Справа № 194/1694/15-к
Провадження № 1-кп/194/19/17

В И Р ОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2017 року м. Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 червня 2014 року за № 0000443 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Привілля Луганської області, громадянина України, пенсіонера, освіта середня спеціальна, інваліда 3-ї групи, одруженого, маючого на утриманні дітей 2002 та 2005 років народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5 представника потерпілого ОСОБА_6 захисника ОСОБА_7 обвинуваченого ОСОБА_3 ,

розглянувши вказане кримінальне провадження, суд, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , 27 червня 2014 року, приблизно о 21 годині 40 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Hundai H-1» номерний знак НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності згідно зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , рухався по вул. Лермонтова в м. Тернівка Дніпропетровської області з боку вул. Дніпровська в м. Тернівка в напрямку вул. Харківська в м. Тернівка.

Наблизившись до перехрестя нерівнозначних доріг вулиць Лермонтова та Харківська в м. Тернівка, з боку другорядної дороги, водій ОСОБА_3 , не впевнившись що зліва по головній дорозі вулиці Харківська, наближається мотоцикл «Geon Invader 250» номерний знак НОМЕР_3 , яким на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 керував власник мотоцикла ОСОБА_5 .

Водій ОСОБА_3 порушуючи вимоги знаку пріоритету 2.1. «Дати дорогу», виїхав на перехрестя вулиць Лермонтова та Харківська в м. Тернівка, де допустив зіткнення передньою лівою частиною свого автомобіля з передньою частиною мотоцикла «Geon Invader 250» номерний знак НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_5 .

Згідно висновку експерта № 630-15 від 27.07.2015 року, водій ОСОБА_3 своїми діями грубо порушив вимоги п. 16.3, п.16.11 та вимоги знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, які свідчать:

- п. 16.3: «У разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13 світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів»;

- п. 16.11: «На перехресті нерівнозначних доріг, водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»;

- знак пріоритету 2.1 «Дати дорогу»: «Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі».

Порушення пунктів 16.3, 16.11 та вимог знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 знаходиться з технічної точки зору в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Невиконання вищевказаних пунктів та знаку Правил дорожнього руху України привело до даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої водій мотоциклу «Geon Invader 250» номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_5 згідно висновку судово-медичної експертизи № 461 від 23.10.2014 року отримав тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму (ЗЧМТ), що супроводжувалася переломом скроневої та тім`яної кісток справа, забоєм головного мозку 2 ст., забоєм правої лобної та скроневої долей, а також - забої, садна правої скроневої та тім`яної областей.

Закрита черепно-мозкова травма (ЗЧМТ), що супроводжувалася переломом скроневої та тім`яної кісток справа, забоєм головного мозку 2 ст. за ознакою небезпеки для життя відноситься до ступеню тяжких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні злочину не визнав повністю та показав, що українську мову розуміє, послуг перекладача не потребує. Він не визнає себе винуватим в ДТП та в повному обсязі не визнає цивільні позови у звязку з тим, що вважає, винуватим в ДТП водія мотоцикла, який рухався в темний час доби з вимкненим світлом фар та жодним чином не позначив свій транспортний засіб на проїжджій частині. Його водійський стаж становить 32 роки та він їздить не швидко й раніше ДТП у нього не було. В той вечір він їхав від гаражу свого знайомого, де замінив лампу стоп - сигналу, щоб поставити машину в свій гараж. Доїхавши по вул. Лермонтова до перехрестя вулиць Лермонтова та Харківської, він зупинився перед виїздом на головну дорогу, де пропустив на головній дорозі три автомобілі, які рухалися справа з боку шахти «Тернівська». Після цього він подивився вліво, потім глянув на цінники на заправці «Укрнафта», подивився вперед та вправо, включив передачу й став їхати, повертаючи на ліво, при цьому дивлячись, щоб у нього не було перешкоди справа, так як на його мікроавтобусі стійка значним чином закриває огляд справа. Праву смугу він вже переїхав та боковим зором нічого не бачив. В цей момент сталася ДТП, й все було так швидко, що він не встиг нічого зрозуміти. Після цього він зупинив машину, заглушив двигун, вийшов з машини й побачив, що під машиною був мотоцикл, а чоловік лежав поряд та бився в конвульсіях. Він дуже злякався, побачив що до них збігаються люди, та подзвонив у міліцію, на швидку та своїй дружині. Мотоцикл він не бачив, так як той їхав без світла, а стела АЗС давала світло, яке, на його думку, засліплює, та не дає належно бачити ділянку дороги, звідки виїхав мотоцикліст, який в порушення Правил дорожнього руху, рухався не по правій, а по лівій смузі, ближче до її лівого краю. Також наполягає, що якби мотоцикл рухався по правій смузі, то він би просто проїхав позаду нього, та зіткнення б не було. Шкоду потерпілому він не відшкодував взагалі, так як він подзвонив йому, домовившись, що зустрінеться з ним в лікарні, але наступного дня по телефону відповіла дружина, з якою у них виникла сварка, й потерпілий сказав, що всі питання буде вирішувати в суді. В його машині дійсно стояв відео реєстратор, але він останні два тижні не працював, тому, він возив його в машині, так як думав заїхати в магазин, де купував реєстратор, щоб здати його на ремонт. Вказує, що слідчий йому нічого не говорив за реєстратор взагалі, тому він не надавав його для огляду, так як не знав що це потрібно, а коли взнав, що машину залишать в міліції, знаючи, що там можуть викрасти його речі, наказав дружині забрати звідти всі речі, тому забрав і реєстратор. Аби слідчий на місці йому про це сказав, то він би цей реєстратор обовязково надав слідчому. До перехрестя від їхав не включаючи кондиціонер, а з відкритим склом дверей водія, яке не має тонування скла для затемнення. Дизельний двигун його мікроавтобуса працює не голосно, але чому він не почув шум від двигуна мотоциклу пояснити не може, можливо через те, що в салоні грала музика, а також сумнівається, що його вікно було відкрите. Вважає, що мотоцикліст також порушив вимоги ПДР в тому, що їхав у незастебнутому мотошоломі. Також сумнівається в тому, що виявлені згідно висновку СМЕ № 461 травми, які є тяжкими тілесними ушкодженнями, мотоцикліст отримав саме внаслідок ДТП за його участю, а не раніше під час ДТП, яка була з потерпілим в 2008 році, або під час роботи ОСОБА_8 на шахті. Наполягає на тому, що при переїзді перехрестя спочатку подивився наліво, потім на цінник АЗС, після чого вправо й вперед й став рухатися через перехрестя, переважно звертаючи увагу на перешкоди спереду та справа, зокрема, які міг не бачити за стійкою, так як він не вважає, що повинен був дивитися вліво й слідкувати за тим, щоб ніхто звідти зненацька не вискочив. Зі свідком ОСОБА_9 він дійсно декілька разів спілкувався до суду й прохав його говорити правду на суді. Винуватим себе не визнає, вважає, що ДТП сталася з вини водія мотоцикла, який порушив декілька пунктів правил дорожнього руху й не вжив жодних заходів для уникнення пригоди сам та не дав такої можливості йому, не позначивши мотоцикл світловими або звуковими сигналами. Тому просить його виправдати та вибачається за те, що в чомусь некоректно себе поводив відносно потерпілого під час судового розгляду.

Допитаний в судовому засіданні в якості потерпілого ОСОБА_5 показав, що на даний час він є інвалідом третьої групи, так як внаслідок ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження та втратив підземну роботу на шахті. 27 червня 2014 року він їхав додому з другої зміни на своєму мотоциклі. Так як наступного дня він був вихідний та не планував нікуди з дому виїжджати, він по дорозі заїхав до магазину «АТБ». Після виходу з магазину він завів мотоцикл, надів та застебнув шолом, увімкнув світло та поїхав додому по вул. Харківська в бік переїзду біля шахти «Тернівська». Спочатку він їхав по правій смузі, але біля магазину «Імперія», щоб не створювати поміхи для транспорту, який заїжджає та заправку «Укрнафта», він переїхав на ліву смугу й поїхав прямо зі швидкістю до 50 км/год. В той вечір була тиха ясна суха погода, вже темніло, але ще було добре видно та вже було увімкнено вуличне освітлення по вул. Харківська. Так як він їхав по головній дорозі, то дивився прямо перед собою, а по бокам не відволікався. Жодних транспортних засобів або світла від них він не бачив, але на перехресті за заправкою відчув, що щось не так, повернув голову вправо й побачив справа від себе приблизно за 1 метр передню частину автомобіля та капот, який одразу ж вдарив його в бік та більше нічого взагалі не памятає. До свідомості він прийшов приблизно через 4 - 5 днів після ДТП в лікарні ім. Мечникова в м. Дніпро. Може, в той день, коли він прийшов до свідомості, а може трохи пізніше, він дійсно спілкувався з ОСОБА_10 по телефону, якому сказав, що спричинені йому збитки разом з лікуванням становлять близько 130 тис. грн., а той відповів, що ремонт автомобіля обходиться йому в 20 тис. грн. та за що він має до нього претензії. Після цього він сказав, що вони будуть спілкуватися в суді. Допомогу на лікування йому надавали його колеги з шахти, які зібрали гроші та передали їх йому в лікарню. Чеки на лікування вони не збирали, так як коли він перебував в тяжкому стані, за це ніхто не думав. Категорично наполягає на тому, що їхав з увімкненим світлом фар та в застебнутому гермо шоломі, який мабуть злетів з його голови внаслідок сильного удару. Вважає, що його мотоцикл, який значно більший від мопеда «Альфа», який було використано під час слідчого експерименту, навіть без світла фари, можливо було виявити та значно більшій відстані за 60 м., як це було встановлено під час слідчого експерименту. Його мотоцикл має яскраве забарвлення, зокрема майже весь хромований та має світло відбивні елементи, які можливо виявити в тій ситуації на гарно освітленій вул. Харківській на значно більшій відстані, ніж це було встановлено під час слідчого експерименту, навіть без увімкненого світла фар. Згодом він виявив, що на мотоциклі було перебито проводи, тому світло на ньому після ДТП погасло. Через те, що обвинувачений не вважає себе винуватим взагалі та не намагався будь-яким чином вжити жодні заходи для відшкодування йому шкоди й цинічно поводить себе відносно нього, про щось домовлявся зі свідком ОСОБА_9 перед судовими засіданнями, та що через ДТП він безповоротно втратив здоровя, внаслідок чого не може працювати за своєю спеціальністю, а його сімя розпалася після цих подій, він просить залишити його цивільний позов без розгляду, й наполягає на максимальному суворому реальному покаранні обвинуваченого.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 показав, що до дорожньо - транспортної пригоди він водія маршрутки, тобто обвинуваченого, не знав взагалі, а водій попрохав його бути свідком. Він спочатку не погоджувався, але згодом побачив, що це нормальна людина та погодився дати свідчення для підтвердження його невинуватості. В той вечір він працював оператором на АЗС «Укранафта» та сидів на стільці біля будівлі заправки ближче до дороги. Він бачив, що маршрутка їхала з фарами, а мотоцикл без фар. Мікроавтобус повертав повільно наліво, а мотоцикл їхав прямо зі швидкістю можливо, до 60 км/год. Мопед їхав спокійно рівно, водія на ньому не бачив, але мопед був сріблясто - червоного кольору. Сам момент зіткнення не бачив, так як там було темно, а лише почув металевий дзвінкий звук від тертя металу об асфальт. Мікроавтобус придавив мопед, й світло на ньому не горіло. Шолом лежав на землі. Все це він бачив здалеку та на місце не підходив. Також до нього взимку 2015 року приходила дружина водія машини, яка просила його бути свідком. На поставлені запитання свідок показав, що не памятає, чи були увімкнені фари у того мопеда чи мотоцикла.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 показав, що в той вечір, приблизно з 20 години до 21.30 години, він сидів на першій від дороги лавці шахтної зупинки навпроти заправки. Вже було темно та увімкнено вуличні ліхтарі, два з яких на самому перехресті біля заправки не світили. Він почув сильний звук мотора мотоцикла, й через те, що сам має мотоцикл, став за ним дивитися. Від магазину АТБ мотоцикл їхав по лівій смузі, на мотоциклісті був гермо шолом. Мотоцикл був з низькою посадкою та було чутно дуже сильний звук потужного двигуна мотоцикла, який рухався зі швидкістю 60 - 70 км/год. Мікроавтобус їхав по вул. Лермонтова вниз, зупинявся на перехресті, та з увімкненим світлом фар й сигналом повороту повертав наліво по вул. Харківська. Колір мікроавтобуса він не памятає. Мікроавтобус вдарив мотоцикл збоку, й від удару шолом відлетів. Після цього на місце пригоди збіглося приблизно 15 - 20 людей, які стали приводити лежачого на асфальті мотоцикліста до тями. Хтось з людей підібрав шолом та повісив його на праву ручку мотоцикла. Відповідаючи на поставлені питання, свідок показав, що чув виразний звук від удару, інших звуків, в тому числі гальмування, він не чув. Місце зіткнення освітлено не було. При ударі відлетіли шолом й сумка , в якій щось розбилося. На його думку швидкість мікроавтобуса була 10 - 20 км/год. Вже на місці він побачив, що мотоцикл лежав на асфальті приблизно за 1 або 2 кроки попереду від автомобіля, а далі лежав шолом. Відстань між транспортними засобами була така, що між ними можливо було вільно пройти, а стоячи між ними, можна було вільно доторкнутися як до мотоцикла, так і до автомобіля. Допитувався він в той же вечір приблизно о 22.00 годині на місці в автомобілі протягом 15 хвилин. Пояснити причини суттєвої зміни своїх показань в судовому засіданні не зміг, та також сказав, що мотоцикл вдарив мікроавтобус приблизно посередині. Також при предявленні долучених за клопотанням обвинуваченого фотознімків, свідок на зміг пояснити зміну своїх показань.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що він прибув на місце ДТП приблизно через 20 хвилин після слідчо - оперативної групи. Видимість на місці пригоди була дуже гарна, а люди збирали на асфальті фрагменти пластику. На місці він одразу ж візуально оглянув транспортні засоби, та в салоні автомобіля на лобовому склі виявив відео реєстратор. Коли приблизно через 20 хвилин проводив огляд з фіксацією в протоколі, то коли черга дійшла до автомобіля, він виявив, що відео реєстратор зник. На місці надати реєстратор для огляду водій автомобіля відмовився, пояснивши, що той не працює два тижні. Зазначені дії він розцінив як перешкоджання слідству, так як навіть на знімках було видно, що реєстратор був на місці. На місці було встановлено й допитано двох свідків, так як було очевидно зрозуміло, що грубі порушення були з боку водія автомобіля, більше свідків встановлено не було. На схемі було зафіксовано, що автомобіль просунув під собою мотоцикл приблизно 3,5 метри. При слідчому експерименті було встановлено, що видимість мотоцикла зявлялася на відстані близько 60 метрів, тому наявність увімкнених фар на мотоциклі не впливала на можливість виявлення мотоцикла, так як за такої відстані водій автомобіля, який до місця наїзду подолав 7,5 метри, мав своєчасно відреагувати на наявність перешкоди в русі. У звязку з тим, що обвинувачений наполягав на тому, що мотоцикліст їхав без світла фар, він оглянув обидва транспортні засоби та виявив, що в обох транспортних засобах лампи в фарах були без пошкоджень в робочому стані, про що вказав у протоколі огляду, тому не було потреби проводити відповідну експертизу.

Аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілого та свідків, суд оцінює кожний доказ з точки зору достовірності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, та приходить до наступних висновків.

Показання обвинуваченого щодо механізму ДТП, а саме - в частині того, що на мотоциклі потерпілого під час руху не було увімкнено зовнішні світлові прилади й саме через це він не виявив перед виїздом з другорядної на головну дорогу перешкоду для його руху у виді мотоцикла під керуванням потерпілого ОСОБА_5 , суд оцінює критично, вважає їх неправдивими та такими, що надані з метою уникнення передбаченої законом відповідальності за скоєне. До такого висновку суд прийшов враховуючи, зокрема ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_3 , на місці дорожньо - транспортної пригоди забрав з автомобіля відео реєстратор, який, крім того, на місці події не надав на вимогу слідчого, а в судовому засіданні пояснив, що вказаний відео реєстратор не працював протягом двох тижнів до ДТП, він не знав, що потрібно надати цей реєстратор слідчому та заявив, що слідчий на місці ДТП про реєстратор нічого йому не говорив. Також обвинувачений в судовому засіданні не пояснив, чому він не надав зазначений відео реєстратор слідчому згодом, аргументуючи це тим, що слідчий у нього за відео реєстратор не запитував. Крім того, беззаперечно спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами показання обвинуваченого про те, що перехрестя він проїжджав зі швидкістю 5 км/год. та одразу ж після удару зупинив автомобіль. Вказані показання спростовуються протоколом огляду місця ДТП та схематичним планом до нього, згідно яких зафіксовано наявність на асфальтному покритті дороги слідів ковзання довжиною 3,1 м., які утворилися від того, що автомобіль просунув під собою мотоцикл, та вказане прямо свідчить про те, що швидкість автомобіля під час переїзду перехрестя була значно вищою.

Також обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні показав, що перед ДТП їхав з відкритим вікном дверей, звук від двигуна його автомобіля не значний, та жодних сигналів й шумів він не чув. На запитання суду, чому він не почув сильний звук двигуна мотоцикла не надав переконливої відповіді, пояснивши, що не памятає, чи було відкрите скло дверей водія. Хоча, згідно показань свідка ОСОБА_12 , його увагу притягнув саме сильний звук потужного двигуна мотоцикла, який він почув на значній відстані, та обвинувачений ОСОБА_3 за таких обставин, проявляючи належну уважність, знаходячись в салоні свого автомобіля з відкритим склом дверей водія, не міг не почути сильний звук від двигуна мотоцикла потерпілого.

Тому, з наведених вище підстав, суд показання обвинуваченого ОСОБА_3 оцінює критично, вважає їх неправдивими та такими, що надані з метою уникнення передбаченої законом відповідальності за скоєне, а також такими, що не можуть бути визнані достовірними відповідно до вимог чинного законодавства.

Показання свідка ОСОБА_11 в частині того, що мотоцикл їхав без увімкненого світла фар, суд оцінює критично, вважає їх неправдивими та недостовірними з тих підстав, що свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердив, що обвинувачений ОСОБА_3 та його дружина неодноразово зверталися до нього з проханням виступити свідком в суді, на що він спочатку відмовлявся, а згодом погодився дати показання в суді для того, щоб довести невинуватість водія мікроавтобуса. При цьому свідок під час допиту у вільному викладенні розповів обставини, концентруючи увагу саме на тому, що автомобіль їхав з увімкненими фарами й перед перехрестям зупинявся, а мотоцикл їхав з вимкнутим світлом фар. Але, під час допиту свідка ОСОБА_11 учасниками судового розгляду та судом, свідок плутався у відповідях, не був впевнений у своїх відповідях та сумнівався в них, заявляв, що щось не памятає та інше.

При цьому, під час дачі показань, свідок не сумнівався лише в тому, що мотоцикл їхав без світла фари, а автомобіль зупинявся перед перехрестям, що також ставить свідчення ОСОБА_11 під сумнів.

Тому за результатами аналізу показань свідка ОСОБА_11 в частині наявності увімкненого світла фар на мотоциклі перед зіткненням, суд визнає їх недостовірними та недопустимими.

Показання свідка ОСОБА_12 в частині того, що мотоцикл їхав без увімкненого світла фар, суд також оцінює критично, вважає їх неправдивими та недостовірними з тих підстав, що свідок ОСОБА_12 під час допиту у вільному викладенні розповів обставини, концентруючи увагу саме на тому, що автомобіль їхав з увімкненими фарами й перед перехрестям зупинявся, а мотоцикли їхав з вимкнутим світлом фар. Але, під час допиту свідка ОСОБА_12 учасниками судового розгляду та судом, свідок плутався у відповідях, не був впевнений та сумнівався в них, заявляв, що щось не памятає та інше. При цьому, свідок навіть показав, що мотоцикл знаходився на відстані двох кроків попереду автомобіля, та між ними було можливо вільно пройти. Але коли свідку було предявлено надані сторонами обвинувачення та захисту фотознімки, з яких явно вбачалося, що мотоцикл знаходиться під передньою частиною автомобіля, він не зміг пояснити такі розбіжності своїх свідчень. Крім того, після запитань прокурора та суду, свідок ОСОБА_12 взагалі не зміг пояснити причини, з яких він кардинально змінив свої показання в судовому засіданні відносно показань на досудовому слідстві.

Разом з цим, за наявності таких протиріч, свідок ОСОБА_12 на початку допиту вільно розповідаючи, впевнено показав, що мотоцикл їхав без світла фар, а автомобіль зупинявся перед перехрестям, й зазначене дає підстави ставити показання свідка ОСОБА_12 в цій частині під сумнів.

Тому, за результатами аналізу показань свідка ОСОБА_12 в частині наявності увімкненого світла фар на мотоциклі перед зіткненням, суд визнає їх недостовірними та недопустимими.

В той же час показання потерпілого є логічними та послідовними, а також в частині механізму утворення ДТП - удару мотоцикла в правий бік передньою частиною автомобіля, повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

У звязку з чим, за результатами аналізу та оцінки доказів з точки зору достовірності, суд приходить до висновку, що показання обвинуваченого в наведеній вище частині, а також свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , зокрема, в частині того, що мотоцикл рухався без світла фар, є неправдивими, тому в цій частині суд визнає показання свідків недостовірними та недопустимими.

Разом з тим, показання допитаного за клопотанням сторони захисту свідка ОСОБА_13 суд визнає достовірними, неупередженими та допустимими, так як вони логічно підтверджуються іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, та вважає можливим покласти їх в основу обвинувального вироку в сукупності з іншими доказами, визнаними судом допустимими.

У звязку з чим, суд, керуючись розясненнями, наданими в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», визнає правдивими та достовірними показання потерпілого ОСОБА_5 про те, що перед ДТП мотоцикл рухався з увімкненим світлом фари, та визнає допустимими й достовірними висновки експерта № 70/27-878 від 15 грудня 2014 року та № 630-15 від 27 липня 2015 року, надані відповідно до вихідних даних, взятих на підставі показань потерпілого ОСОБА_5 , а саме - механізм ДТП № 2 (згідно показань водія мотоцикла «Geon Invader 250»), й з наведених підстав визнає недостовірними та недопустимими висновки зазначених експертиз, зроблені щодо механізм ДТП № 1 (згідно показань водія автомобіля «Hundai H-1»).

Крім того, суд вважає достовірними та допустимими показання обвинуваченого в частині порядку концентрації його уваги під час переїзду перехрестя, а саме: при переїзді перехрестя спочатку подивився наліво, потім на цінник АЗС, після чого вправо й вперед, та став рухатися через перехрестя, переважно звертаючи увагу на перешкоди спереду та справа, зокрема за стійкою, так як не вважає, що повинен був дивитися вліво й слідкувати за тим, щоб ніхто звідти зненацька не вискочив, та приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_3 фактично підтвердив порушення ним вимог п.16.11 Правил дорожнього руху України в частині не надання дороги мотоциклу під керуванням потерпілого ОСОБА_5 , який рухався по головній дорозі, невиконання вимог якого перебуває в причинному зв`язку з настанням дорожньо - транспортної пригоди.

Також, вина обвинуваченого у вчиненні злочину підтверджується наступними письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 27 червня 2014 року, схемою до протоколу огляду ДТП та фототаблицею до протоколу, згідно яких встановлено, що огляд проведено слідчим ОСОБА_13 27 червня 2014 року з 22 години 15 хвилин до 23 години 10 хвилин в ясну суху теплу погоду, зафіксовано, що загальна ширина проїжджої частини становить 20,5 м.; ширина проїжджої частини, на якій сталося зіткнення складає 8,1 м.; місце зіткнення зафіксовано на лівій смузі руху за 7,5 м. від правого краю дороги; мотоцикл знаходиться під автомобілем на відстані 11 м. від лівого краю проїжджої частини; від місця зіткнення до місця знаходження мотоцикла, безпосередньо під автомобілем, зафіксовано слідити ковзання мотоцикла по асфальтному покриттю дороги, довжиною 3,1 м.; сліди гальмування обох транспортних засобів відсутні взагалі. Також зафіксовано, що в обох транспортних засобах цілі фари, а нитки ламп не пошкоджені. На мотоциклі передня фара ціла, але зірвана з місця кріплення, колби лампи ближнього та дальнього світла цілі (т.2 а.п.4-12);

- копією протоколу огляду дорожніх умов на ділянці перехрестя вулиць Харківська та Лермонтова в м. Тернівка, згідно яких видимість на даній ділянці не обмежена (т.2 а.п.13);

- протоколом огляду та перевірки технічного стану транспорту, з якого вбачається, що у легкового автомобіля «Hundai H-1» д/н НОМЕР_1 розбитий передній бампер, деформовано передній капот, переднє ліве крило, розбитий та відбитий лівий показник повороту передній. Рульове керування та гальмівна системи справні (т.2 а.п.16-17);

- постановою слідчого від 30 серпня 2014 року про визнання речовими доказами по кримінальному провадженню автомобіля «Hundai H-1» номерний знак НОМЕР_1 та мотоцикла «Geon Invader 250» номерний знак НОМЕР_3 та зберігальними розписками (т.2 а.п.33 - 36);

- висновком експерта № 461 від 23.10.2014 року, відповідно до якого на основі даних судово - медичної експертизи ОСОБА_5 , 1975 року народження, обставин травми, викладених в постанові, медичної документації на його ім`я, та у відповідності до поставлених питань, експертом встановлено наступне: потерпілому ОСОБА_5 була спричинена закрита черепно-мозкова травма (ЗЧМТ), що супроводжувалася переломом скроневої та тім`яної кісток справа; забоєм головного мозку 2 ст.; забоєм правої лобної та скроневої долей, забої, садна правої скроневої та тім`яної областей. Закрита черепно-мозкова травма (ЗЧМТ) з переломом скроневої та тім`яної кісток справа, геморагічним забоєм правої лобної та скроневої долей та забоєм головного мозку 2 ст. за ознакою небезпеки для життя відноситься до ступеню тяжких тілесних ушкоджень. Ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів та при ударі об такі, якими могли бути виступаючі частини автомобіля, що рухався, та покриття дороги, можливо при обставинах та в строк, вказаний в постанові. Даних за алкогольне спяніння в наданій медичній документації немає (т.2 а.п.40-41).

Висновок експерта № 461 суд визнає достовірним та допустимим, так як розділ «Висновки» вказаного висновку експерта не містить жодних протиріч, а навпаки, містить конкретні категоричні висновки щодо локалізації, тяжкості, давності та механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого. З приводу протиріч, наявних в описовій частині висновку, ні сторона обвинувачення, ні сторона захисту не заявили жодних клопотань про допит експерта в суді, а також не надали неспростовних доказів, які б могли поставити під сумнів висновки, вищенаведені у розділі «Висновки» відповідного висновку експерта № 461;

- протоколом додаткового огляду місця ДТП від 12 листопада 2014 року, згідно якого для встановлення видимості під час ДТП, що мала місце 27 червня 2014 року близько 21 години 45 хвилин на місці події було проведено огляд за участю водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . При огляді ОСОБА_3 було запропоновано виїхати на місце події в темний час доби, коли ввімкнено вуличне освітлення, в суху та ясну погоду, тобто в ті умови, які були під час ДТП. В якості статиста був задіяний мопед «Альфа» під керуванням потерпілого ОСОБА_5 . В результаті було встановлено, що з вказаного ОСОБА_3 місця зупинки ним транспортного засобу, видимість мопеда зникла через 59 метрів, при цьому зауважень від учасників огляду не надійшло (т.2 а.п. 51 - 52);

- висновком експерта № 70/27-878 від 15.12.2014 року, відповідно до якого: Механізм ДТП № 2 (згідно показань водія мотоцикла «Geon Invader 250») встановлено:

1. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «Hundai H-1» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 розділ 33 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній обстановці водій мотоциклу «Geon Invader 250» номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР України.

2. Технічна можливість запобігти ДТП в даній дорожній обстановці для водія автомобіля «Hundai H-1» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 визначалася шляхом виконання ним вимог п.16.11 та дорожнього знаку 2.1 розділ 33 Правил дорожнього руху України.

Водій мотоцикла «Geon Invader 250» номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом екстреного гальмування із зупинкою мотоцикла до місця зіткнення, при заданих вихідних даних.

3. При заданому механізмі події, дії водія автомобіля «Hundai H-1» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.16.11 та дорожнього знаку 2.1 розділу 33 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору, перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

При заданому механізмі події, дії водія мотоцикла «Geon Invader 250» номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору, перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП (т.2 а.п.58-62);

- висновком № 630-15 судової автотехнічної експертизи від 27 липня 2015 року, відповідно до якого: Механізм ДТП № 2 (згідно показань водія мотоцикла «Geon Invader 250»), встановлено:

У заданому постановою слідчого варіанті дорожньої обстановки водій мотоциклу «Geon Invader 250» ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України.

У заданому постановою слідчого варіанті дорожньої обстановки водій автомобіля «Hundai H-1» ОСОБА_3 повинен був діяти згідно вимог п.п.16.3, 16.11 та вимог знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України.

У заданому постановою слідчого варіанті дорожньої обстановки водій мотоциклу «Geon Invader 250» ОСОБА_5 мав технічну можливість запобігти характеру настання дорожньо - транспортної пригоди - зіткненню з автомобілем «Hundai H-1».

У заданому постановою слідчого варіанті дорожньої обстановки водій ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти характеру настання дорожньо - транспортної пригоди - зіткненню автомобіля «Hundai H-1» з мотоциклом «Geon Invader 250».

У заданому постановою слідчого варіанті дорожньої обстановки в діях водія мотоциклу «Geon Invader 250» ОСОБА_5 вбачається невідповідність до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, яка, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з технічним характером настання дорожньо - транспортної пригоди - зіткненням з автомобілем «Hundai H-1».

У заданому постановою слідчого варіанті дорожньої обстановки в діях водія автомобіля «Hundai H-1» ОСОБА_3 вбачаються невідповідності до вимог п.п.16.3, 16.11 та вимог знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з технічним характером настання дорожньо - транспортної пригоди - зіткненню автомобіля «Hundai H-1» з мотоциклом «Geon Invader 250» (т.2 а.п. 76-87).
Таким чином, оцінюючи та аналізуючи досліджені під час судового розгляду докази в їх сукупності, кожний з яких є належним, допустимим та достовірними, а в своїй сукупності вказані докази, з точки зору достатності та взаємозв`язку, є достатніми для прийняття судом відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку про те, що винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України в повному обсязі доведена дослідженими під час судового розгляду та вказаними вище доказами.

Вирішуючи заявлене обвинуваченим ОСОБА_3 та його захисником клопотання про визнання доказів неналежними та недопустимими, а саме: - висновку судово - медичної експертизи № 461 від 23.10.2014 року; - висновку КЗ «Обласна клінічна лікарня ім. Мечникова» від 28.06.2014 року; - виписного епікризу КЗ «ЦПМСД» м. Тернівка від 27.06.2014 року; - протоколу огляду та перевірки технічного стану транспорту від 27.06.2014 року (при огляді мотоциклу а.п.14), суд приходить до наступних висновків.

Копії висновків КЗ «Обласна клінічна лікарня ім. Мечникова» від 28.06.2014 року та виписного епікризу КЗ «ЦПМСД» м. Тернівка від 27.06.2014 року є додатками до цивільного позову потерпілого. Вказані документи в судовому засіданні не досліджувалися взагалі, у звязку з тим, по потерпілий подав письмове клопотання про залишення цивільного позову без розгляду, тому питання щодо визнання вказаних доказів допустимими не може вирішуватися через відмову потерпілого від цивільного позову у кримінальному провадженні.

Щодо висновку експерта № 461 від 23 жовтня 2014 року суд приходить до висновку, що він є достовірним та допустимим, так як розділ «Висновки» вказаного висновку експерта не містить жодних протиріч, а навпаки, містить конкретні категоричні висновки щодо локалізації, тяжкості, давності та механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого. З приводу протиріч, наявних в описовій частині висновку, ні сторона обвинувачення, ні сторона захисту не заявили жодних клопотань про допит експерта в суді, а також не надали неспростовних доказів, які б могли поставити під сумнів висновки, вищенаведені у розділі «Висновки» відповідного висновку експерта № 461, а наведені в клопотанні обґрунтування, також не дають підстав для визнання вказаного висновку неналежним та недопустимим доказом.

Тому суд приходить до висновку, що в цій частину клопотання задоволенню не підлягає.
Разом з тим, суд визнає неналежним та недопустимим доказом протокол огляду та перевірки технічного стану транспорту від 27 червня 2014 року (а.п.14 - 15), так як у цьому протоколі не зазначено жодної ідентифікуючого ознаки мотоцикла, який було оглянуто.

Даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд приходить до висновку, що його дії правильно кваліфіковано на досудовому слідстві та в його діях має місце склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого по кримінальному провадженню, суд визнає: - наявність на утриманні неповнолітніх дітей.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого по кримінальному провадженню, судом не встановлено.

Обговорюючи питання про міру та вид покарання обвинуваченого по кримінальному провадженню, суд керується ст.65 КК України та приймає до уваги ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, а також ті обставини, що обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, раніше не судимий.

Державним обвинувачем в судових дебатах було запропоновано призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за ч.2 ст.286 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі, без висловлення думки щодо додаткового покарання. Також прокурором було запропоновано на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку два роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Потерпілий просив суд при призначенні покарання обвинуваченому врахувати, що внаслідок ДТП він втратив здоровя, через що його звільнили з роботи й розпалася його сімя. Обвинувачений ніколи не намагався визнати правду про ДТП, а навпаки про щось домовлявся зі свідками. Крім того, ОСОБА_3 під час розмови щодо лікування йому говорив, що памятає, як потерпілий лежав на асфальті, але йому це байдуже, оскільки його машина постраждала на 20 тис. грн. Тому він категорично не згоден з прокурором в дебатах та наполягає на реальному позбавленні волі ОСОБА_3 на строк не менше 5 - 6 років.

Представник потерпілого при призначенні покарання просив суд врахувати, що обвинувачений ОСОБА_3 протягом всього часу досудового розслідування та судового розгляду постійно затягував судовий процес, вів себе вкрай зухвало, намагався постійно провокувати потерпілого, намагався не встановити істину по ДТП, а навпаки, перекласти винуватість на потерпілого. При цьому навіть не вибачився перед потерпілим, а протягом всього розгляду справи замість вжиття заходів для відшкодування шкоди, навпаки обвинувачував потерпілого в тому, що той намагається заробити гроші на ДТП. Тому просив призначити обвинуваченому максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

При визначенні міри покарання обвинуваченому, суд приймає до уваги положення ст.ст.1, 50 КК України, згідно яких Кримінальний кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, а також запобігання злочинам. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших
причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас, припризначенні покарання, суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину згідно ст.12 КК України, форму вини, а також особливості конкретного злочину.

Тому суд, керуючись вищенаведеним, а також ст.ст.2, 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», якими гарантовано право людини на життя та на ефективний засіб юридичного захисту, враховуючи усталену практику, Європейського суду з прав людини, яка склалася за результатами розгляду заяв сторони потерпілих від злочинів, в яких потерпілі скаржилися на неналежне здійснення розслідування злочинів, встановлення істини по справах та забезпечення прав потерпілих від злочинів (справи «Прилуцький проти України», «Риженко проти України», «Фуклєєв проти України», «Куцевич проти України», «Гонгадзе проти України», та інші), з метою досягнення завдань кримінального судочинства, забезпечення прав обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_5 , з врахуванням вищевикладених обставин, особи обвинуваченого, ступеню тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого злочину, обставини, яка пом`якшує покарання - наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, враховуючи, що обвинувачений раніше не судимий, вчинив злочин з необережності, при цьому грубим чином порушив вимоги Правил дорожнього руху України, що свідчить про нехтування ним обов`язків водія та зневажливе ставлення до правил користування наданим спеціальним правом, враховуючи, що покарання має бути необхідним і достатнім, суд приходить до висновку що обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі на строк пять років два місяці з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки, та вважає , що таке покарання буде законним, справедливим, а також достатнім для забезпечення виконання завдань кримінального судочинства в частині виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

З урахуванням розяснень, викладених в постановах Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» та № 14 від 23.12.2005 року «Про застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суд враховуючи тяжкість наслідків, що настали, ставлення обвинуваченого до вчиненого та поведінку після вчиненого злочину, а також потерпілого, який відмовився від цивільного позову та категорично наполягав на максимально суворому покаранні обвинуваченого, суд приходить до висновку, що підстави для застосування ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання на відсутні.

Предявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_3 та публічного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок ДТП, підлягає залишенню без розгляду на підставі поданої позивачем заяви.

Вирішуючи цивільний позов прокурора у кримінальному провадженні в інтересах держави в особі комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова» до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, суд приходить до наступних висновків.

Згідно до ст.128 КПК України цивільний позов в інтересах держави предявляється прокурором. Прокурор, який предявляє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Таким чином, при вирішенні позовних вимог, суд зобовязаний керуватися положеннями ЦК та ЦПК України.

Згідно ст.2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно ст.ст.57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Прокурор в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно довідки - калькуляції бюджетної вартості лікування вих. № 3/939 від 13 листопада 2014 року, наданої комунальним закладом «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова», зазначеною установою на лікування потерпілого ОСОБА_5 , який перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні нейрохірургії з 28 червня по 09 липня 2014 року, було витрачено 3853 грн. 74 коп. (т.2 а.п.43).

Обвинувачений та захисник позовні вимоги прокурора не визнали з тих підстав, що на їх думку прокурор не мав повноважень на звернення зі вказаним позовом, та просили у звязку з цим в позові прокурора відмовити в повному обсязі.
Разом з тим, аналізуючи позовну заяву та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що прокурором в позовній заяві належним чином обґрунтовано підстави для представництва інтересів держави в особі комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова», а також в судовому засіданні доведено доказами наявність понесених витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Тому, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова» до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, підлягають задоволенню в повному обсязі та необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова», грошові кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_5 в сумі 3853 грн. 74 коп.

У зв`язку з тим, що відносно обвинуваченого під час досудового розслідування запобіжний захід не застосовувався, та в судовому засіданні клопотання прокурором про це не заявлялося, суд також не вбачає підстав для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу.

Питання про речові докази по кримінальному провадженню суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України та приходить до висновку про залишення предметів, визнаних речовими доказами згідно постанови слідчого від 30 серпня 2014 року, а саме - автомобіля «Hundai H-1», номерний знак НОМЕР_1 , та мотоцикла «Geon Invader 250», номерний знак НОМЕР_3 , законним власникам.

Також, на підставі ст.118, 122, 124 КПК України підлягають до стягнення з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати за залучення експертів для проведення експертиз, (висновки №№ 70/27-878, 630-15), в сумі 4177 грн. 80 коп. Питання про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого понесених останнім витрат на проведення судової авто-товарознавчої експертизи при ухваленні вироку не розглядаються у зв`язку з залишенням цивільного позову потерпілого без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373-374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк пять років два місяці з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.

Строк відбування покарання засудженому обчислювати з моменту фактичного затримання під час виконання вироку.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та публічного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок ДТП, - залишити без розгляду.

Позовні вимоги прокурора у кримінальному провадженні в інтересах держави в особі комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова» до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , (ІПН НОМЕР_5 ), на користь комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова», (р/р НОМЕР_6 МФО 805012 ОКПО 01985423 ГУДКСУ Дніпропетровської області КЕКВ 2220), на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, грошові кошти в сумі 3853 (три тис. вісімсот п`ятдесят три) грн. 74 коп.

Речові докази по кримінальному провадженню: - предмети, визнані речовими доказами згідно постанови слідчого від 30 серпня 2017 року, а саме - автомобіль «Hundai H-1», номерний знак НОМЕР_1 , та мотоцикл «Geon Invader 250», номерний знак НОМЕР_3 , залишити за належністю законним власникам ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_3 , (ІПН НОМЕР_5 ), на користь державного бюджету: одержувач платежу УДКСУ у Бабушкінському районі м. Дніпра Дніпропетровської області номер рахунку 0035 МФО 805012 , установа банку ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, в рахунок відшкодування процесуальних витрат за залучення експерта для проведення експертизи (висновок № 70/27-878 від 15.12.2014 року), грошові кошти в сумі 491 (чотириста дев`яносто одна) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , (ІПН НОМЕР_5 ), на користь держави в рахунок відшкодування процесуальних витрат за залучення експерта для проведення експертизи, (висновок № 630-15 від 27.07.2015 року), грошові кошти в сумі 3686 (три тис. шістсот вісімдесят шість) грн. 40 коп.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський міський суд на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1