Справа № 368/587/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/769/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 11.07.2017

УХВАЛА
Іменем України
11 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
представника колонії ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відео-конференції з Кагарлицькою виправною колонією №115 матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 31 травня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення,
В С Т А Н О В И Л А:

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Кагарлицького районного суду Київської області із клопотанням про його умовно дострокове звільнити на не відбутий термін, у звязку із тим, що відбуває покарання з 27.02.2015 , а в Кагарлицькій ВК-115 - з 25.01.2017, станом на 23.08.2015 ним відбуто 1/2 строку покарання. За час відбування покарання має заохочення, на досудовому слідстві, в судовому засіданні та на даний час свою вину в скоєному визнає, щиро розкаюється, претензій морального та матеріального характеру з боку потерпілої немає, вважає, що став на шлях виправлення.
Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову у задоволенні вказаного клопотання, дослідив дані про особу засудженого, що містяться в його особовій справі, характеристиці, довідці про заохочення і стягнення, та встановив, що упродовж усього терміну відбування покарання засуджений наполегливо не ставав на шлях виправлення, поведінка ОСОБА_7 не була сумлінною, внаслідок чого він не довів своє виправлення, і підстав для застосування відносно нього положень ст. 81 КК України, суд не вбачає.
Не погоджуючись із таким рішенням, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до нього ст. 81 КК України.
На думку засудженого, судом не враховані обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття, добровільне відшкодування моральної та матеріальної шкоди потерпілій, позитивна характеристика засудженого за місцем проживання та перебування, наявність на утриманні неповнолітньої дитини та батька інваліда 2 групи, а також, що вперше притягується до кримінальної відповідальності. За час відбування покарання у КВК №115 багато зробив у громадському житті відділення, має заохочення, дисциплінарних стягнень не має, добросовісно відноситься до праці, постійно виконує та перевиконує плани робіт, проявляє ініціативу, тощо.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого в підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення, виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Перевіривши ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 31 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вказаних приписів дотримався в повному обсязі.
Відповідно до статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці доведе своє виправлення.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 відбуває покарання у Кагарлицькій виправній колонії №115 за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 30 червня 2016 року за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України за яке йому призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, та на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк попереднього ув`язнення з 27 лютого 2015 року до набрання вироком законної сили до 01 грудня 2016 року, враховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі. Початок строку покарання рахується з 27 лютого 2015 року, кінець строку покарання - 23 листопада 2018 року.
Згідно характеристики з КВК №115, за час перебування у Львівський УВП №19 ОСОБА_7 зарекомендував себе з посередньої сторони, мав два стягнення, які були погашені в законному порядку, до праці в СІЗО не залучався, заохочень не мав. За період відбування покарання в КВК №115 зарекомендував себе з позитивної сторони зокрема: дотримувався норм щодо порядку та умов відбування покарання, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом, спальне місце утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд, виконує законні вимоги персоналу установи, виконує роботу з самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, до виконання робіт з благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою, не допускає порушень пожежної безпеки, пройшов курс підготовки для звільнення, на профілактичному обліку в установі не перебуває. Крім того, мав два стягнення у виді догани за перебування після команди «відбій» не на своєму спальному місці, та у виді карцеру (5діб) за те, що відмовився від обшуку і агресивно себе поводив, а також одне заохочення у виді подяки за проведення косметичного ремонту в кімнаті.
Вказані характеризуючи дані беззаперечно свідчать про існування змін в свідомості ОСОБА_7 в бік покрашення, що має вплинути на його успішну майбутню ресоціалізацію та адаптацію в суспільстві.
Разом з тим, аналізуючи матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання, що застосування до ОСОБА_7 положень ст. 81 КК України, не буде відповідати меті покарання, що полягає у перевихованні засудженого та попередженні нових злочинів.
Доводи апеляційної скарги щодо необхідності звільнення умовно-достроково засудженого, з огляду на його позитивну характеристику, на думку колегії, є необґрунтованими, оскільки вивчення матеріалів провадження не переконало колегію в тому, що ОСОБА_7 виправився. Вказані доводи засудженого не підтримані і прокурором під час апеляційного розгляду. Крім того, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання не може розглядатись як обов`язок суду в розумінні положень ст.81 КК України, а підстави стверджувати про доведеність виправлення ОСОБА_7 , як судом першої інстанції, так і колегією суддів, не встановлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги засудженого, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну, обґрунтовану та вмотивовану.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 31 травня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення без змін.

Головуючий:

Судді: