20.12.2016 Справа № 380/1759/16-к
Провадження по справі № 1-кс/380/133/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2016 року слідчий суддя Тетіївського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого СВ Тетіївського ВП Сквирського ВП ГУ НП України в Київській області ОСОБА_3 , прокурора Тетіївського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , розглянувши клопотання про арешт майна,
В С Т А Н О В И В :
Відповідно до ч.2 ст.172 КПК України, власник земельної ділянки ОСОБА_5 в судове засідання не викликався.
Розглянувши дане клопотання, заслухавши пояснення слідчого СВ Тетіївського ВП ГУ НП України в Київській області ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , вважаю, що клопотання не обґрунтоване та не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст. 94,132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для третіх осіб.
Відповідні дані повинні міститися в клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арешт майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Статтею 171 КПК України передбачено вимоги щодо змісту клопотання про накладення арешту на майно, де зазначено, що у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Тобто, у клопотанні про арешт майна, слідчий повинен чітко вказати мету зазначену в законі та довести необхідність арешту саме з цією метою.
В клопотанні слідчий зазначила, що арешт необхідно застосувати з метою досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування вищезазначеного злочину, з метою забезпечення збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення .
Відсутність чітко визначеної мети для накладення арешту в клопотанні, згідно з вимогами ст.170 КПК України, не дає можливості для вирішення питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.
Крім того, слідчим не надано доказів, що дана земельна ділянка визнана речовим доказом.
Щодо накладення арешту майна з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, то відповідно до ч.6 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні.
Однак, слідчим не надано доказів щодо наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Таким чином, виходячи із матеріалів клопотання, аналізу положень чинного законодавства України, враховуючи, що слідчим не надано та не доведено, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження виправдовує такий ступінь втручання у права особи, не доведено, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що земельна ділянка є доказом злочину, вважаю, що в задоволенні клопотання слідчого СВ Тетіївського ВП Сквирського ВП ГУ НП України в Київській області ОСОБА_3 про арешт майна, необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст.131-132, 170-173,309 КПК України,
У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання слідчого СВ Тетіївського ВП Сквирського ВП ГУ НП України в Київській області ОСОБА_3 про арешт майна, відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1 .