Справа № 544/1799/15-к
№ пров.1-кп/544/3/2017
В И Р О К
іменем України
10 січня 2017 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 ,

представника Служби у справах дітей Пирятинської РДА ОСОБА_10 ,

уповноваженого підрозділу органу Національної поліції ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пирятин кримінальне провадження за обвинувальним актом стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Пирятина Полтавської області, громадянина України, освіта середня, студента Торгівельно-економічного коледжу Київського Національного торгівельно-економічного університету, перебуває на обліку у військкоматі як призовник, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:
18 вересня 2015 року близько 12 години 15 хвилин у приміщенні Пирятинського ліцею, що розташований за адресою: м.Пирятин Полтавської області, вул..Визволення, 2а, між неповнолітнім учнем ліцею ОСОБА_7 та неповнолітнім ОСОБА_4 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої останній наніс ОСОБА_7 удар головою в лобну ділянку голови, чим завдав тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забою м`яких тканин лобної області голови, що утворились від дії тупого твердого предмету і за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю. Суду пояснив, що 18 вересня 2015 року він прийшов у ОСОБА_14 ліцей до своїх друзів. Проходивши по коридору побачив знайомих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які стояли разом. Він підійшов до них та вони йому розповіли, що ОСОБА_18 забрав у однокласниці ОСОБА_19 мобільний телефон та показував на ньому фотографії, тому вони прийшли до ОСОБА_20 , щоб той вибачився перед ОСОБА_21 . Він приєднався до хлопців та сказав ОСОБА_20 , щоб той вибачився перед ОСОБА_21 , але він не вибачався. У них почалась сварка, в ході якої він ударив головою в голову ОСОБА_20 . Від удару ОСОБА_22 похитнувся, але не впав, та відразу ОСОБА_22 пішов на вулицю. У скоєному щиро кається, просить суд суворо його не карати. Матеріальну шкоду потерпілому відшкодував у сумі 500грн, та у рахунок моральної шкоди відшкодував 500грн. Вважає, що вказані сумі є достатніми для відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Матеріальну шкоду, яка складається з витрат на бензин, не визнає.

Не зважаючи на визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого за ч.2 ст.125 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, досліджених безпосередньо в судовому засіданні, а саме:

- показаннями допитаного в ході судового провадження потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що 17 вересня 2015 року він був у школі. На одній з перерв однокласник передав йому мобільний телефон ОСОБА_23 . Він його взяв та хотів подивитись фотографії, але ОСОБА_24 побачила та сказала, щоб він нічого не дивився. Через декілька хвилин ОСОБА_24 забрала у нього свій телефон, ніякого конфлікту у них з цього приводу не було. Наступного дня до нього прийшли хлопці з іншого класу, разом з ними був й ОСОБА_25 . Вони почали йому казати, щоб він вибачився перед ОСОБА_21 за те, що без її дозволу він показував всьому класу приватні фотографії ОСОБА_19 на мобільному телефоні, але він сказав, що нічого не показував та вибачатись не буде. Тоді у них з ОСОБА_26 почалась штовханина, в ході якої ОСОБА_25 головою ударив в його голову. Після цього він відразу пішов викликати поліцію, а після уроків йому стало погано. Шкода йому відшкодована частково, а саме 500грн матеріальної та 500грн моральної. Просить стягнути з обвинуваченого кошти, що були витрачені на бензин для поїздки в лікарню, як залишок невідшкодованої матеріальної шкоди у сумі 364,91грн та 9500грн у рахунок відшкодування моральної шкоди;

- показаннями допитаного в ході судового провадження свідка ОСОБА_27 , який пояснив, що 18 вересня 2015 року він разом з хлопцями ОСОБА_28 та ОСОБА_29 на перерві між уроками прийшли до класу ОСОБА_30 для того, щоб останній вибачився перед ОСОБА_31 за те, що без відома взяв її мобільний телефон та показував всім однокласникам фотографії інтимного характеру на телефоні. Повз них проходив ОСОБА_32 , якому вони розповіли про дану ситуацію. ОСОБА_25 сказав ОСОБА_20 , щоб той вибачився, проте ОСОБА_22 почав хамити ОСОБА_26 та штовхнув його у плече, на що ОСОБА_25 один раз ударив головою в голову ОСОБА_20 . Іван розвернувся та побіг на вихід з ліцею. Через деякий час приїхала міліція та його запросили в кабінет директора розбиратись в цій ситуації;

- показаннями допитаного в ході судового провадження свідка ОСОБА_33 , який пояснив, що 18 вересня 2015 року він разом з друзями ОСОБА_34 та ОСОБА_29 , знаходячись у ліцеї, на перерві підійшли до ОСОБА_30 для того, щоб останній вибачився перед ОСОБА_31 за те, що без її дозволу показав всьому класу фотографії особистого характеру на її мобільному телефоні. Повз них проходив ОСОБА_35 , якому вони все розповіли. ОСОБА_25 сказав ОСОБА_20 , щоб той вибачився. ОСОБА_22 почав язвити ОСОБА_26 та штовхнув його у плече, а потім ОСОБА_25 ударив головою в голову ОСОБА_20 ;

- показаннями допитаного в ході судового провадження свідка ОСОБА_36 , який пояснив, що у вересні 2015 року після другого уроку він разом з друзями ОСОБА_34 та ОСОБА_28 прийшли до ОСОБА_30 для того, щоб останній вибачився перед ОСОБА_31 за те, що без її дозволу показав всьому класу фотографії особистого характеру на її мобільному телефоні. Мимо них проходив ОСОБА_32 , якому вони розповіли про цю ситуацію. ОСОБА_25 сказав ОСОБА_20 , щоб той вибачився перед ОСОБА_37 , проте він сказав, що цього робити не буде та хлопнув ОСОБА_26 по плечу, на що ОСОБА_25 ударив головою в голову ОСОБА_20 ;

- показаннями допитаної в ході судового провадження свідка ОСОБА_38 , яка пояснила, що вона та ОСОБА_39 навчаються в одному класі. Коли вона була біля дошки, то Ваня без дозволу взяв її телефон та щось там хотів подивитись. Про цю ситуацію вона розповіла своєму хлопцю, який навчається в Одесі, який, у свою чергу, розповів своїм друзям, які живуть у ОСОБА_40 та навчаються у ліцеї. Бачила, як хлопці ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 та ОСОБА_32 розмовляли на перерві з ОСОБА_44 . Як ОСОБА_25 вдарив ОСОБА_20 вона не бачила, тому що знаходилась уже в класі, потім дізналась, що ОСОБА_22 знаходиться в лікарні;

- висновком судово-медичної експертизи №355 від 09.10.2015, згідно якого у ОСОБА_7 встановлені тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забою м`яких тканин лівої лобної області голови, які утворились від дії тупого предмету, можливо в указаний у постанові строк, при чому в ділянку голови було спричинено не менш 1 травматичного діяння і по ступені тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. В момент нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень він та нападник знаходились переважно обличчям один до одного. Вищезазначені тілесні ушкодження в цілому не могли бути спричинені ним власноручно та не могли утворились при падінні ОСОБА_7 з положення стоячи (т.1 а.пр.89-90);

- аудіозаписом з мобільного телефону потерпілого ОСОБА_7 , на якому зафіксовані обставини події, що мали місце о 12-15год 18.09.2015 у приміщенні Пирятинського ліцею, що розташований за адресою: м.Пирятин Полтавської області, вул..Визволення, 2а, між потерпілим ОСОБА_7 та обвинувачем ОСОБА_4 (т.1 а.пр.88, 101);

Аналіз перерахованих вище доказів на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, та враховуючи, що можливості для збору додаткових доказів сторонами не пропонується, і аналіз цих доказів привів до того, що вони є такими, що доводять винуватість обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, тому суд вважає за можливе покласти їх в основу обвинувального вироку.

Суд дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфікує за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання суд виходить із встановленої статтею 50 КК України мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винним та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, (несвавільним), пропорційним.

Крім того суд, призначаючи покарання, бере до уваги ст. 17.1 Мінімальних стандартних правил ООН, що стосується правосуддя щодо неповнолітніх (Пекінських правил), обов`язок по виконанню яких був взятий Україною на підставі міжнародного договору від 29.11.1985, згідно з якими заходи впливу повинні бути порівнянні не тільки з обставинами і тяжкістю правопорушення, але і зі станом і потребами неповнолітнього, а також з потребами суспільства, неповнолітнього правопорушника не слід позбавляти особистої свободи, якщо тільки він не визнаний винним у скоєнні серйозного правопорушення з застосуванням насильства проти іншої особи або в неодноразовому вчиненні інших серйозних правопорушень, а також у відсутності іншого відповідного заходу впливу.

При призначенні покарання суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вчинений обвинуваченим злочин за ч.2 ст.125 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_4 за місцем проживання та навчання характеризується позитивно (т.1 а.с.95, 98, 100), проживає в родині з матір`ю та вітчимом, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т.1 а.с.99-97), до адміністративної відповідальності не притягувався (т.1 а.пр.93), раніше не судимий (т.1 а.с.92).

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає активне сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодування завданого збитку, вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Беручи до уваги викладене, враховуючи всі пом`якшувальні обставини та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приймає до уваги положення ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєний злочин призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення ним нових злочинів, вважає, що з метою виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження з його боку вчинення нових злочинів і досягнення інших цілей покарання, йому слід призначити покарання у виді штрафу.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації таке покарання буде адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності, даним про особу, достатнім для перевиховання обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів.

Розглянувши цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 та його законного представника ОСОБА_8 (т.1 а.пр.52-60) суд вважає його таким, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або матеріальної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Цивільний позов в частині відшкодування майнової шкоди суд вважає за необхідне залишити без задоволення виходячи з такого. Згідно розрахунку матеріальна шкода складається з затрат на лікування в сумі 474,91грн, затрат на проведення судово-медичної експертизи в сумі 24грн, затрат на заправку автомобіля в сумі 366грн, а всього 864,91грн. Під час розгляду кримінального провадження потерпілий зменшив суму матеріальної шкоди та просив стягнути з обвинуваченого витрати на бензин в сумі 364,91грн, оскільки обвинувачений відшкодував матеріальну шкоду на лікування в сумі 500грн, що підтверджено розпискою (т.1 а.пр.153). Таким чином залишилась невідшкодованою сума, витрачена на пальне для автомобіля. Суд уважає, що вказана сума не підлягає до стягнення, оскільки позивачем не надано розрахунку та не доведено, яку відстань подолав автомобіль 08.10.2015 під час поїздки в бюро СМЕ м.Лубни та назад, та що саме така кількість бензину 20 літрів (т.1 а.пр.59) витрачається автомобілем для проїзду відстані на проведення судово-медичної експертизи в м.Лубни.

При вирішення питання щодо відшкодування ОСОБА_7 моральної шкоди суд виходить з наступного.

В силу вимог ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно приписів ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках.

При визначенні розміру шкоди враховуються вимоги розумності та справедливості.

Виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що діями обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_7 була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням його здоров`я, отримавши тілесні ушкодження, внаслідок чого він знаходився на лікуванні, на його лікування витрачались гроші. Все це негативно вплинуло на його моральний стан, життєві зв`язки та порушило звичайний уклад життя.

З урахуванням того, що винними діями обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_7 було завдано моральної шкоди, а також те, що обвинувачений на час ухвалення вироку досяг повноліття, така шкода підлягає відшкодуванню самим обвинуваченим.

Виходячи з викладеного та конкретних обставин справи, враховуючи характер та тривалість фізичних та моральних страждань потерпілого, часткове відшкодування моральної шкоди в сумі 500грн, принцип розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що позов про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 2500грн. Дана сума, на думку суду, пропорційна та адекватна тим стражданням, яких зазнав потерпілий ОСОБА_7 в результаті винних протиправних дій ОСОБА_4 щодо нього.

Вимоги потерпілого та його законного представника в частині стягнення з обвинуваченого вартості юридичних послуг задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає дотримання Правил адвокатської етики як одного з основних зобов`язань адвоката, які він бере на себе, складаючи Присягу адвоката України.

Відповідно до ст.28 Правил адвокатської етики, затверджених Установчим З`їздом адвокатів України 17.11.2012, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

З наведених норм права вбачається, що розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Проте у договорі №0312 від 03.12.2015, укладеному між адвокатом ОСОБА_9 та клієнтом ОСОБА_8 , не визначений розмір гонорару, з чого він складається та порядок його внесення, а також не вказані засади обчислення гонорару, а тому суд не приймає до уваги розрахунок вартості юридичних послуг, наданий адвокатом у судовому засіданні 20.10.2016, та приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог в цій частині.

Таким чином цивільний позов підлягає частковому задоволенню з указаних підстав.

Судових витрат по справі немає.

Долю речових доказів (т.1 а.пр.101) необхідно вирішити відповідно до ч.9 ст.100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 , не застосовувались.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання за даним законом у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_7 та його законного представника ОСОБА_8 до ОСОБА_4 та його законного представника ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Речові докази: СД-диск - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набуває законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1