АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/502/2017 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження № 0008813 відносно обвинуваченої за ч.5 ст. 27, ч. 1 ст. 125 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Красний

Кутськ Павлоградської обл. Казахстан, зареєстрованої та проживаючої

в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченої ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 1 ст. 125 КК України, та їй призначено покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень в дохід держави. На підставі ч.1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності ОСОБА_6 звільнено від покарання.

Вироком суду ОСОБА_6 визнана винною у тому, що вона 29 червня 2013 року близько 18 години, перебуваючи на території земельної ділянки АДРЕСА_1 , після раптово виниклої сварки, на ґрунті неприязних відносин, піднялась на складені біля паркану дерев`яні колоди, щоб мати змогу дістати руками до потерпілої ОСОБА_10 , яка в цей час перебувала по іншій бік паркану, схопила її за волосся та почала тримати для усунення перешкод для ОСОБА_11 , яка в цей же час, зверху над парканом почала наносити удари рукою по голові потерпілої, у праве плече та грудну клітину, спричинивши ОСОБА_10 легкого ступеня тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження відносно неї за відсутністю події кримінального правопорушення (п.1 ч.1 ст. 284 КК України).

При цьому просить дослідити докази, надані стороною обвинувачення та стороною захисту в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме порушення права на захист під час досудового розслідування згідно п.13 ч.1 ст. 7, ст. ст. 20, 42 КПК України, та судового розгляду, оскільки суд позбавив її права на захист, відхиливши усі клопотання захисника, пов`язані з отриманням доказів.

Також вказує на процесуальні порушення, допущені при прийнятті процесуальних документів прокурором, а саме те, що у постанові про призначення групи прокурорів відсутній підпис керівника органу прокуратури - першого заступника прокурора Голосіївського району м. Києва ОСОБА_12 ; постанова від 23.04.2014 про скасування постанови слідчого від 26.09.2013 про закриття кримінального провадження підписана прокурором ОСОБА_13 , який не був призначений керівником органу прокуратури для здійснення повноважень у кримінальному провадженні і тому не мав права приймати таке процесуальне рішення.

Крім того, зазначає про неповноту судового розгляду у зв`язку з відмовою суду у проведенні повторного слідчого експерименту в порядку ч.3 ст. 333 КПК України, у задоволенні клопотання захисника про витребування вхідних і вихідних дзвінків з мобільних телефонів свідків, яких на її думку, не було поряд з потерпілою ОСОБА_10 та про витребування від органу досудового розслідування документів, які в порушення ч.2 ст. 9 КПК України були умисно приховані і не відкриті стороні захисту, хоч такі документи існували і на них є посилання в інших відкритих документах.

Також вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а висновки суду викладені у вироку, зокрема пояснення потерпілої ОСОБА_10 і свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , містять істотні суперечності.

Вказує, що слідчий експеримент і відтворення обставин події безпідставно не було узято судом до уваги.

Також суд не взяв до уваги, що ОСОБА_6 фізично у зв`язку з хворобою не могла піднятись на будь-які розкидані дошки, що є ще одним доказом невідповідності судового рішення матеріалам справи.

Крім того, зазначає, що відсутність події кримінального правопорушення підтверджується записами з картки виїзду швидкої медичної допомоги, а саме, що при першому виклику швидкої допомоги ОСОБА_10 не говорила про її побиття, а отже подія побиття потерпілої в період з 18 год. до 20 год. 24 хв. 29.06.2013 не підтверджується, про що також свідчать показання свідка ОСОБА_17 .

Вказує, що повторний висновок експертизи № 1632/Е був проведений на підставі недопустимого доказу, а саме довідки №6002 з МКЛШМД, яка була отримана слідчим незаконно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора та представника потерпілої, які проти неї заперечили, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Перевіривши висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні нею злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 1 ст. 125 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у встановленому законом порядку доказами, ретельно перевіреними та належним чином дослідженими в судовому засіданні, і доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Зокрема, вина ОСОБА_6 у вчиненні нею злочину підтверджується поясненнями потерпілої ОСОБА_10 , з яких вбачається, що вона побачила, як зі сторони земельної ділянки ОСОБА_11 через паркан летить сміття. Вона підійшла до паркану, після чого ОСОБА_11 та ОСОБА_6 піднялись на дрова, складені коло паркану зі сторони ОСОБА_11 , після чого ОСОБА_6 схопила її за коси та почала тримати, в той час як ОСОБА_11 почала зверху над парканом бити ОСОБА_10 рукою по голові та руці. Після цього потерпіла втратила свідомість та не пам`ятає як відбувались події, зокрема того, хто викликав швидку медичну допомогу та міліцію.

З показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що вона перебувала в гостях у ОСОБА_10 і бачила через вікно як ОСОБА_6 тримала ОСОБА_10 рукою зверху над парканом, а ОСОБА_11 через паркан зверху наносила удари ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_15 дала аналогічні показання та додала, що після вчиненого ОСОБА_11 та ОСОБА_6 втекли до себе на подвір`я, а потерпіла ОСОБА_10 лежала на землі коло паркану, після чого вони викликали швидку та міліцію.

Аналогічні показання дала свідок ОСОБА_16 .

Крім того, сама ОСОБА_6 , хоча вини своєї не визнала, але підтвердила дійсність неприязних стосунків, які виникли між нею, ОСОБА_11 з однієї сторони та потерпілою на ґрунті майнових спорів.

Також винуватість ОСОБА_6 підтверджується протоколом про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 29.06.2013, відповідно до якого ОСОБА_10 повідомила, що сусідки ОСОБА_11 та ОСОБА_6 побили її; довідкою № 6002 від 01.09.2014, відповідно до якої у ОСОБА_10 під час перебування на стаціонарному лікуванні з 01 год. 30 хв. 30.06.2013 виявлено ЗЧМТ, струс головного мозку, забої м`яких тканин голови, тулубу, забій м`яких тканин правового плеча, грудей, копіями карток виїзду швидкої медичної допомоги № 1312 від 29.06.2013 та № 21 від 30.06.3013, висновком експерта № 1632/Е від 04.09.2014, відповідно до якого у ОСОБА_10 на час звернення за медичною допомогою 29.06.2013 були тілесні ушкодження у вигляді синців (м`яко-тканинні крововиливи) волосистої частини голови, правого плеча, грудної клітини справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, здобуті у справі докази узгоджуються між собою, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо належності, допустимості, достовірності, достатності зазначених доказів для належної правової оцінки дій обвинуваченої та визнання її винуватості.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а висновки суду викладені у вироку, зокрема пояснення потерпілої ОСОБА_10 і свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , містять істотні суперечності, колегія суддів вважає необґрунтованими.

За встановлених у вироку обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.5 ст. 27, ч. 1 ст. 125 КК України КК України, як пособництво через усунення перешкод сприяла вчиненню злочину, а саме заподіянню легкого тілесного ушкодження, є правильною.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, а саме порушення права на захист під час досудового розслідування згідно п.13 ч.1 ст. 7, ст. ст. 20, 42 КПК України, колегією суддів не встановлено, як і під час судового розгляду, а тому доводи про це є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про процесуальні порушення, допущені при прийнятті процесуальних документів прокурором, а саме те, що у постанові про призначення групи прокурорів відсутній підпис керівника органу прокуратури - першого заступника прокурора Голосіївського району м. Києва ОСОБА_12 ; постанова від 23.04.2014 про скасування постанови слідчого від 26.09.2013 про закриття кримінального провадження підписана прокурором ОСОБА_13 , який не був призначений керівником органу прокуратури для здійснення повноважень у кримінальному провадженні і тому не мав права приймати таке процесуальне рішення, на висновок суду щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину не впливають.

Щодо неповноти судового розгляду у зв`язку з відмовою суду у проведенні повторного слідчого експерименту в порядку ч.3 ст. 333 КПК України, у задоволенні клопотання захисника про витребування вхідних і вихідних дзвінків з мобільних телефонів свідків, яких на її думку, не було поряд з потерпілою ОСОБА_10 та про витребування від органу досудового розслідування документів, які в порушення ч.2 ст. 9 КПК України були умисно приховані і не відкриті стороні захисту, хоч такі документи існували і на них є посилання в інших відкритих документах, то суд у відповідності до вимог Закону має право відмовити в задоволенні клопотань.

Що стосується доводів про те, що слідчий експеримент і відтворення обставин події безпідставно не було узято судом до уваги, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що слідчі експерименти і відтворення обставин події були проведенні з порушенням вимог ст. 240 КПК України, а тому обґрунтовано визнані недопустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 фізично у зв`язку з хворобою не могла піднятись на будь-які розкидані дошки, що є ще одним доказом невідповідності судового рішення матеріалам справи, не відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про відсутність події кримінального правопорушення, що на думку апелянта підтверджується записами з картки виїзду швидкої медичної допомоги, а саме, що при першому виклику швидкої допомоги ОСОБА_10 не говорила про її побиття, а отже подія побиття потерпілої в період з 18 год. до 20 год. 24 хв. 29.06.2013 не підтверджується, про що також свідчать показання свідка ОСОБА_17 , є безпідставними, оскільки повторним викликом швидкої медичної допомоги у потерпілої були встановлені блювота та головокружіння, а також підозра на ЗЧМТ, що в подальшому підтвердилось висновком експерта № 1632/Е від 04.09.2014, відповідно до якого у ОСОБА_10 на час звернення за медичною допомогою 29.06.2013 були тілесні ушкодження у вигляді синців (м`яко-тканинні крововиливи) волосистої частини голови, правого плеча, грудної клітини справа.

Доводи апеляційної скарги про те, що повторний висновок експертизи № 1632/Е проведений на підставі недопустимого доказу, а саме довідки №6002 з МКЛШМД, яка отримана слідчим незаконно, не впливають на висновки суду щодо винуватості ОСОБА_6 .

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час судового розгляду дотримані вимоги ст. 22 КПК України про те, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, зберігалась об`єктивність та неупередженість, створювались необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, і не було допущено будь-яких порушень вимог кримінального процесуального закону, про що зазначається в апеляційній скарзі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального Закону, які б стали підставою для скасування чи зміни вироку суду, у тому числі зазначених в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року відносно ОСОБА_6 без змін.
Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді _____________ ______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4