Дата документу Справа № 320/899/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/899/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/577/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2017 року м. Запоріжжя
Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 7 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мелітополь Запорізької області, громадянин України, який має початкову загальну освіту, неодружений, без постійного джерела доходів та постійного місця проживання, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і йому призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

Тримається під вартою з 3 грудня 2014 року з 19 годин 45 хвилин.
Постановлено в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 3 грудня 2014 року по 7 грудня 2016 року у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, за наступних обставин.

2 грудня 2014 року, приблизно о 3 годині 00 хвилин, знаходячись у тепловому колекторі ТК ІІ 2/18, розташованому на перетині АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, обвинувачений ОСОБА_7 в ході сварки та бійки з братом ОСОБА_9 , що виникли на ґрунті особистих неприязних відносин, під час обопільної бійки, умисно, шляхом нанесення множинних ударів руками по різних частинах тіла потерпілого ОСОБА_9 , заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді синців, саден голови, крововиливів в м`які тканини голови, саден під щелепової області, синців верхніх та нижніх кінцівок, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 607 від 8 січня 2015 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Одразу після цього, в ході виниклої між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 бійки, обвинувачений ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно, ножем, наніс один удар в область лівого надпліччя ОСОБА_9 , чим заподіяв останньому тілесне ушкодження у вигляді одиночної проникаючої у ліву плевральну порожнину сліпої колото-різаної рани лівого надпліччя, з пошкодженням по ходу раньового каналу лівої підключичної артерії, верхньої долі лівої легені, лівосторонній гемоторакс (2000 мл), яке згідно з висновком судово-медичної експертизи № 607 від 8 січня 2015 року, кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння та від якого, внаслідок ускладнення його гострою крововтратою, приблизно о 3 годині 40 хвилин того ж дня, у зазначеному вище тепловому колекторі, настала смерть ОСОБА_9 .
За змістом апеляційної скарги засуджений не погоджується з кваліфікацією його дій за ч. 2 ст. 121 КК України, вбачає підстави для їх кваліфікування за ст. 118 КК України.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що ОСОБА_9 , який раніше був судимий за ч. 1 ст. 121 КК України, в ході суперечки дістав ніж та погрожував його вбити. В подальшому, захищаючись він перехопив руку брата, та ніж випав з його рук. Через деякий час бійка зупинилася, вони розійшлися спати. Потім його розбудила співмешканка брата ОСОБА_10 , яка повідомила, що ОСОБА_9 мертвий.

Вказує на незаконність висновку експерта, що ґрунтується на слідчому експерименті від 5 грудня 2014 року, який проведений у відділку поліції.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які апеляційну підтримали та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та у відповідності до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, вірно встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до обґрунтованого висновку щодо обсягу та доведеності вини ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.
Як в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі, скарзі обвинувачений не заперечує наявності конфлікту з братом ОСОБА_9 та подальшої бійки, під час якої він перехопив руку потерпілого з ножем.

Твердження обвинуваченого про відсутність у нього умислу на заподіяння брату тяжких тілесних ушкоджень, а також про необхідність кваліфікувати його дії, як вчинені з перевищенням меж необхідної оборони є такими, що повністю спростовуються дослідженими судом першої інстанції належними та допустимими доказами.
Так, суд першої інстанції під час нового розгляду після скасування апеляційним судом попереднього вироку суду першої інстанції, ретельно перевірив всі доводи обвинуваченого з обставин події злочину і обґрунтовано прийшов до висновку, що його доводи спростовуються матеріалами провадження, а злочин, вчинений обвинуваченим слід кваліфікувати саме за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
З дослідженого судом першої інстанції висновку експерту № 607 від 8 січня 2015 року вбачається, що причиною смерті ОСОБА_9 стала одиночна проникаюча у ліву плевральну порожнину колото-різана рана з пошкодженнями по ходу раньового каналу лівої підключичної артерії, лівої легені, що ускладнилось гострою крововтратою. Зазначена рана могла бути спричинена клинком ножа, який мав обушок та лезо. Найбільша ширина частини клинка, що погрузилась складає не менше 11-13 мм. Раньовий канал в тілі потерпілого мав напрямок зверху вниз, трохи зліва направо. Глибина раньового каналу складала не менше 4 см.
Крім того, при експертизі трупа ОСОБА_9 були виявлені множинні пошкодження, а саме: забита рана лоба, синці, садна голови, крововиливи в м`яких тканинах голови, садна підщелепної області, синці верхніх і нижніх кінцівок.
Виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження не є характерними для спричинених власною рукою. Деякі з тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_9 могли утворитись в процесі боротьби та самооборони (синці на кістах рук) (т. 1 а.с. 57-62).
Допитаний судом першої інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_11 , який проводив дослідження трупа ОСОБА_9 , пояснив, що смерть ОСОБА_9 настала від одиночної проникаючої у ліву плевральну порожнину колото-різаної рани з пошкодженням артерії. Щодо механізму нанесення колото-різаної рани, удар був нанесений зверху вниз, а враховуючи кількість одягу на загиблому, через який пройшов ніж, удар був нанесений з середньою силою. Локалізація колото-різаної рани говорить про те, що рана була спричинена правою рукою, лише ножем, оскільки рана колото-різана. Спричинення такої рани іншим предметом чи від удару об якийсь інший предмет виключається, як і виключається нанесення такого удару власною рукою (самому собі). В таких випадках смерть наступає швидко, протягом декількох хвилин, може до десяти хвилин. Після спричинення такого удару активні дії особа може вчинювати лише протягом короткого проміжку часу, може декілька хвилин.
Згідно дослідженого судом першої інстанції висновку експерта № 840 від 2 грудня 2014 року у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження синець спинки носа та рана 3-го пальця правої кістки, які кваліфікуються як легкі (т. 1 а.с. 102-103) .
З показань в суді зазначеного вище експерта ОСОБА_11 вбачається, що тілесних ушкоджень значно більше було на покійному, ніж на обвинуваченому.
Таким чином, кількість та локалізація тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 , свідчить про те, що він отримав значно більшу кількість тілесних ушкоджень, ніж обвинувачений. Крім того, встановлені обставини нанесення удару ножем ОСОБА_7 спростовують версію обвинуваченого про самооборону.
Твердження апеляційної скарги про незаконність проведення слідчого експерименту в приміщенні відділу поліції є безпідставними, оскільки ст. 240 КПК України не вимагає його проведення на місці вчинення злочину, відповідно до вимог цієї статті слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події тощо.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що суд не врахував його показання, показання потерпілого, свідків з приводу того, потерпілий постійно мав при собі ніж та раніше був засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.
Так суд першої інстанції ретельно перевірив показання обвинуваченого, в яких він висловив неоднозначну позицію щодо обставин завдання тілесного ушкодження потерпілому, тобто як завдання з перевищенням меж необхідної оборони або завдання тілесного ушкодження іншими особами.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд дав належну оцінку таким показанням обвинуваченого та прийшов до висновку щодо їх неспроможності, оскільки в одній частині вони повністю спростовуються висновками проведених судово-медичних експертиз та іншими матеріалами кримінального провадження, а в іншій часині - показаннями допитаних в суді свідків, які підтвердили, що учасниками бійки були лише обвинувачений та потерпілий.
Потерпілий ОСОБА_12 батько загиблого, який не є очевидцем події, судом допитаний не був за згодою всіх учасників судового розгляду.
Доводи обвинуваченого про те, що ніж, яким потерпілому було заподіяно тілесне ушкодження, належав йому ж, а також про те, о потерпілий раніше був судимий за ст. 121 КК України, жодним чином на кваліфікацію дій обвинуваченого не впливають.
З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і зміни вироку суду з кваліфікацією його дій за ст. 118 КК України за доводами його апеляційної скарги відсутні.
Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів також не встановлено.

Не є підставою для зміни вироку суду в частині призначеного покарання у відповідності до ст.ст. 408, 409 КПК України необхідність зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення обвинуваченого.

Разом з тим, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України судова колегія вважає необхідним зарахувати обвинуваченому цей строк з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 7 грудня 2016 року по день набрання вироком законної сили, оскільки цей період підтверджений доказами, наявними в матеріалах провадження.

На підставі зазначеного, керуючись ч. 5 ст. 72 КК України, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 7 грудня 2016 року відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін.

У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 7 грудня 2016 року по 23 травня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який утримується під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4