№ 336/7723/16-к
Пр. 1-в/336/346/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , представників заявника ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 , представника Шевченківського РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_4 про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком,

В С Т А Н О В И В:

20.12.2016 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява від ОСОБА_4 про направлення ОСОБА_7 звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.

Заявник вказує, що вирок в частині відшкодування їй матеріальної та моральної шкоди не виконаний, що стало підставою кримінального переслідування засудженого, вважає, що існують всі підстави у відповідності до ст. 539 КПК України для направлення ОСОБА_7 для відбування покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2010 року.

В судовому засідання заявник та її представники заяву підтримали в повному обсязі, на її задоволенні наполягали.

Представник Шевченківського РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_7 перебуває на обліку в Шевченківському РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області на виконання вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2014 року. Жодних порушень умов та порядку звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_7 не мав, у визначені для реєстрації дні до КВІ з`являвся вчасно, до нього жодного разу не застосовувались застереження у вигляді письмових попереджень, під час перебування на обліку нового злочину не скоїв, до адміністративної відповідальності не притягувався.

Прокурор у судовому засіданні вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню.

Засуджений проти задоволення заяви заперечує, повідомив, що вирок в частині відшкодування матеріальної шкоди ним не виконується через відсутність грошей.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2014 року засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1, 3 ст. 357 КК України до 5 років позбавлення волі , на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки з покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків - повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Крім того цим же вироком присуджено до стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в солідарному порядку на користь ОСОБА_4 17224,55 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 100000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 КК України суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Ч. 2 ст. 78 КК України визначено правові наслідки звільнення від відбування покарання з випробуванням, а саме якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стяти на шлях виправлення, суд приправляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Згідно вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2014 року на ОСОБА_7 було покладено лише обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Ст. 76 КК України визначено вичерпний перелік обов`язків, які суд може покласти на засудженого, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, серед якого відсутня така підстава, як не відшкодування заподіяної злочином шкоди.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання, зокрема про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.

Згідно матеріалів справи стосовно звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, що перебуває в Шевченківському РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області, ОСОБА_7 порушень умов та порядку звільнення від відбування покарання з випробуванням не мав, у визначені для реєстрації дні до КВІ з`являвся вчасно, до нього жодного разу не застосовувались застереження у вигляді письмових попереджень, під час перебування на обліку нового злочину не скоїв, до адміністративної відповідальності не притягувався.

ОСОБА_4 в своїй заяві просить направити ОСОБА_7 для відбування призначеного вироком покарання посилаючись на те, що він не відшкодував їй завдану матеріальну та моральну шкоду. Однак, вказана заявником підстава не міститься в переліку ст. 76 КК України, і тому передбачених законом підстав для направлення ОСОБА_10 для відбування призначеного вироком покарання немає.

Крім того, питання про направлення звільненого від відбування покарання з випробуванням для відбуття покарання, призначеного вироком, може порушуватись тим органом, який здійснює нагляд за додержанням засудженим умов та порядку звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потерпілим в передбаченому ч. 2 ст. 539 КПК України випадку, коли порушене питання стосується безпосередньо їх прав, обов`язків чи законних інтересів.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви ОСОБА_4 про направлення ОСОБА_7 , звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком, необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 369-372КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_4 про направлення ОСОБА_7 , звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом семи діб з дня її ухвалення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Суддя: ОСОБА_1