АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/739/16-к Номер провадження 11-кп/786/456/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст. 185 КК України ТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000099 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 1 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вельбівка Гадяцького р-ну Полтавської обл., який проживає АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_8 за сукупністю злочинів, до призначеного покарання по даному вироку частково приєднано невідбуте покарання за вироком Лебединського районного суду Сумської області від 21.11.2016 та визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23.03.2016 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання про речові докази.

Цим же вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Вирок щодо ОСОБА_7 учасниками кримінального провадження не оскаржується.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що 20.03.2016 приблизно о 20 год. 00 хв. він та ОСОБА_7 за попередньою змовою між собою з метою викрадення чужого майна приїхали на автомобілі «Москвич М-2140» державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 до території ФГ «Оболонь-Агро» за адресою вул. Жовтнева, 137 м. Зіньків Полтавської області і шляхом вільного проходу через приміщення напівзруйнованого ангару проникли на огороджену та охоронювану територію цього господарства, де ОСОБА_8 залишився спостерігати за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_7 шляхом зламу замка вхідних дверей проник до приміщення ангару № 2 звідки повторно таємно викрали: шість мішків насіння кукурудзи «Гібрид Оржиця 237МВ» загальною вартістю 3600 грн; 100 порожніх поліпропіленових мішків загальною вартістю 410 грн; 94 м силового ввідного кабелю ВВГнг 4*25 загальною вартістю 9091 грн. 37 коп; 30 м силового ввідного кабелю ВВГнг 4*16 загальною вартістю 1885 грн 68 коп; подрібнювач зерна вартістю 1012 грн 68 коп.

Після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_7 продовжуючи свою злочинну діяльність за попередньою змовою між собою шляхом злому замка вхідних дверей проникли в ангару № НОМЕР_2 та пилорами розташованих на території ФГ «Оболонь-Агро» за адресою АДРЕСА_2 , звідки повторно таємно викрали: одну акумуляторну батарею марки «ST Eco 6СТ-100АЗ» вартістю 1059 грн 24 коп; 150 л дизельного пального вартістю 2122 грн 50 коп; LЕD прожектор 30 W вартістю 600 грн.; дві LED лампочки 12 Вт вартістю 172 грн. Своїми діями ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заподіяли ФГ «Оболонь-Агро» матеріальну шкоду на загальну суму 19 953 грн 47 коп.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин провадження та кваліфікацію своїх дій, посилаючись на те, що на його утриманні перебуває четверо неповнолітніх дітей просить пом`якшити призначене покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який, посилаючись на законність вироку суду заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у злочині, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження і у суді першої інстанції ніким не оспорювалися, через це провадження розглядалося в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_8 та правильність кваліфікації судом його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб та поєднане з проникненням в приміщення та сховище, відповідають фактичним обставинам провадження і в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; особу обвинуваченого; його стан здоров`я; обставини, що пом`якшують покарання - визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину; обставини, що обтяжують покарання рецидив злочину; характер і розмір завданої шкоди, думку представника потерпілого.

Твердження обвинуваченого про наявність у нього на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей є необґрунтованими, відповідно до паспортних даних він є батьком двох дітей (т. 2 а.п. 130).

У суді апеляційної інстанції обвинувачений повідомив, що з дітьми, які зазначені у паспорті він не проживає, а проживає із дітьми своєї співмешканки, до затримання офіційно не працював, але стверджував, що працював по найму і мав дохід за який і утримував дітей.

Обговорюючи призначене ОСОБА_8 покарання, колегія суддів, враховує те, що на утриманні останнього перебували діти та всі обставини по провадженню в їх сукупності, характеристику, згідно якої останній офіційно не працює, проживає зі співмешканкою, з жителями села не спілкується, неодноразово притягувався до відповідальності за вчинення крадіжок (т.2. а.п. 128-130), те, що завдані збитки потерпілому відшкодовані через працівників поліції, які у обвинувачених вилучили викрадене майно під час їх затримання, що підтвердив ОСОБА_8 у суді апеляційної інстанції, те, що ОСОБА_8 неодноразово вчиняв злочини і маючи не зняту та не погашену судимість вчинив новий злочин, що в цілому характеризує особу обвинуваченого як таку, що веде злочинний спосіб життя та схильна до продовження злочинної діяльності, системний характер його протиправної поведінки, що свідчить про небажання ставати на шлях виправлення та підвищену суспільну небезпеку його особи.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, підстав для призначення більш м`якого покарання ОСОБА_8 в тому числі із застосуванням ст. 69 КК України, колегія суддів не знаходить.

Таким чином призначене ОСОБА_8 в мінімальних межах покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене вище безумовних підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни ухваленого по провадженню судового рішення щодо ОСОБА_8 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 1 лютого 2017 року щодо ОСОБА_8 без змін.

На підставі ч. 2 ст. 404 КПК України виключити із вступної частини вироку Зіньківського районного суду Полтавської області від 1 лютого 2017 року щодо ОСОБА_8 вказівку про те, що ОСОБА_8 , в силу ст. 89 КК України не судимий і вважати його раніше судимим останній раз: 21.11.2016 Лебединським районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 9 місяців позбавлення волі.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4