АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/389/17 Справа № 200/4498/17 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. 170 КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

слідчого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2017 року про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИЛА :
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2017 року накладено арешт на автомобіль «SAMSUNG SM 5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 шляхом накладення заборони на його відчуження
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_9 , за обставин викладених в повідомленні про підозру, інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в результаті скоєння якого пасажир автомобіля «DAEWOO LANOS», з яким водій ОСОБА_9 допустив зіткнення, - ОСОБА_10 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.
При вирішенні питання по суті клопотання, слідчий суддя врахував, що автомобіль, на який просить накласти арешт слідчий, належить підозрюваному, тому з метою забезпечення кримінального провадження і для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, вважав за можливе накласти арешт на автомобіль
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вказаний автомобіль.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що ризики приховування вказаного автомобіля, пошкодження, псування та інші, на які суд послався як на підставу для арешту, спростовуються тим, що в день дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ОСОБА_9 був вилучений та поставлений на спеціальний майданчик, без накладення арешту на нього та був повернутий ОСОБА_9 під розписку. Вважає, що слідчий мав можливість на протязі року незалежно від статусу ОСОБА_9 накласти арешт на вказаний автомобіль, тому обставини того що ця необхідність виникла саме зараз не доведена. Зазначає, що протягом досудового розслідування з автомобілем неодноразово проводились слідчі дії, тому вказані ризики необґрунтовані і слідчим не доведено їх наявність.
Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника, який підтримав апеляційну скаргу та, з підстав зазначених в скарзі, просив її задовольнити, а ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити в задоволенні клопотання слідчого, думку слідчого та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилались на її необґрунтованість і просили залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Згідно ч. 3 ст. 170, пунктів 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (ст. 170), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З наданих матеріалів випливає, що майно на яке було накладено арешт, а саме автомобіль «SAMSUNG SM 5», реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 належить ОСОБА_9 .
16.03.2017 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
В результаті експлуатації вказаного автомобіля та порушення водієм ОСОБА_9 правил дорожнього руху відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої громадянин ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Із матеріалів провадження вбачається, що вказаний автомобіль зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, є речовим доказом у кримінальному провадженні, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу.
Враховуючи, що ОСОБА_9 повідомлено про підозру, то кримінальне провадження набуло граничних строків його розслідування та прийняття одного з рішень відповідно до ст. 283 КПК України. При цьому, у випадку направлення до суду обвинувального акту, під час судового розгляду може виникнути питання про необхідність проведення додаткових експертних досліджень. Крім того, транспортні засоби є важливими доказами по даній категорії справ, тому для забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду і запобігання ризику відчуження даного речового доказу, колегія суддів вважає обґрунтованим та доцільним накладення арешту на вказаний автомобіль.
У відповідності до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Також, апеляційним судом встановлено, що обраний слідчим суддею спосіб виконання арешту, а саме накладення заборони відчуження автомобілем, повністю відповідає вимогам ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України щодо розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також необхідності застосування у кримінальному провадженні найменш обтяжливого способу арешту майна.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність вказаних ризиків, оскільки слідчий міг раніше звернутись з клопотанням про накладення арешту на майно, не спростовує обґрунтованості висновків суду про необхідність накладення арешту. Крім того, слідчий, відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльностіі сам визначає черговість проведення процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстав для її скасування не встановлено, а відповідні доводи захисника ОСОБА_7 є неприйнятними.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2017 року про арешт автомобіля «SAMSUNG SM 5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 належить ОСОБА_9 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4