В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 січня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Ужгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, Закарпатської області, громадянина України, українця, не працюючого, з неповною середньою освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого

- 16.10.2013 року Ужгородським міськрайонним судом за ч.1 ст.186 КК України до трьох років позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України 2 роки іспитового строку

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

28 червня 2014 року близько 23 години 00 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись поблизу будинку №69 по вулиці Джамбула, що в місті Ужгороді, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, застосувавши фізичне насильство до ОСОБА_6 , яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, що виразилося у нанесенні удару долонею руки в область потилиці ОСОБА_6 , від якого останній впав на землю , відкрито ривком викрав гаманець коричневого кольору, вартістю 30 гривень, в середині якого знаходились: грошові кошти в сумі 725,00 гривень, а також посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_6 , контрольний талон на газове обладнання, талон попередження до посвідчення водія, технічний паспорт на транспортний засіб, протокол перевірки транспортного засобу, а також страховий поліс, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 755 гривень 00 копійок.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю , щиро розкаявся. Пояснив суду, що в один із днів влітку, точної дати не пам`ятає за спливом часу , 2014 року близько 23 години 00 хвилин проходив по вулиці Джамбула, що в місті Ужгороді, разом з друзями . Назустріч їм йшов незнайомий йому чоловік, його товариш на ім`я ОСОБА_7 помітив у чоловіка в кишені гаманець і сказав йому щоб він його забрав. На що він розвернувся і пішов за незнайомим йому чоловіком, наздогнавши його він долонею правої руки штовхнув потерпілого в область потилиці, від чого чоловік впав на землю, а він вихопив гаманець і почав тікати. В середині гаманця знаходились грошові кошти в сумі 700,00 грн. з лишком та документи. Гаманець з документами сховав у кущах біля фірми АВЕ, а на другий день після того, як був затриманий працівниками поліції повернув потерпілому гаманець з документами, а гроші розділив з товаришем на ім`я ОСОБА_7 . Вказав, що того вечора вжив пляшку пива.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином в спосіб, передбачений ст. 135 КПК України, направив до суду заяву, яка надійшла 16.02.2016 року, згідно якої справу просив розглянути у його відсутність, претензій не заявляє, оскільки викрадені речі повернуто. Cуд, керуючись ст.325 КПК України, заслухавши думку прокурора , обвинуваченого та захисника, про можливість за відсутності потерпілого з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, ухвалив рішення про проведення судового розгляду за відсутності потерпілого.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбаченихстаттею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений, захисник не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує, як відкрите викрадення чужого майна ( грабіж ) поєднане з насильством , яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинена повторно, тобто вчинення кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України.
Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, за вчинення злочину проти власності , що свідчить про відверте небажання ОСОБА_4 стати на шлях виправлення, не працює та суспільно-корисною працею не займається, скоїв кримінальне правопорушення під час іспитового строку та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відповідно до статті 66 КК України відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, визнання обвинуваченим своєї вини.

Обставин, які обтяжують покарання, судом згідно статті 67 КК не встановлено.
Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України , якою встановлено, що «особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_4 суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 вимог ст.ст.69,75 КК України суд не вбачає з огляду на особу обвинуваченого,який на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, вчинив новий злочин в період іспитового строку за попереднім вироком суду.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 остаточного покарання у виді позбавлення волі на певний строк необхідно застосувати вимоги ст.71 КК України, частково приєднавши ОСОБА_4 до покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 16.10.2013 року.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження нових злочинів.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.
Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.

У відповідності до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у вигляді 4 /чотири/ роки позбавлення волі .

На підставі ст.71 КК України призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 16.10.2013 року та остаточно призначити йому покарання у вигляді - 4 /чотири/ роки і 3 /три/ місяці позбавлення волі.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 не обирався.

Строк відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_4 в порядку виконання вироку.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати по справі в розмірі 245,70 гривень за проведення судової експертизи .
Речовий доказ по справі: посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_6 , контрольний талон на газове обладнання, талон попередження до посвідчення водія, технічний паспорт на транспортний засіб, протокол перевірки транспортного засобу, а також страховий поліс, шкіряний гаманець коричневого кольору залишити в розпорядженні власника ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1