого, прокурора й не може перекладатись на обвинуваченого.
Застосовуючи положення закону суд виходить з такого.
В Україні як правовій державі, людина, її права і свободи визнаються найвищою соціальною цінністю, їх утвердження і забезпечення визначають основну спрямованість держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (статті 1, 3 Конституції України).
Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України) .
Закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини (ст. 7 КПК України).
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини ( ч.1, 2 ст. 8 КПК України).
Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.1, 2, ст.9 КПК України).
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи ( ч 2, 3, 4 ст. 17 КПК України).
Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом ( ч.1, 2 ст. 22 КПК України).
Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження.
Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані (ч. 1, п.2 ч.2, ч.4 ст 87 КПК України).
У кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 91 КПК України).
Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає ( ч. 1, 2 ст. 92 КПК України).
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу (ст.370 КПК України).

Виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (ч. 1, 3 ст.373 КПК України).

Вирішуючи питання щодо застосування практики Європейського суду з прав людини суд виходив з такого.
Кожен кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ч. 2 ст. 6 Конвенції).

Нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню (ст. 3 Конвенції Ради Європи від 04.11.1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод»).

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 р. Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).
Доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України»).

25 лютого 2016 року Європейський суд з прав людини одноголосно постановив рішення у справі «Зякун проти України», яке набуло статусу остаточного 25 травня 2016 року, про порушення Конвенції, а саме статті 3 Конвенції, яке полягає в тому, що заявник зазнав тілесних ушкоджень внаслідок жорстокого поводження, яке слід кваліфікувати як нелюдське та таке, що принижує гідність.
Суд визнав безсумнівним той факт, що заявник отримав низку тілесних ушкоджень, включаючи синці на плечах, стегнах, голові та обличчі. Ці зафіксовані тілесні ушкодження були достатньо серйозними. Розслідування за цими фактами проведено не було. Фактично, саме слідчий помістив заявника під варту та відібрав у нього показання, які, як стверджував заявник, було отримано в нього в результаті жорстокого поводження.
Слідчий, як видається, не вжив жодних зусиль для встановлення походження цих ушкоджень.
Крім того, суд зауважив, що в матеріалах справи ніщо не свідчить, що до контакту з міліцією заявник мав які-небудь тілесні ушкодження. За таких обставин суд вважав установленим факт, що заявник зазнав тілесних ушкоджень, перебуваючи під контролем органів влади, які не виконали свого обов`язку провести ефективне розслідування скарги заявника на жорстоке поводження. Наведене призвело до порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у зв`язку з тим, що зізнавальні показання заявника, отримані в результаті жорстокого поводження, не було вилучено з доказової бази в його справі(пункти 47-50).
Зокрема, Судом було визнано, що ОСОБА_21 надав зізнавальні показання під час тримання його під вартою. Під час розгляду справи по суті суд посилався на ці зізнавальні показання, а також і на низку інших доказів, що доводили вину заявника. З огляду на зазначені вище висновки щодо жорстокого поводження із заявником Суд вважає, що той факт, що національні суди в цій справі не вилучили з доказової бази зізнавальні показання заявника від 30 червня та 2 липня 2003 року, зробив провадження в цілому несправедливим.
За відсутності будь-якої альтернативної послідовної версії подій суд вважав встановленим, що «заявник фактично тримався під вартою в міліції принаймні з 28 до 30 червня 2003 року, коли було складено протокол його затримання, та він зізнався у вчиненні злочину» у поєднанні з доказами існування нез`ясованих тілесних ушкоджень, яке створює враження, що заявник міг надавати зізнавальні свідчення недобровільно (пункт 48, 52).
Суд нагадав, що допустимість в якості доказів показань, отриманих в результаті катування або інших видів жорстокого поводження в порушення статті 3 Конвенції, з метою встановлення відповідних фактів у кримінальному провадженні призводить до його несправедливості в цілому. Цей висновок застосовується незалежно від доказової цінності відповідних тверджень і від того, чи було їх використання вирішальним для засудження підсудного судом (пункт 62 рішення у справі «Гефген проти Німеччини» ).
З огляду на зазначені вище висновки щодо жорстокого поводження із заявником і посилання суду першої інстанції на зізнавальні показання заявника від 30 червня та 2 липня 2003 року, за висновком суду зробило провадження в цілому несправедливим та призвело до порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (пункт 63).
Критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства).
Вирішуючи питання щодо застосування практики Верховного Суду України суд виходив з такого.
У пунктах 12, 21, 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» пленум роз`яснив, вказавши судам, що тільки після розгляду всіх доказів, як тих, що є в справі, так і поданих в судовому засіданні учасниками судового розгляду, головуючий повинен опитати учасників судового розгляду, чи бажають вони доповнити судове слідство і чим саме. Доповнення судового слідства може полягати, зокрема, в постановці додаткових запитань підсудному, потерпілому, свідкам, поданні і оголошенні документів, яких не було в справі, та виконанні інших, передбачених законом судово-слідчих дій.
Судам слід мати на увазі, що виправдувальний вирок постановляється за недоведеністю участі підсудного у вчиненні злочину, коли факт суспільно небезпечного діяння встановлено, але досліджені судом докази виключають або не підтверджують вчинення його підсудним.
Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого не допускається.
Указати судам на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Аналогічну правову позицію з приводу недопустимості посилання суду на зізнавальні показання обвинуваченого в результаті жорстокого поводження із ним висловив Верховний Суд України у постановах від 9 листопада 2015 року по справі №5-265кс15, від 6 лютого 2017 року по справі № 5-455кс15.
У підсумку, враховуючи вищевикладене, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази з точки зору достатності та взаємозв`язку, і приймаючи до уваги, що інших доказів, які б беззаперечно, без сумніву доводили вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України стороною обвинувачення після опитування щодо бажання доповнити судовий розгляд надано не було, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення судовим розглядом не доведено, а усі припущення й сумніви стосовно доведеності вини обвинуваченого слід тлумачити на його користь.
Таким чином, застосовуючи наведені в вироку норми матеріального, процесуального права, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, Верховного Суду України, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_6 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого стороною обвинувачення недоведена, а тому його слід визнати не винуватим та виправдати через недоведеність вчинення ним кримінального правопорушення.
Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження суд виходив з такого.
Враховуючи положення ч.1 ст. 377, ч. 1 ст.203 КПК України підставою для закінчення запобіжного заходу може бути проголошення судом виправдувального вироку, що автоматично скасовує всі заборони, які було покладено на обвинуваченого до проголошення вироку, тому у цьому випадку суд звільняє обвинуваченого з-під варти в залі судового засідання за відсутності відомостей, що обвинувачений тримається по іншому кримінальному провадженню.
Ухвалою слідчого судді Іванівського районного суду Одеської області від 06 липня 2016 року було накладено арешт майна на: чотири фрагменти цегли зі слідами речовини темно-бурого кольору, схожої на кров (запаковані в експертні пакети №2269788 та №2269786); ватний тампон з речовиною темно-бурого кольору, схожою на кров (запакований в експертний пакет №2416484); металевий ключ (запакований в експертний пакет №2416464); відбитки слідів пальців рук, зняті з поверхні шафи (запакований в експертний пакет №2269791); устілку від черевика з плямою темно-бурого кольору, схожою на кров (запакована в експертний пакет №2269789); чотири банківські пластикові картки (запаковані в експертний пакет №2269790); два мобільні телефони марки «Самсунг» (запаковані в експертний пакет №2269767); два недопалки від цигарок «Ротманс» (запаковані в експертний пакет №2416472); одяг обвинуваченого футболка білого кольору, шорти світло-сірого кольору, мокасини сірого кольору; труси сірого кольору (експертний пакет №2269785), резинові шльопанці чорного кольору загиблого (експертний пакет №0795585) (далі ухвалавід 06 липня 2016 року, т.2, а.с. 97-98).
Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого (ч. 4 ст. 174 КПК України).
За таких обставин, виходячи з положень ч. 4 ст. 174 КПК України, суд скасовує арешт майна вирішений ухвалоювід 06 липня 2016 року.
Питання щодо речових доказів і документів суд вирішує виходячи з положень ч.9 ст.100 КПК України.
Питання розподілу процесуальних витрат на залучення експерта для проведення експертизи, судом не вирішується, оскільки ч.2 ст.124 КПК України передбачено стягнення тільки з обвинуваченого витрат на залучення експерта у разі ухвалення саме обвинувального вироку, а витрати за залучення стороною обвинувачення експертів в порядку визначеному ч.2 ст.122 КПК України здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.При цьому суд зауважує, що стороною обвинувачення доказів щодо процесуальних витрат на залучення експертане надано.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 369, 370, 373-374КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати не винуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч.2 ст.121 КК України, та виправдати за недоведеністю його участі у вчиненні кримінального правопорушення.
Виправданий, в порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» має право на поновлення в правах, обмежених під час кримінального провадження.
Застосований доОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати, та звільнити його з-під варти в залі судового засідання негайно.

Арешт майна накладений на: чотири фрагменти цегли зі слідами речовини темно-бурого кольору, схожої на кров (запаковані в експертні пакети №2269788 та №2269786); ватний тампон з речовиною темно-бурого кольору, схожою на кров (запакований в експертний пакет №2416484); металевий ключ (запакований в експертний пакет №2416464); відбитки слідів пальців рук, зняті з поверхні шафи (запакований в експертний пакет №2269791); устілку від черевика з плямою темно-бурого кольору, схожою на кров (запакована в експертний пакет №2269789); чотири банківські пластикові картки (запаковані в експертний пакет №2269790); два мобільні телефони марки «Самсунг» (запаковані в експертний пакет №2269767); два недопалки від цигарок «Ротманс» (запаковані в експертний пакет №2416472); одяг обвинуваченого футболка білого кольору, шорти світло-сірого кольору, мокасини сірого кольору; труси сірого кольору (експертний пакет №2269785), резинові шльопанці чорного кольору загиблого (експертний пакет №0795585) - скасувати.
Після набрання вироком законної сили речові докази:

-полімерний пакет з написом Україна МВС «Експертна служба» з номером 2416484, з написом «речовина бурого кольору схожа на кров»; полімерний пакет з написом Україна МВС «Експертна служба» з номером 2416472, з написом «два недопалки від сигарет»; полімерний пакет з написом Україна МВС «Експертна служба» з номером 0795585, з написом «резинові капці ОСОБА_7 »; полімерний пакет з написом Україна МВС «Експертна служба» з номером 0269786, з написом «труси ОСОБА_7 »; полімерний пакет з написом Україна МВС «Експертна служба» з номером 2269786, з написом «два куски цегли вилучені при огляді місця події 04.07.2016»; полімерний пакет з написом Україна МВС «Експертна служба» з номером 2269788, з написом «два куски цегли вилучені при огляді місця події 04.07.2016»; полімерний пакет з написом Україна МВС «Експертна служба» з номером 2269788, з написом «два куски цегли вилучені при огляді місця події 04.07.2016»; полімерний пакет з написом Україна МВС «Експертна служба» з номером 2269789, з написом «устилька від черевика вилучена при огляді місця події 04.07.2016»; полімерний пакет з написом Україна МВС «Експертна служба» з номером 2416465, з написом «речовина бурого кольору схожа на кров вилучена при огляді місця події 05.07.2016»; полімерний пакет з написом Україна МВС «Експертна служба» з номером 2416466, з написом «папір бумаги на якому є речовина бурого кольору вилучена при огляді місця події 05.07.2016» - знищити;

-лазерний диск білого кольору на якому мається надпис 4,7 ГБ круглої форми, з відеозаписом протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_6 ; лазерний диск білого кольору на якому мається надпис 4,7 ГБ круглої форми, з відеозаписом протоколу огляду місця події 04.07.2016 в АДРЕСА_2 ; лазерний диск білого кольору на якому мається надпис 4,7 ГБ круглої форми, з відеозаписом протоколу проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_6 - залишити у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу його зберігання;

-футболку білого кольору, шорти світло-сірого кольору, мокасини сірого кольору, купюру номіналом 20 гривень, 4 банківські карти, металевий ключ, два мобільних телефони марки (Самсунг), сим карту оператора мобільного зв`язку МТС - повернути законним володільцям.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області, через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1