Справа № 487/5788/16-к
Провадження № 1-кп/487/129/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.01.2017 року Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді - ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005170 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, українця, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, не одруженого, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засудженого 10.11.2016 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік з виконанням вимог п. 2,3,4 ст.76 КК України,-

у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

02.11.2016 року о 00.50 год. у ОСОБА_4 , який знаходився у приміщенні супермаркету «Гіппо», що розташований по вулиці Шосейна 15/1 в м.Миколаєві, виник корисливий умисел, направлений на повторне таємне викрадання чужого майна.

Реалізовуючи свій корисливий умисел, направлений на таємне викрадання чужого майна, ОСОБА_4 , скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з боку робітників супермаркету «Гіппо» та сторонніх осіб, таємно, з метою подальшого викрадання, взяв з полиці супермаркету пляшку «Текіли Агавіто бланко» об`ємом 0,7 л та поклав її собі під одяг.

Після цього, ОСОБА_4 утримуючи пляшку «Текіли Агавіто бланко» при собі, намагався з місця скоєння злочину втекти, але був затриманий охоронцями супермаркету «Гіппо».

ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не був закінчений з причин, які не залежали вій його волі, оскільки вже був затриманий з викраденим майном охоронцями супермаркету «Гіппо».

Доказами на підтвердження встановлених судом обставин є пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 , надані ним в судовому засіданні, в яких він підтвердив факт скоєння інкримінованого злочину при викладених у вироку обставинах.

У вчиненому ОСОБА_4 щиро розкаявся.

Дослідження інших доказів щодо тих обставин матеріалів кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , які ніким не оспорюються, судом за згодою учасників судового провадження та на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнано недоцільним. Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції не має, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дослідивши обставини справи, допитавши обвинуваченого, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому злочину за наведених у вироку обставин та кваліфікує його дії за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадання чужого майна (крадіжка), здійснена повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, у відповідності до положень ч.1 ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. До того ж, при призначенні покарання, суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст.67 КК України, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Скоєний ОСОБА_4 злочин, відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості.

ОСОБА_4 раніше не судимий, засуджений 10.11.2016 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік з виконанням вимог п. 2,3,4 ст.76 КК України, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку МОПЛ і ОНД не знаходиться.

Таким чином, приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 засуджений 10.11.2016 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.185 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, суд вважає що необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів ОСОБА_4 буде покарання в межах санкції ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, у вигляді позбавлення волі, з застосуванням ст. 75, ст. 76 КК України та правил ст.70 ч.4 КК України.

Керуючись ст.ст.369-374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначеного покарання за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України за даним вироком, та призначеним вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 10.11.2016 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання 2 (два) роки 1 (один) місяць позбавлення волі.

Застосувати до ОСОБА_4 ст.75 КК України і звільнити його від відбування призначеного покарання, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 в період іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст.394 УПК України до Апеляційного суду Миколаївської області, через Заводський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Заводського районного

суду м. Миколаєва ОСОБА_1