АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження № 0007148 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 11 березня 2005 року Ірпінським міським судом Київської області за ч. 4 ст. 185 КК України на п`ять років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на один рік;

- 06 грудня 2005 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 190 КК України на п`ять років та один місяць позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям покарання;

- 17 серпня 2012 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України на чотири роки та шість місяців позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям покарання на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2016 року,

за участю сторін:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК Українита призначено покарання у виді позбавлення волі строком на шість років.

У строк відбування покарання ОСОБА_5 зараховано період з 13 липня 2016 року по день набрання вироком законної сили включно з урахуванням строку його затримання та перебування під вартою в межах даного провадження із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 тримання під вартою - залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вирок суду вважає незаконним та необрунтованим. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповноту судового розгляду.
Вказує на те, що суд першої інстанції, поклавши в основу висновку про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України показання потерпілої та свідків, надані в судовому засідання, залишив поза увагою розбіжності з показанням вказаних осіб, наданими на досудовому розслідуванні.
Зазначає, що судом першої інстанції не враховано відсутність у нього під час затримання речового доказу - золотого ланцюжка потерпілої.
Крім того вказує на необґрунтовану відмову суду у задоволенні клопотань про допит свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також щодо проведення слідчого експерименту.
Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Згідно із вироком суду, 13 (а не 14, як про це помилково вказано в обвинувальному акті) липня 2016 року близько 20 год. 15 хв., ОСОБА_5 , маючи судимості за крадіжки, шахрайство та грабіж, перебуваючи близько будинку № 12 по бульвару Кольцова в м. Києві, побачивши раніше незнайому громадянку ОСОБА_10 , вирішив з метою власного збагачення повторно здійснити відкрите викрадення чужого майна, а саме прикрасами на шиї потерпілої. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_5 наздогнав ОСОБА_10 і схопив рукою за наявний на її шиї золотий ланцюжок вартістю 14 000 грн, намагаючись ривком його зірвати. Незважаючи на те, що потерпіла чинила опір діям нападника, утримуючи ланцюжок руками, обвинуваченому вдалося розірвати його і у такий спосіб повторно відкрито заволодіти частиною золотого ланцюжка, після чого місце вчинення злочину залишив. Завдяки активним діям потерпілої, яка кликала на допомогу та безпосередньо переслідувала нападника, ОСОБА_5 затриманий сторонніми громадянами, які згодом передали його працівникам поліції, що прибули за викликом.

Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 про підтримання апеляційної скарги, думку прокурора про безпідставність доводів апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 слід залишити без задоволення виходячи з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а саме в умисному повторному відкритому викраденні чужого майна, за наведених у вироку обставин відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим та підтверджений зібраними у встановленому законом порядку доказами, які ретельно досліджено, належно оцінено судом та детально викладені у вироку.
На підтвердження встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції обґрунтовано послався на:
показання потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила, що 13 липня 2016 року близько 20 год. 15 хв. поблизу будинку № 12 по бульвару Кольцова в м. Києві (ринок «Дніпро») йшла додому від зупинки трамваю маршруту № 1 «Бульвар Кольцова» вздовж трамвайної колії. Вийшовши до пішохідного переходу на вулиці Володимира Покотила, відчула як невідома особа ззаду, обличчя якої видно не було, схопила та почала рвати золотий ланцюжок, що висів на її шиї. Вона також схопилася за цей ланцюжок, та почала чинити опір нападнику. Незважаючи на її супротив, ланцюжок було розірвано, в її руках залишилася лише його частина, а нападник, яким виявився молодий чоловік невисокого зросту у темно сірий кофті та чорних спортивних штанах, почав тікати від неї у протилежному напрямку - в бік зупинки трамваю маршруту № 1 «Бульвар Кольцова». Вона кликала на допомогу та переслідувала нападника, не випускаючи його з виду, будь-яких інших осіб при цьому поруч не було. Коли вона наближалася до трамвайної зупинки за маршрутом руху втікача, вказаного нападника затримано випадковими перехожими. Ним виявився раніше невідомий ОСОБА_5 , який заперечував свою причетність до нападу. По приїзду поліції обвинуваченого передали правоохоронцям, поверховим оглядом місцевості знайти відірвану частину золотого ланцюжка не вдалося.;
показання свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що ввечері 13 липня 2016 року, перебуваючи поблизу зупинки трамвая маршруту № 1 «Бульвар Кольцова», почув крики потерпілої ОСОБА_10 про допомогу. Потерпіла рухалася в його напрямку вздовж трамвайної колії і переслідувала обвинуваченого ОСОБА_5 , будь-яких інших осіб на цій ділянці місцевості не бачив. Він втрутився у ситуацію і затримав останнього, який опору не чинив. Коли підійшла ОСОБА_10 , то відразу вказала на ОСОБА_5 як на особу, яка здійснила на неї напад і заволоділа частиною золотого ланцюжка, розірвавши його на її шиї. Обвинувачений свою причетність до нападу заперечував, посилаючись на те, що при ньому не має ланцюжка потерпілої, була викликана поліція. При цьому свідок уточнив, що самого нападу на потерпілу він не бачив, а затримав обвинуваченого вже тоді, коли той від зупинки трамваю хотів перебігти на протилежний бік бульвару Кольцова;
показання свідка ОСОБА_12 , згідно яких 13 липня 2016 року близько 20 год. 15 хв. він перебував за кермом припаркованого автомобіля по вулиці Володимира Покотило з правого боку по ходу руху поблизу перехрестя з бульваром ОСОБА_13 (недалеко від пішохідного переходу) та звернув увагу як до потерпілої ОСОБА_10 , яка наближалася до вказаного пішохідного переходу, перед автомобілем, ззаду наблизився обвинувачений ОСОБА_5 , одягнутий у темний, непримітний одяг, деталі якого не запам`ятав, після чого вони нібито «обіймалися». Однак коли почув крик жінки про допомогу і побачив, що від неї в отвір огорожі втікає нападник в сторону зупинки трамваю, він на своєму автомобілі виїхав на бульвар Кольцова у напрямку трамвайної зупинки, біля якої розвернувшися, вийшов з автомобіля і побачив, що ОСОБА_5 вже затриманий молодим хлопцем. Коли підійшла ОСОБА_10 , то одразу вказала на обвинуваченого як на особу, яка здійснила на неї напад і заволоділа частиною золотого ланцюжка, розірвавши його на її шиї. ОСОБА_5 свою причетність до нападу заперечував, пізніше прибула поліція, шукали частину ланцюжка, однак не знайшли;
дані протоколу огляду місця події від 13 липня 2016 року та додатків до нього у вигляді фото (а.с. 61-67), під час якого зафіксована місцевість на місці злочину, схем місцевості, де відбувалися зазначені події (а.с. 35 - схема складена свідком ОСОБА_11 ; а.с. 36 - схема складена обвинуваченою), а також фотоматеріалів цієї місцевості, які надані потерпілою і також повністю узгоджуються з усіма переліченими вище доказами (а.с. 37);
дані протоколу прийняття заяви про злочин від 13 липня 2016 року, згідно яких потерпіла ОСОБА_10 13 липня 2013 року о 20 год. 30 хв. повідомила про вчинений щодо неї напад, вказавши, що може впізнати особу, яка його зробила, а також про те, що були очевидці цих подій;
дані протоколу огляду речей від 30 серпня 2016 року (а. 72-74).
Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Суд у вироку дав детальну оцінку зазначеним доказам та навів достатнє обґрунтування для їх прийняття. Висновки суду підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а відтак підстав визнати їх неправильними не встановлено, як і доказів недопустимими.

Показання потерпілої ОСОБА_10 та свідків суд обгрунтовано взяв до уваги, оскільки вони є послідовними, логічними та узгоджуються з іншими доказами у справі.

Доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції не допитав свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , чим допустив неповний судовий розгляд, внаслідок чого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, є безпідставними, оскільки вказані свідки не були очевидцями вказаних подій, а тому не проведення їх допиту не впливає на висновки суду та не є підставою для скасування рішення.

Що стосується доводів обвинуваченого про необґрунтовану відмову суду у задоволенні клопотання про проведення слідчого експерименту, то згідно з правилами ч.3, 4 ст.33 КПК України у разі, якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, суд за клопотанням сторони кримінального провадження має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії. При цьому суд враховує значення обставин, про встановлення або перевірку яких просить особа, яка звернулася з клопотанням, можливість їх встановлення або перевірки шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та причини, з яких не були здійснені належні дії для їх встановлення чи перевірки на стадії досудового розслідування.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, викладеною в ухвалі, про відсутність підстав для задоволення клопотання обвинуваченого про доручення в порядку ч.3 ст.33 КПК України органу досудового розслідування проведення слідчого експерименту, оскільки відсутні обставини, які мають істотне значення для вказаного кримінального провадження та не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 , в яких він заперечує свою винуватість, спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами у їх сукупності.

Твердження ОСОБА_5 про неповноту досудового та судового слідства у кримінальному провадженні є необґрунтованими, оскільки суд провів судовий розгляд відповідно до принципів диспозитивності та змагальності, передбачених ст.22 КПК України та створив необхідні умови для виконання сторонами їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав, в тому числі і в праві на витребування та надання доказів, їх дослідженні та доведенні їх переконливості.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є намаганням уникнути відповідальності.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, який вчинив злочин, будучи судимим, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має (з його слів) на утриманні неповнолітню дитину.
Не встановивши обставин, що пом`якшують ОСОБА_5 покарання, суд визнав як обставину, що обтяжує обвинуваченому покарання рецидив злочину.
Колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання, оскільки призначене судом покарання є за видом та розміром необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції колегією суддів не встановлено і в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення,
вирок Святошинського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_5 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ упродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3