Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
14 лютого 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
головуючого-судді ? ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні № 0000681 у суді першої інстанції, ОСОБА_8 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину за ч.2 ст.307 КК України, на ухвалу Березнівського районного суду Рівненської області від 11 січня 2017 року, ?
В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000681 від 22 травня 2014 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, повернуто прокурору прокуратури Сарненського району Рівненської області ОСОБА_9 .
У поданій апеляційній скарзі прокурор покликається на незаконність та необгрунтованість ухвали суду першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що вимоги закону стосовно викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які, відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, викладено чітко і конкретно. Висновки суду про необґрунтованість кваліфікації дій ОСОБА_10 по епізоду збуту наркотичних засобів 18 квітня 2010 року за ч.2 ст. 307 КК України є помилковим, оскільки останній обвинувачується у незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів, що є окремою кваліфікуючою ознакою складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 К України. Зазначає, що висновок суду про невідповідність вимогам КПК України реєстру матеріалів досудового розслідування є також помилковим, з огляду на те, що положення ст. 109 КПК України не містять вичерпного переліку процесуальних дій, які підлягають відображенню у реєстрі, не регулюють зміст реєстру досудового розслідування, який є лише інформаційним додатком до обвинувального акта. Наявність невідповідностей у реєстрі не є підставою, згідно п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, для повернення обвинувального акта прокурору, та можуть бути усунуті під час судового розгляду.
Просить ухвалу Березнівського районного суду від 11 січня 2017 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.
Захисник ОСОБА_7 в запереченнях на апеляційну скаргу вказує на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції. Зазначає, що в постанові ВС України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328 кс16 чітко розмежовані поняття підозра і обвинувачення і містяться вказівки на недопустимість дублювання змісту повідомлення про підозру в обвинувальному акті. Вказує, на грубі порушенням прокурором вимог ст.ст. 109, 110, 291 КПК України при складанні обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, які не можуть бути усунуті судом при судовому розгляді.
Просить ухвалу Березнівського районного суду від 11 січня 2017 року залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши дані обвинувального акта щодо ОСОБА_6 , доводи апеляційної скарги та заперечення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу, положеннями якої законодавець встановив процесуальний порядок складення обвинувального акта у кримінальному провадженні, ряд відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, а також визначив ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акта.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, підставою для повернення обвинувального акта прокурору є саме невідповідність обвинувального акта вимогам цього Кодексу. Інші підстави для повернення обвинувального акта законодавцем не передбачені.
В обвинувальному акті стосовно ОСОБА_6 , відповідно до вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначена правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому останній обвинувачується, та сформульовано з урахуванням положень ст. 91 КПК України, обвинувачення щодо інкримінованого останньому злочину.
На думку суду, обвинувачення в обвинувальному акті викладено чітко і конкретно, відображено всі епізоди вчинення ОСОБА_6 злочину, з зазначенням всіх елементів складу злочину, а тому підстав вважати даний обвинувальний акт таким, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України за своєю формою та змістом не вбачається.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність формулювання обвинувачення в обвинувальному акті та не набуття ОСОБА_6 статусу обвинуваченого є необґрунтованим.
Відповідно до ст. 42 КПК України обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.
З матеріалів справи вбачається, що прокурором у кримінальному провадженні дотримано свої процесуальні обов`язки та вчинено всі необхідні дії, передбачені кримінальним процесуальним законом під час закінчення досудового розслідування та звернення до суду з обвинувальним актом.
Висновок суду щодо необґрунтованої в обвинувальному акті слідчим та прокурором кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 307 КК України по епізоду 18 квітня 2010 року у зв`язку з відсутністю в його діях повторності як кваліфікуючої ознаки складу злочину є безпідставним.
Судом не враховано диспозиції ч.2 ст. 307 КК України, яка передбачає як окрему кваліфікуючу ознаку складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, збут особливо небезпечних наркотичних засобів, в чому і обвинувачується ОСОБА_6 відповідно до обвинувального акту.

Що ж стосується недоліків реєстру матеріалів досудового розслідування, на які суд першої інстанції послався у своїй ухвалі, то вони взагалі не могли служити підставами для повернення обвинувального акта прокурору, оскільки, в реєстрі матеріалів досудового розслідування відповідно до ч.2 ст.109 КПК України, зазначається саме найменування процесуальної дії, а не форма фіксування такої дії.
Інформація, яка міститься в реєстрі, є лише відповідально зафіксованим орієнтиром для судового дослідження матеріалів справи і самостійного доказового значення не має.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні є обгрунтованими та знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції по кримінальному провадженні, а тому колегія суддів вважає, що, суд першої інстанції не мав достатніх підстав для повернення зазначеного обвинувального акта прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.
Крім того, відповідно до п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у Постанові № 11 від 17 жовтня 2014 року Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення наголосив, що перебіг строків у кримінальному провадженні починається з часу, коли особі повідомлено про підозру, або з моменту затримання особи за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, а закінчується у момент, коли вирок набрав законної сили або кримінальне провадження закрито в цілому чи щодо конкретної особи. Судді повинні усвідомлювати особисту відповідальність за розгляд справ у встановлені законом строки, за якість розгляду справ, не допускати фактів зволікання, вживати всіх необхідних заходів з метою неухильного дотримання процесуальних строків.
Критерії розумності строків розгляду справ сформульовані Європейським судом у багатьох рішеннях, зокрема, у справі N.B. проти України Суд зазначив, що розумність тривалості розгляду справи має визначатися в світлі обставин справи, а також з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, важливість предмета розгляду для заявника (N.B. проти України, 3 квітня 2008 року, §40); у справі Антоненков проти України Суд наголосив, що розумність тривалості провадження має бути оцінена в світлі конкретних обставин справи з врахуванням критеріїв, напрацьованих Європейським судом, зокрема складності справи та поведінки заявника і відповідних державних органів. Крім того, також має прийматись до уваги характер процесу та значення, яке він мав для заявника (Антоненков та інші проти України, заява №14183/02, §41). На зазначених вище критеріях Судом акцент було також зроблено у рішеннях у справах Меріт проти України, Калініченко проти України, Саф`яннікова проти України, Цихановський проти України, Фандралюк проти України, Федько проти України, Іванов проти України, Кобцев проти України, Юртаєв проти України тощо.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, події якого мали місце в квітні, червні 2010 року, 13 жовтня 2014 року (затримано за підозрою у вчиненні даного злочину 07 січня 2011 року).
Недотримання строків розгляду справи порушує конституційне право на судовий захист, гарантований ст. 55 Конституції України.
За наведеного, ухвала суду першої інстанції не може вважатися чинною та підлягає скасуванню, із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, оскільки підстав, які позбавили суд можливості призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали суду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419, КПК України, колегія суддів, ?
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадження у суді першої інстанції, ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу Березнівського районного суду Рівненської області від 11 січня 2017 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000681 від 22 травня 2014 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, прокурору прокуратури Сарненського району Рівненської області ОСОБА_9 скасувати із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3