АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/1332/16-к Номер провадження 11-кп/786/274/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.. 382 КК України СТ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000628 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_8 та прокурора Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 23 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Римарівка Гадяцького р-ну Полтавської області, яка проживає АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

засуджена за ч. 1 ст. 382 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнана винуватою та засуджена за умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили за таких обставин.

ОСОБА_7 з 3.08.2012, знаючи про заочне рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 27.07.2016, що набрало законної сили 14.08.2012 згідно якого із ОСОБА_11 (20.12.2011 змінила прізвище на ОСОБА_12 ) на користь ОСОБА_8 стягнуто борг згідно розписки від 25.07.2008 в сумі 65 000 грн, індекс інфляції за весь час прострочення боргу в сумі 14 996,38 грн, три проценти річних від простроченої суми в сумі 5 796,86 грн, а також судові витрати в сумі 858 грн на виконання якого Гадяцьким районним судом Полтавської видано виконавчий лист за № 1603/1312/2012, та 5.09.2012 державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Гадяцького районного управління юстиції відкрито виконавче провадження» 34127164. Маючи реальну можливість виконати рішення суду щодо повернення грошових коштів, ОСОБА_7 у період з 19 березня 2013 року по 1 березня 2016 року умисно ухилилася від його виконання.
В апеляційній скарзі потерпілий, не оспорюючи фактичних обставин провадження та кваліфікацію дій, просить скасувати вирок суду в частині призначення покарання у зв`язку з безпідставним застосуванням ст. 75 КК України та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 382 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

Свої вимоги потерпілий мотивує тим, що суд, ухвалюючи вирок не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_7 не виконувала рішення суду протягом тривалого періоду часу, знаючи про наявність рішення та ігноруючи його, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за невиконання рішення, свою вину обвинувачена визнала частково, у вчиненому не розкаялася

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин провадження та кваліфікацію дій, вказуючи на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину особі обвинуваченої та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити показання за ч.1 ст. 382 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд належним чином не мотивував підстави звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та врахувавши відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, позитивну характеристику, не зазначив жодної обставини, яка б пом`якшила покарання. Також прокурор вказав, що судом не враховано, що збитки потерпілому не відшкодовані та останній наполягав на реальному покаранні. Окрім цього прокурор вважає, що суд не сформулював обвинувачення, яке вважає доведеним, а лише вказав обвинувачення викладене в обвинувальному акті.

На апеляційну скаргу потерпілого захисник обвинуваченої подав заперечення, у якому, вказуючи на безпідставність доводів потерпілого, просить апеляційну скаргу потерпілого залишити без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_7 без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_10 в частині призначення покарання та не підтримав дану апеляційну скаргу щодо не зазначення судом формулювання обвинувачення, пояснивши, що суд виконав вимоги ст. 374 КПК України; потерпілого, який просив задовольнити його апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав у ній наведених; обвинувачену, яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг, посилаючись на те, що вину у вчиненому злочині вона у суді першої інстанції визнавала у тому, що не виконала судове рішення, але частково зазначила, що визнає вину через те, що не повідомила виконавчу службу про укладення договору оренди землі, а це вона не зробила у зв`язку із смертю сина, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації судом її дій за ч. 1 ст. 382 КК України, а саме як умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, відповідають фактичним обставинам провадження і у суді першої та апеляційної інстанцій ніким не оспорювалися.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, має бути зазначено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Про це наголошує і Верховний Суд України в п.15 постанови Пленуму від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку».

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, виконав наведені вимоги закону та рекомендації Верховного Суду України, сформулював обвинувачення, яке визнав доведеним. Отже доводи прокурора в апеляційній скарзі у цій частині є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; особу обвинуваченої, яка на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, заміжня, офіційно не працює, має постійне місце проживання, позитивну характеристику за місцем проживання, раніше не судима; відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання та дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства.

Обговорюючи призначене ОСОБА_7 покарання, колегія суддів, окрім наведеного вище, враховує всі обставини по провадженню в їх сукупності, те, що потерпілому сплачено обвинуваченою кошти, які з останньої стягнуті, згідно заочного рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 27.07.2016, що підтверджується довідкою директора Гадяцької філії ПрАТ «Райз-Максимко» ОСОБА_13 від 23.06.2016 та квитанцією про перерахування ОСОБА_8 від 7.06.2016 (а.п. 88, 33), вік ОСОБА_7 , яка є пенсіонеркою (а.п. 102), те, що остання здійснює догляд за матір`ю 1933 року народження (а.п. 109), а також виховує внука ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає з нею, на що вказують характеристика з місця навчання ОСОБА_14 , акт відвідування сім`ї та довідки сільського голови Римарівськї сільської ради Гадяцького району Полтавської області. Також суд апеляційної інстанції визнає і враховує обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття, оскільки обвинувачена у суді першої і апеляційної інстанцій стверджувала, що визнає свою винуватість частково, пояснивши, що визнає свою вину у тому, що не виконала судове рішення, але частково зазначила, що визнає вину через те, що не повідомила виконавчу службу про укладення договору оренди землі, а це вона не зробила у зв`язку із смертю сина.
За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, підстав для ухвалення нового вироку, як про це ставлять у своїх вимогах прокурор та потерпілий, колегія суддів не знаходить.

Таким чином призначене ОСОБА_7 покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 382 КК України зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене вище безумовних підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для скасування ухваленого по провадженню судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_8 та прокурора Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 23 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4