Справа № 377/619/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1422/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія Розділ 2 14.12.2016

УХВАЛА
Іменем України
14 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Славутицького міського суду Київської області від 15 вересня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Джамбула, Республіка Казахстан, громадянку України, з середньою освітою, заміжню, працюючу в магазині «Продукти-423» ТОВ «АТБ-Маркет» на посаді помічника заступника керуючого, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму, -
засуджено за ч.2 ст.125 КК України і призначено покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 850,00 гривень.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, вчиненого за наступних обставин.

25 червня 2016 року о 22 год. 09 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні кафе-бару «І-Бар» приватного підприємства «Світлиця», яке розташоване за адресою: Київська область, м. Славутич, Центральна площа, 9, зустріла ОСОБА_7 та розпочала з нею сварку, в процесі якої вирішила завдати їй тілесні ушкодження. З цією метою, отримавши від бармена стакан з гарячою кавою, ОСОБА_10 проходячи позаду ОСОБА_7 , умисно вилила гарячу каву на її спину, в результаті чого ОСОБА_7 були завдані тілесні ушкодження у вигляді опіку 1-2 ступеню задньої поверхні шиї, лівої бокової поверхні шиї, лівої надключичної області, в області верхньої третини лівої лопатки загальною площею близько 20 см. кв., які виникли від дії високої температури і згідно висновку судово-медичного експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілої.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачена ОСОБА_8 просить вирок Славутицького міського суду Київської області від 15 вересня 2016 року скасувати, а кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000180 від 26 червня 2016 року, за ознаками вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, направити на новий розгляд до іншого суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок є необґрунтованим та підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема, показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не відповідають дійсності, є неправдивими та не можуть бути допустимим доказом вини ОСОБА_8 , оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження та показами інших свідків. Крім того, у оскаржуваному вироку не в повному обсязі викладено показання свідка ОСОБА_13 , які виправдовують ОСОБА_8 . Також, суд першої інстанції упереджено розглянув дане кримінальне провадження, постійно вимагаючи від свідка ОСОБА_13 неправдивих показань. Крім того, апелянт зазначає, що протокол огляду місця події від 27 серпня 2016 року є неналежним доказом, адже вказана слідча дія проводилася без її участі. Як на доказ вини обвинуваченої суд першої інстанції послався на висновок судово-медичного експерта №12 від 01.07.2016 року з описом даних освідування ОСОБА_7 та висновками про наявність у неї зазначених тілесних ушкоджень, їх локалізацію та ступінь тяжкості. Проте, суд першої інстанції не звернув уваги та не дав належної оцінки, тому, що вказаний висновок був зроблений експертом за шість днів після події, у ньому не вказано хто був присутній при проведенні експертизи, немає опису отриманих використаних експертом матеріалів, не вказано яка медична документація ОСОБА_7 використовувалася експертом при проведенні експертизи. Стороною захисту було заявлено клопотання про виклик експерта ОСОБА_14 для роз`яснення даного висновку, яке було задоволено, однак, після отримання судом заяви від ОСОБА_14 про те, що він на час виклику не є експертом, адже працює патологоанатомом, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив стороні захисту в задоволенні зазначеного клопотання.

На думку ОСОБА_8 , висновки суду першої інстанції про наявність у неї принаймні непрямого умислу є такими, що ґрунтуються на припущеннях та спростовуються доказами, отриманими в судовому засіданні. Обвинувачена зазначає, що під час виливу кави з молоком на спину ОСОБА_7 у неї був умисел відповісти на образу зі сторони потерпілої та зіпсувати їй настрій, а не заподіяти останній тілесні ушкодження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_9 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілої, які вважали апеляційну скаргу необґрунтованою та заперечували проти її задоволення, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, підтверджується показами потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

З показів потерпілої ОСОБА_7 наданих у суді першої інстанції вбачається, що у зазначений час вона перебувала на робочому місці в кафе, де виконувала роботу адміністратора та обслуговувала клієнтів. ОСОБА_10 зайшла в кафе і при зустрічі з нею глузливо висловилася на її адресу, на що вона відреагувала спокійно. При оформленні замовлення, коли вона стояла біля монітора спиною до залу, їй на спину ОСОБА_10 вилила гарячу каву і пішла. У зв`язку з цим наступного дня вона звернулася за медичною допомогою до приймального відділення лікарні, звідки були викликані працівники поліції, які прийняли у неї заяву про притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності. Приблизно через чотири дні її оглянув судово-медичний експерт за вказівкою слідчого.

У своїх показаннях у суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 зазначив наступне: на замовлення ОСОБА_10 він приготував дві порції кави. Одну розчинну без молока, другу натуральну з молоком. Що відбулося після цього між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 він особисто не бачив. Зі слів ОСОБА_7 ОСОБА_10 вилила на неї стакан кави, у зв`язку з чим їй обробили місце опіку.

Свідок ОСОБА_11 у суді першої інстанції повідомила, що ОСОБА_10 при зустрічі з ОСОБА_7 на вході в приміщення кафе у глузливій формі представилася їй і пішла до стійки бармена. Коли вона поверталася в зал після обслуговування клієнтів, то ОСОБА_10 виходила. В приміщенні вона зустріла ОСОБА_7 , яка їй сказала, що ОСОБА_10 вилила на неї каву. Потім ОСОБА_10 повернулася і попросила передати ОСОБА_7 , що вона їй проломить голову. Місце опіку на плечі та шиї ОСОБА_7 обробили пантеоном.

З показів свідка ОСОБА_12 , наданих у суді першої інстанції, вбачається, що на прохання когось із працівників кафе він діставав аптечку з пантеноном, щоб обробити місце опіку у ОСОБА_7 , яку зі слів когось з працівників облила кавою ОСОБА_10 .

Вина обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин, підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26 червня 2016 року ОСОБА_7 звернулася до Славутицького відділення Броварського відділу поліції ГУНП України в Київській області із заявою про те, що ОСОБА_10 вилила їй на спину чашку гарячої кави, чим завдала тілесні ушкодження (т.1, а.п.44).

Із рапорту старшого інспектора-чергового Славутицького відділення Броварського відділу поліції ГУНП України в Київській області ОСОБА_15 вбачається, що 26.06.2016 року до чергової частини надійшло повідомлення від фельдшера приймального відділення ДЗ СМСЧ-5 про надання медичної допомоги ОСОБА_7 з приводу термічного опіку спини 1 ступеня площею 3 відсотки (т.1, а.п.45).

Згідно протоколу огляду місця події від 27.08.2016 року, під час вказаної слідчої дії у приміщенні кафе «І-Бар» встановлено місця розташування камер відеоспостереження, каво-машини та з`ясовано принцип дії каво-машини і її температурний режим (т.1 а.п.66-68).

На відеозаписі камери спостереження кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за 25.06.2016 року о 22 год. 09 хв. зафіксовано як ОСОБА_10 вилила на верхню частину спини ОСОБА_7 рідину після того, як відійшла від барної стійки. Зазначений відеозапис постановою слідчого від 29 серпня 2016 року приєднано до матеріалів кримінального провадження, як речовий доказ.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта №12 від 01.07.2016 року на тілі ОСОБА_7 був опік 1-2 ст. задньої поверхні шиї, лівої бокової поверхні шиї, лівої надключичної області, в області верхньої третини лівої лопатки, загальною площею близько 20 см. кв., від дії високої температури, можливо в строк і при обставинах, зазначених в постанові та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я (т.1, а.п.71-72).

На думку колегії суддів, судом першої інстанції було обґрунтовано надано оцінку показам обвинуваченої ОСОБА_8 щодо невизнання останньою вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та розцінено їх, як обрану обвинуваченою тактику захисту.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_8 щодо упередженості суду першої інстанції при винесенні вироку від 15 вересня 2016 року відносно неї є необґрунтованими та спростовуються доказами наявними в матеріалах кримінального провадження.

В зв`язку з вищевикладеним, доводи обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що під час виливу кави з молоком на спину потерпілої ОСОБА_7 вона не мала умислу на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, про що вона зазначала в суді першої інстанції, а також зазначає в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що висновок експерта №12 від 01.07.2016 року є неналежним доказом, оскільки він був зроблений через шість днів після події та у ньому не зазначено хто був присутній при проведенні експертизи, опису отриманих та використаних експертом матеріалів, медичної документації на ім`я ОСОБА_7 , яка використовувалася експертом при проведенні експертизи, є необгрунтованими. Оскільки даний висновок не суперечить доказам наявним у матеріалах кримінального провадження та проведений з урахуванням первинної медичної документації, обставин, які б давали підстави сумніватися у допустимості, як доказу, даного висновку, як судом першої, так і судом апеляційної інстанції не виявлено.

Отже колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції дана належна оцінка доказам, що містяться в матеріалах провадження, в їх сукупності та вірно кваліфіковано дії обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України, як умисне нанесення потерпілій ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Суд першої інстанції, згідно положень п.2, 3 ч.1 ст.65 КК України та п.п.1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7 ( із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №11), при призначенні обвинуваченій покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченої, зокрема те, що ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення невеликої тяжкості, характеризується позитивно, раніше не судима, має постійне місце проживання та роботи, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мотивовано обрав обвинуваченій ОСОБА_16 покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 850,00 гривень.

Визначене покарання обвинуваченій відповідає вимогам ст.ст.50, 65КК України, є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів та домірним скоєному.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок без зміни.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Славутицького міського суду Київської області від 15 вересня 2016 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Головуючий:
Судді :