Справа № 343/2279/16-к
Провадження № 11-кп/779/58/2017
Категорія ч. 3 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Долинського відділу Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2016 року про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_7 , -

з участю: прокурора ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_7

представника Долинського

виправного центру (№118) ОСОБА_9

в с т а н о в и л а :
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд не прийняв до уваги те, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення тяжкого злочину, ухвалою касаційного суду йому було пом`якшене покарання, а також те, що останній нетривалий час був працевлаштований. На думку апелянта, відбування засудженим у виправному центрі покарання є нетривалим, а час недостатнім для належного вивчення його особи, поведінки та відношення до скоєного ним злочину. Також апелянт посилається на те, що психологічна характеристика засудженого не дає підстав вважати, що він готовий до самокерованої правослухняної поведінки.

Задовольняючи клопотання адміністрації виправної колонії, суд першої інстанції свої висновки обґрунтував тим, що 18.05.2016 року засуджений прибув в Долинський виправний центр (№118), де за час відбування покарання зарекомендував себе з позитивної сторони; був працевлаштовний на дільниці МПП "Таля", де і працює по даний час; порушень режиму відбування покарання не допускав, дисциплінарні стягнення не накладались, оголошувалось 2 заохочення правами начальника установи, відбув частину покарання за вироком суду, а отже сумлінною поведінкою та ставленням до праці став на шлях виправлення.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати;

- засуджений ОСОБА_7 не підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін;

- представник виправного центру ОСОБА_9 вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_7 засуджений 30.01.2016 року Шевченківським районним судом м. Львова за ч. 3 ст. 289, ст.ст. 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з випробовувальним терміном на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами терміном на 3 роки. Вироком Апеляційного суду Львівської області від 22.07.2015 року вказаний вище вирок Шевченківського районного суду м. Львова змінено, ОСОБА_7 визнано винним за ч. 3 ст. 286, ч. 1 ст. 69 КК України та засуджено до 1 року 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами терміном на 3 роки. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах ВССУ України вирок змінено, ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 286, ч. 1 ст. 69 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами терміном на 3 роки.

Судом першої інстанції встановлено, що за час відбуття покарання засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою довів, що став на шлях виправлення і відносно нього може бути застосоване положення ст. 82 КК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_7 порушень режиму відбування покарання не допускав, дисциплінарні стягнення на нього не накладались, оголошувалось 2 заохочення правами начальника установи.

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16.12.2016 року засудженому ОСОБА_7 замінено невідбуту частину покарання у виді обмеження волі на виправні роботи на строк 11 місяців за місцем роботи на підприємстві ФОП " ОСОБА_10 " за адресою АДРЕСА_1 з відрахуванням в дохід держави щомісячно із суми заробітку 20 (двадцять) відсотків.

Відповідно до матеріалів провадження, початок терміну відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 рахується з 18.05.2016 року; 1/3 частини відбутого терміну 18.11.2016 року; кінець терміну 18.11.2017 року.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше третини строку покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин.

Вбачається, що засуджений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого необрежного злочину.

Станом на час апеляційного розгляду справи, засуджений ОСОБА_7 фактично відбув більше третини строку покарання.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції повно та всебічно були встановлені всі обставини справи, досліджені матеріали подання та справи, дана їм правильна оцінка.

Частиною третьою статті 82 КК України визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

За змістом зазначеного кримінального закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування більш м`якого покарання.

Ставлення особи на шлях виправлення характеризується зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці. Такий висновок повинен бути застосований на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь період перебування у виправній трудовій колонії.

Отже, законодавцем визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є правом суду, а не обов`язком і така заміна може бути застосована за певних умов.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом неповно досліджені обставини справи, які мають істотне значення для його вирішення, необґрунтовані, оскільки судом першої інстанції повною мірою враховані всі обставини, що передбачені діючим законодавством, а також обставини на які послалася адміністрація установи виконання покарань, як підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`якою.

Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги факт вчинення засудженим тяжкого злочину, то, на думку колегії суддів, вони не є слушними, оскільки ст. 82 КК України чітко передбачений термін покарання, який належить відбути засудженому для можливої заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, залежно саме від ступеня тяжкості злочинів.

Отже, суд не вправі відмовляти в задоволенні подання щодо осіб за мотивом - характеру скоєного ним злочину, оскільки при вирішенні питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, головною умовою є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Свідченням того, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення, є його поведінка, ставлення до праці, додержання режиму відбування покарання, що вбачається з його характеристики, а також отримання двох заохочувань та відсутність стягнень.

Доводи апелянта в частині того, що ухвалою касаційного суду засудженому було пом`якшене покарання не є підставою для відмови у подальшому заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Враховуючи, що відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими та іншими особами, колегія суддів не знаходиться підстав для задоволення апеляційної скарги.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою та підстави для її зміни чи скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги прокурора належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2016 року про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом:
Суддя ОСОБА_2