АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/3570/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 червня 2017 року,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 червня 2017 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , яке погоджене із прокурором другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , та накладено арешт на майно, а саме на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подав в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 апеляційну скаргу, в якій ставить питання про поновлення йому строку на оскарження ухвали слідчого судді, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ОСОБА_7 зазначає, що розгляд клопотання старшого слідчого був здійснений без повідомлення підозрюваної ОСОБА_8 , а про ухвалу слідчого судді остання дізналася лише 26 червня 2017 року.

В обґрунтування незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, захисник ОСОБА_7 зазначає, що, відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Закону України «Про банки і банківську діяльність», Посадової інструкції провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_8 не мала реальної можливості приймати самостійно рішення щодо не вжиття заходів про визнання в судовому порядку нікчемними угод, укладених у 2014 році ПАТ «Акта-банк» із позичальниками та вкладниками. При цьому апелянт вказує, що ОСОБА_8 також не могла впливати на ліквідаторів та інших осіб з приводу обмеження їхнього втручання у безперешкодне погашення банківською установою зобов`язань перед кредиторами і не здійснення реалізації високоліквідних активів вказаної банківської установи на аукціонах за заниженими цінами, оскільки вона виконує свої посадові обов`язки виключно по наданих завданнях відділом запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на виконання наказів та розпоряджень директора департаменту управління активами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

На думку захисника, органами досудового розслідування не досліджено ту обставину, що саме за результатами діяльності ОСОБА_11 , як голови правління ПАТ «Акта-банк», вказаний банк розпочав припинення своєї господарської діяльності. Також апелянт вважає, що показання ОСОБА_11 не можуть розглядатися, як об`єктивні, оскільки він є зацікавленою особою у не визнанні нікчемними кредитних договорів банку, договорів уступки та договорів іпотеки, які укладалися ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» протягом 2014 року.

Далі в апеляційній скарзі захисник зазначає, що органи досудового розслідування жодним чином не обґрунтовують свою позицію щодо вчинення ОСОБА_12 та ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-4 КК України. При цьому автор апеляції вважає, що під час розгляду клопотання слідчий суддя не врахував, що злочином фактично завдано лише формальну шкоду, оскільки грошові кошти залишилися у володінні власника. Крім того, апелянт вказує, що, в порушення ст. 94, ч. 1 ст. 170, ч. 1 ст. 173 та п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України, слідчий суддя в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали не послався на докази, які дають підстави вважати, що ОСОБА_8 може вживати дії щодо приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі або відчуження належного їй майна.

Також захисник вказує на порушення вимог, передбачених п. п. 4, 5 ч. 5 ст. 173, п. 3 ч. 1 ст. 372 КПК України, оскільки слідчий суддя в резолютивній частині ухвали не зазначив заборону чи обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення, вказівку на таке майно та порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Захисник ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання був завчасно повідомлений. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу у відсутності захисника, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405, ч. 1 ст. 172 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарженнязахисник ОСОБА_7 не пропустив, але його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, клопотання старшого слідчого було розглянуто слідчим суддею 08 червня 2017 року без виклику підозрюваної ОСОБА_8 . Лише 26 червня 2017 року підозрювана дізналася про ухвалу слідчого судді, а 29 червня 2017 року її захисник ОСОБА_7 подав до Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу. Таким чином, захисник ОСОБА_7 не пропустив п`ятиденний строк апеляційного оскарження.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.

Як вбачається з матеріалів провадження, Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000784, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 травня 2017 року за підозрою ОСОБА_8 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-4 КК України.
08 червня 2017 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-4 КК України.
Того ж числа старший слідчий в ОВС ГСУ Генеральної прокуратури України ОСОБА_13 , за погодженням із прокурором другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_8 , з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 червня 2017 року клопотання старшого слідчого було задоволене та накладено арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_8 .

Задовольняючи клопотання старшого слідчого, внесене в межах кримінального провадження №0000784, про накладення арешту на майно, а саме на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_8 , слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого ОСОБА_14 та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що існують достатні правові підстави для накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення можливої конфіскації майна ОСОБА_8 , яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-4 КК України, санкція якої передбачає конфіскацію майна.

З урахуванням викладеного слідчий суддя, всупереч ствердженням апелянта, встановив відповідну мету і належну правову підставу, які передбачені ч. 1, п. 3 ч. 2 та ч. 5 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання старшого слідчого та накладення арешту на майно, а саме на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_8 .

В свою чергу, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості його відчуження. При цьому слідчий суддя правильно не застосував заборони або обмеження у користуванні чи розпорядженні вказаною квартирою, що є можливим відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, оскільки в клопотанні старшого слідчого питання про це не ставилося і під час судового розгляду не було встановлено обставин, які б підтверджували, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Тому слід визнати безпідставними доводи автора апеляції, що слідчий суддя в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали не послався на докази, які дають підстави вважати, що ОСОБА_8 може вживати дії щодо приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі належного їй майна. Що ж стосується можливості відчуження підозрюваною зазначеного майна, то в цій частині доводи захисника є голослівними, оскільки існування саме такого ризику у кримінальному провадженні колегія суддів вважає доведеним з огляду на обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 364-4 КК України, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 , та санкцію за вчинення даного кримінального правопорушення, яка передбачає в тому числі і конфіскацію майна.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_8 , врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, а саме на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_8 , діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Враховуючи встановлені факти та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 червня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , погоджене із прокурором другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , та накладено арешт на майно, а саме на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4