Справа №587/1128/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/57/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми в порядку апеляційного розгляду матеріали кримінального провадження № 0000966 від 19 жовтня 2014 року за апеляційною скаргою заступника прокурора Сумської області ОСОБА_8 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 01 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Тростянець Сумської області, мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і йому призначено покарання за цим законом у виді позбавлення волі строком на чотири роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 та п.2 ч.2 ст.76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 4692 гривні 12 копійок шкоди, пов`язаної з знаходженням потерпілого на стаціонарному лікуванні в медичному закладі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 4573 гривні 29 копійок судових витрат, пов`язаних з проведенням судових експертиз.

Вирішено долю речових доказів в порядку ст. 100 КПК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Відповідно до вироку суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що 19.10.2014, керуючи автомобілем «Mersedes-Bens 190», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у смт. Степанівка Сумського району Сумської області, порушуючи вимоги п.п. 13.1., 12.3 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення з мопедом «Альфа», без реєстраційного номеру, під керуванням ОСОБА_9 , який рухався у попутному з ним напрямку разом із пасажиром ОСОБА_10 , внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченої, порушує питання про скасування вироку суду в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалення нового вироку, за яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.2 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки без позбавлення права керування транспортними засобами, а на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки та з покладенням на нього обов`язків за правилами ст.76 КК України в редакції від 14.04.2009 року, передбачених п.п.2,3,4 ч.1 вказаної статті. Мотивація доводів сторони обвинувачення зводиться до того, що при призначенні обвинуваченому покарання судом першої інстанції неправильно застосовано положення ст.76 КК України, зокрема звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням відповідно до вимог ст.75 КК України, суд поклав на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України в редакції від 07.09.2016 року, яка є більш суворою, ніж попередня редакція вказаної статті, що погіршує становище обвинуваченого та обмежує умови звільнення його від відбування покарання з випробуванням, що, на думку сторони обвинувачення, є неприпустимим.

Заслухавши суддю-доповідача про обставини кримінального провадження, суть поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, ґрунтується на належно зібраних і досліджених по справі достовірних доказах і не оспорюється в апеляційній скарзі.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції враховував обставини справи, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу винного, який займається суспільно-корисною працею, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, обставини, що пом`якшують покарання, а саме визнання вини, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодовання завданої шкоди потерпілому, відсутність обтяжуючих покарання обставин. При цьому суд взяв до уваги також ті обставини, що обвинувачений раніше не судимий, фактично має на утриманні малолітню дитину 2013 року народження, та дійшов вірного висновку про те, що його виправлення та перевиховання можливо без його ізоляції від суспільства, звільнивши ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком. Є також обґрунтованими та вмотивованими висновки суду з приводу призначення покарання без застосування додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами з огляду на те, що маючи права керування транспортними засобами обвинувачений матиме змогу, працюючи водієм, отримувати певні доходи для себе та для його родини.

Між тим з доводами сторони обвинувачення з приводу неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування ст.76 КК України, що погіршує становище обвинуваченого та, в свою чергу, тягне за собою скасування оскаржуваного судового рішення в частині призначеного покарання та ухвалення при цьому нового вироку, колегія суддів не може погодитись та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, однією з підстав для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на положення ч.2 ст.5 КК України колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в поданій ним апеляційній скарзі зазначено, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

За змістом п.4 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення є призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність. Але в той же час застосування судом положень ст.76 КК України, як в новій, так і в старій редакції не є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Застосування судом першої інстанції положень ст. 76 КК України в редакції від 07.09.2016 року ніяким чином не погіршує становища обвинуваченого, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.

Так, законом України №1492-VIII від 07.09.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» було внесено зміни в ст.76 КК України та викладено її в новій редакції.

Згідно п.1 розділу ІІ Перехідних положень вказаного закону, він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім положень щодо застосування пробаційних програм, що набирають чинності з 1 січня 2018 року.

Оскільки закон був опублікований в газеті «Голос України» 07.10.2016 року, він набрав чинності 08.10.2016 року.

Оскаржуваний вирок був ухвалений Сумським районним судом Сумської області 01 листопада 2016 року, тобто після набрання чинності законом України №1492-VIII від 07.09.2016 року.

Таким чином, на момент ухвалення вироку діяли норми ст.76 КК України в новій редакції, а отже суд першої інстанції вірно застосував ч.1 ст.76 КК України саме в редакції від 07.09.2016 до обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для скасування постановленого судом вироку та ухвалення нового вироку у вказаному кримінальному провадженні, як про це ставиться питання в поданій апеляційній скарзі прокурора.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Сумського районного суду Сумської області від 01 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора Сумської області ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.