Ухвала
іменем україни

15 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000966, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за касаційними скаргами прокурора ОСОБА_6 , який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та прокурора Переяслав-Хмельницького відділу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 на ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційних скаргах прокурори, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_5 рішенням суду апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просять його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурори мотивують тим, що апеляційний суд безпідставно закрив провадження щодо ОСОБА_5 за недоведеністю винуватості особи та вичерпанням можливості їх отримання, не врахувавши при цьому визнання вини самим обвинуваченим у вчиненні інкримінованого йому злочину та не оспорювання заподіяної ним шкоди. Крім того, на думку прокурорів, суд апеляційної інстанції вийшов за межі своїх повноважень та поставив під сумнів обставини, які ніким не оспорювались, при цьому безпосередньо не дослідив доказів та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам КПК.

Вироком Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 11 грудня 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2012 року, ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2016 року вказаний вище вирок місцевого суду скасовано, кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 закрито за недоведеністю його винуватості та вичерпанням можливості їх отримання.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він у серпні 2015 року близько 20.00 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, проник на територію ТОВ «Собин» у м. Переяслав-Хмельницькому Київської області та викрав три металеві секції паркану, заподіявши майнової шкоди ТОВ «Собин» на загальну суму 228,00 грн.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги прокурорів задоволенню не підлягають з огляду на таке.
Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Підставою для закриття судом апеляційної інстанції кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , як убачається з ухвали, стало визнання недопустимим доказом довідки про розмір заподіяних збитків, виданої фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 , та відсутність у досудового слідства інших доказів того, що розмір викраденого ОСОБА_5 майна може підпадати під кримінальну відповідальність.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції та, крім того, звертає увагу на те, що у даному кримінальному провадженні не було проведено обов`язкової для встановлення розміру збитків експертизи, передбаченої ст. 242 КПК України.

В інший, передбачений КПК, спосіб сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину.

Посилання ж прокурорів у касаційних скаргах на те, що суд апеляційної інстанції не врахував повного визнання своєї вини ОСОБА_5 , колегія суддів уважає такими, що суперечать загальним засадам кримінального процесуального закону, зокрема, в частині тягаря доказування винуватості саме у сторони обвинувачення.

Колегія суддів погоджується з твердженням прокурорів у касаційних скаргах про те, що суд апеляційної інстанції не зовсім дотримався у своїй процедурі апеляційного розгляду висновків Верховного Суду України, водночас, колегія суддів дійшла висновку про те, що допущені порушення в даному конкретному випадку не були тими істотними порушеннями в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України, що тягнуть за собою скасування судового рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурорів залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2016 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3