УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , секретаря судового засідання ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 юрист 2 класу ОСОБА_2 , про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004207 від 08.04.2017 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України,
ВСТАНОВИВ:
28 серпня 2017 року до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 юрист 2 класу ОСОБА_2 , про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004207 від 08.04.2017 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 , який на даний час на праві приватної власності належить ОСОБА_4 та заборонити використовувати та розпоряджатись будь-яким особам вказаним майном.

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні СВ Шевченківського УП ГУНП України у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження №0004207 від 08.04.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

У ході проведення досудового розслідування вказане кримінальне провадження 17.08.2017 на підставі ч. 1 ст. 217 КПК України об`єднано з кримінальним провадженням № 0009872 від 17.08.2017 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, у зв`язку із тим, що є достатні підстави вважати, що кримінальні правопорушення, щодо яких здійснюються ці розслідування, вчинені одними особами.
Досудового розслідування встановлено, що у невстановлений слідством час та місці, невстановлені особи підробили рішення Виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів № 794 від 18.10.1988 «Про виділення земельної ділянки та надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку» згідно якого ОСОБА_5 надано у довічне користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,3255 га. та рішення Виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів № 951 від 10.12.1990 « Про визнання права особистої власності на будинок, дозвіл на прибудову до будинку житлових кімнат, підсобних приміщень та побудову надвірних споруд» про визнання права особистої власності на будинок АДРЕСА_1 , з метою використання їх підроблювачем чи іншою особою.

13.01.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 зареєстровано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 на підставі рішення № 951 від 10.12.1990 виданого Виконавчим комітетом Дніпровської районної ради; технічного паспорту виданого 03.08.2016 приватним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та оцінки»; інформаційної довідки № 1596 від 15.08.2016 виданої Київським Бюро технічної інвентаризації.

В подальшому 22.03.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 посвідчено договір купівлі-продажу серія 205 житлового будинку АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Згідно відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації від 25.07.2017 № 062/14-8933 (И-2017) житловий будинок на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 , не реєструвався.

Одночасно з цим, досудовим розслідуванням встановлено, що згідно відповіді в.о. директора Державного архіву м. Києва у документах фонду Р 1569 «Виконавчий комітет Дніпровської районної ради народних депутатів м. Києва» за 1988 рішення виконавчого комітету вказаної ради від 18.10.1988 за №794 «Про виділення земельної ділянки та надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку» не виявлено.

Проте, у документах фонду Р-1569 у справі № 1864 «Протокол № 21 и решения №№ 765-799» виявлено рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів м. Києва № 794, що має дату 14.11.1988 та назву «Про вирішення фінансових питань».

Також, згідно вказаної відповіді встановлено та надано архівні копії рішення Дніпровської районної ради народних депутатів м. Києва від 10.12.1990 за № 951 «Про визнання права особистої власності на будинок, дозвіл на прибудови до будинку житлових кімнат, підсобних приміщень та побудову надвірних споруд» проте земельна ділянка та будівля за адресою АДРЕСА_1 відсутня у вказаному рішенні та ОСОБА_5 не зазначений у рішенні також.

Враховуючи, що має місце факт можливого підроблення документів, а саме рішення Виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів № 794 від 18.10.1988 «Про виділення земельної ділянки та надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку» згідно якого ОСОБА_5 надано у довічне користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,3255 га. та рішення Виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів № 951 від 10.12.1990 « Про визнання права особистої власності на будинок, дозвіл на прибудову до будинку житлових кімнат, підсобних приміщень та побудову надвірних споруд» про визнання права особистої власності на будинок АДРЕСА_1 , то даний об`єкт нерухомого майна у вказаному кримінальному провадженні є предметом кримінального правопорушення, на який зазіхають треті особи. Відповідно до цього винесено постанову про визнання житлового будинку АДРЕСА_1 речовим доказом у кримінальному провадженні.

Зважаючи на те, що об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , є предметом кримінального правопорушення, а також речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою запобігання злочинним посяганням під час проведення розслідування, необхідно вжити заходи забезпечення кримінального провадження - арешт майна, а саме приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 , який на даний час належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, як арешт, так як в разі не накладення арешту на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , воно може бути відчужене третіми особами за підробленими документами, з метою заволодіння грошовими коштами громадян, які мають намір добросовісних покупців.

Накладення арешту на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , дозволить виконати завдання досудового розслідування направлені на всебічне, об`єктивне та неупереджене розслідування кримінального провадження та встановлення істини у справі. Крім того, необхідно заборонити використовувати вказаний об`єкт нерухомого майна, оскільки у разі відсутності такої заборони можуть виникнути наслідки, які будуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав з мотивів наведених у ньому та просив задовольнити його.
Враховуючи те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт не було тимчасово вилучене, то розгляд клопотання в силу ч. 2 ст. 172 КПК України можливо здійснити без повідомлення власника майна.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вислухавши пояснення прокурора, прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Частиною 2 ст. 170 КПК України регламентовано, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Зі змісту клопотання та доданих до нього копій матеріалів кримінального провадження №0004207 від 08.04.2017 року вбачається, що досудове розслідування у ньому здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.
При цьому, прокурор у клопотанні просить накласти арешт на на нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , який на даний час на праві приватної власності належить ОСОБА_4 та заборонити використовувати та розпоряджатись будь-яким особам вказаним майном.

Разом з тим, аналіз наданих в розпорядження слідчого судді матеріалів, свідчить про те, що прокурором не доведено правову підставу для арешту вказаного нерухомого майна, можливість використання його як доказу в кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.
Так, прокурором не доведено, що нерухоме майно, на яке необхідно накласти арешт, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, тобто, що воно є речовим доказом у кримінальному провадженні №0004207 від 08.04.2017 за ч. 1 ст. 358 України та як наслідок може бути використано як доказ в даному кримінальному провадженні.
Окрім того, зі змісту клопотання слідує, зокрема, що арешт на вищевказане нерухоме майно необхідно накласти з метою забезпечення арешту та збереження майна, однак конкретну мету накладення арешту, як того вимагають положення ч. 2 ст. 170 КПК України, не наведено.
Відповідно положень ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Однак, з матеріалів кримінального провадження, наданих слідчому судді вбачається, що прокурором не доведено належними та достовірними даними існування обставин, які б давали підстави для заборони або обмеження користування, розпорядження майном.
Таким чином, прокурором належним чином не обґрунтовано та не доведено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КК України для накладення арешту на нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, а також необґрунтованість та недоведеність необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.
Керуючись вимогами ст. ст. 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий судя
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 юрист 2 класу ОСОБА_2 , про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004207 від 08.04.2017 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України відмовити.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Слідчий суддя: