АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1322/17 Справа № 201/2630/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005057 від 30.11.2016 року, за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2017 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого неповну середню освіту, студента 3-го курсу Дніпропетровського технікуму ім. Патона, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України

за участю учасників кримінального провадження:
обвинуваченого: ОСОБА_7
законного представника: ОСОБА_8
захисник: ОСОБА_9
потерпілого: ОСОБА_10
представника потерпілого: ОСОБА_11
прокурора: ОСОБА_12
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 100 КК України, у виді 100 годин громадських робіт.

На підставі ч. 1 ст. 105 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру у виді застереження та передано ОСОБА_7 під нагляд батька- ОСОБА_8 строком на шість місяців і дванадцять днів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 18.11.2016 року близько 13 години 30 хвилин неповнолітній ОСОБА_7 , знаходячись біля кабінету «української мови та літератури» на 4 поверсі Дніпропетровського технікуму зварювання та електроніки імені Є.О. Патона за адресою: м. Дніпро, вул. Клари Цеткін, 2-А, №31 на ґрунті неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_10 , реалізуючи свій раптово виниклий умисел, направлений на заподіяння легкого тілесного ушкодження, умисно, передбачаючи настання можливих суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, стоячи до потерпілого обличчям, наніс один удар своєю правою рукою стиснутою у кулак в область лівої щелепи потерпілого в результаті чого заподіяв останньому тілесні ушкодження, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21день).

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції змінити в частині звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

Виключити з резолютивної частини вироку призначення ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України покарання у виді 100 годин громадських робіт.

Вважати ОСОБА_7 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та звільненим на підставі п. 3 ч.2 ст.105 КК України від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження, передачі під нагляд батька строком на 6 місяців 12 днів.

В апеляційній скарзі прокурор не оскаржує доведеність вини і кваліфікацію дій ОСОБА_7 , однак вказує, що вирок суду підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.

Як зазначає в апеляційній скарзі прокурор, згідно до п. 16 рекомендаційних роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2016 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх», затверджених рішенням зборів суддів, суд, згідно ч.1 ст. 105 КК України, вправі звільнити неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру за наявності сукупності таких умов: а) неповнолітній вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, незалежно від того чи вчинений цей злочин вперше, був він умисним чи необережним; б) неповнолітній щиро розкаявся; в) поведінка неповнолітнього після вчинення злочину була бездоганною; г) на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання.

У разі встановлення трьох попередніх умов на момент постановлення вироку суд вправі вважати неповнолітнього таким, що не потребує застосування покарання.

Суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила змінити вирок у частині призначення покарання, думку обвинуваченого та його законного представника ,які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, думку потерпілого та його представника, які не заперечували проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 та доведеність його вини в апеляційній скарзі прокурором не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає слушними.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Пункт 1 частини 1 статті 413 КПК України передбачає, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою, зокрема, зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, раніше не судимий, являється неповнолітнім, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується, живе в трикімнатній квартирі разом з батьком, мамою, середнім братом, невісткою та двома племінниками і між ними склались гарні взаємовідносини, обвинувачений має також гарні взаємовідносини в технікумі з однолітками та вчителями, поза навчанням має друзів, які не мають кримінального минулого, займається спортом, у зв`язку з чим суд законно та обґрунтовано встановив підстави для звільнення обвинуваченого від покарання та застосування примусових заходів виховного характеру.

Відповідно до вимог ч. 1 ,2 ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого каяття та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі, суд застосовує до неповнолітнього перелічені в даній статті види примусового заходу виховного характеру, можливо застосування декількох видів. В даному випадку суд обґрунтовано застосував застереження та передав неповнолітнього під нагляд батька.
Рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду.
При цьому, системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (ч. ч. 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» (ст. ст. 75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного санкцією статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому.
Таким чином, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, ухвалює вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині, керуючись ст. 105 КК України, звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
Цих вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції не врахував вищевказаних вимог ст.105 КК України, у зв`язку з чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме: допустив неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що наявні підстави для зміни вироку суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 408, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2017 року, відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України, змінити .

Виключити з резолютивної частини вироку призначення ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України покарання у виді 100 годин громадських робіт.

Вважати ОСОБА_7 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та звільненим на підставі п. 3 ч.2 ст.105 КК України від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження, передачі під нагляд батька- ОСОБА_8 строком на 6 місяців 12 днів.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді апеляційного суду:
----------------------- ----------------------- ---------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4