АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3409/16-к Номер провадження 11-кп/786/298/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника КВК № 29 ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Крюковською ВК № 29 провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Білгород-Дністровськ, Одеської області, громадянину України, одруженому, раніше не судимому, засудженому вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.10.2014 року за ч. 3 ст. 286 КК України на 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки; ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 30.03.2016 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 12.07.2013 року по 28.07.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,
відмовлено в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що він відбув ? строку покарання і довів своє виправлення.
Відмовляючи у задоволенні клопотання та мотивуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що під час відбуття призначеного покарання засуджений мав нестабільну поведінку, неодноразово систематично на протязі всього періоду відбуття покарання порушував вимоги режиму, тривалий час перебував на обліку як злісний порушник режиму відбування покарання, а заохочення були застосовані лише за останній період відбуття покарання, починаючи з кінця квітня 2016 року, а тому суд вважає, що засуджений не став на шлях виправлення,

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу районного суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення, оскільки судом допущені порушення вимог кримінального процесуального закону та неповнота судового розгляду.

Вказує, що стягнення, на які посилається суд, були застосовані щодо нього в той час коли він перебував у СІЗО і ще не відбував покарання і в силу ч.14 ст.134 КВК України не має стягнень на даний час.

Окрім того, суд при розгляді провадження не врахував практику Європейського суду з прав людини.

Інші учасники судового розгляду ухвалу суду не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_7 та захисника в його інтересах ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і вважав рішення суду законним і обґрунтованим, думку представника КВК № 29 ОСОБА_9 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, перевіривши матеріали провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-дострокове звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи засудженого, суд першої інстанції всебічно та об`єктивно дослідив дані про особу засудженого, надав їм належну оцінку в сукупності, як таким які повно та всебічно характеризують особу засудженого.

Судом було враховано тяжкість злочину, за який відбуває покарання ОСОБА_7 , та його наслідки, наявність у засудженого 6 заохочень та 23 стягнень. Враховано характеристики засудженого від 17.03.2016 року, 14.04.2016 року, відповідно до яких ОСОБА_7 характеризується негативно, а відповідно до характеристики від 03.10.2016 року характеризується посередньо, на шлях виправлення не став.

Враховано і рішення комісії Крюковської ВК № 29 та спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації від 17.03.2016 року та 14.04.2016 року, про відмову в застосуванні пільг у виді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно-достроковому звільненні від відбування покарання, як такому, що не став на шлях виправлення, рішення профілактичної комісії установи ВК від 13.01.2016 року, яким ОСОБА_7 був визнаний злісним порушником режиму тримання та поставлений на профілактичний облік, а 14.07.2016 року було продовжено перебування його на профілактичному обліку як злісного порушника режиму відбування покарання.

15.09.2016 року ОСОБА_7 був знятий з обліку як злісний порушник режиму відбування покарання, а вже 27.09.2016 року він звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення.

Твердження засудженого про те, що стягнення, на які посилається суд, були застосовані щодо нього в той час коли він перебував у СІЗО і ще не відбував покарання, спростовуються матеріалами провадження та особової справи засудженого. Так, відповідно до наданої характеристики від 05.04.2017 року, засуджений ОСОБА_7 прибув до Крюковської ВК № 29 30.10.2015 року, за період перебування в установі за допущені порушення режиму відбування покарання мав 6 стягнень, одне з яких поміщення до ДІЗО на 15 діб.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_7 від 05.04.2017 року, останнє стягнення застосовано до нього 02.03.2016 року. Крім того, виходячи з даної довідки вбачаються позитивні тенденції в поведінці засудженого, а саме, наявність 8 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці, які були застосовані після застосування останнього стягнення, та відсутність стягнень за цей період, що демонструє прагнення засудженого до виправлення та ресоціалізації.

Однак, слід звернути увагу, що такі зміни сталися протягом короткого проміжку часу і не можуть достовірно свідчити про те, що засуджений став на шлях виправлення, адже такий висновок має ґрунтуватися на повному та всебічному вивченні даних про поведінку засудженого та ставлення до праці протягом всього періоду відбування покарання, а з урахуванням того, що тільки 15.09.2016 року ОСОБА_7 був знятий з обліку як злісний порушник режиму відбування покарання, висновок про те, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, зробити неможливо.
Таким чином, колегія судді не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 .
Керуючись ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4