УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,
-Квартиру АДРЕСА_1 ;
-Квартиру АДРЕСА_2 ;
-Квартиру АДРЕСА_4 ;
-Квартиру АДРЕСА_5 ;
-Квартиру АДРЕСА_7 ;
-Квартиру АДРЕСА_8 ;
-Квартиру АДРЕСА_9 ;
-Квартиру АДРЕСА_10 ;
-6/10 будинку АДРЕСА_11 ;
-Квартиру АДРЕСА_12 ;
-82/100 будинку АДРЕСА_13 ;
-? частки квартири АДРЕСА_14 ;
-Квартиру АДРЕСА_15 ;
-Квартиру АДРЕСА_16 ;
-Квартиру АДРЕСА_17 ;
-Квартиру АДРЕСА_18 ;
-Квартиру АДРЕСА_19 ;
-Квартиру АДРЕСА_20 ;
-Будинок АДРЕСА_21 ;
-Квартиру АДРЕСА_22 ;
-Квартиру АДРЕСА_23 ;
-Квартиру АДРЕСА_24 ;
- Житловий будинок літ «А-1», житловий будинок літ «Д-1» за адресою АДРЕСА_25 ;
-Квартиру АДРЕСА_26 ;
-Будинок АДРЕСА_27 ;
-Будинок АДРЕСА_28 ;
-Квартиру АДРЕСА_29 ;
-Гараж 56а за адресою: АДРЕСА_31 ;
-Квартиру АДРЕСА_32 ;
-Житловий будинок літ «В-2» та господарська прибудова літ «Г» за адресою: АДРЕСА_33 ;
-Квартиру АДРЕСА_34 ;
-Квартиру АДРЕСА_35 ;
-Квартиру АДРЕСА_36 ;
-Квартиру АДРЕСА_37 ;
-Квартиру АДРЕСА_38 ;
-Квартиру АДРЕСА_39 ;
-Квартиру АДРЕСА_40 ;
-Квартиру АДРЕСА_41 ;
-Квартиру АДРЕСА_42 ;
-Квартиру АДРЕСА_43 ;
-Житловий будинок з надвірними будівлями розташовані за адресою: АДРЕСА_44 ;
-Квартиру АДРЕСА_45 ;
-33/100 частки квартири АДРЕСА_46 ;
-Квартиру АДРЕСА_47 ;
-Квартиру АДРЕСА_48 ;
-Квартиру АДРЕСА_49 ;
-Квартиру АДРЕСА_50 ;
-Нежитлову будівлю літ «И-1» за адресою: АДРЕСА_51 ;
-Нежитлові приміщення №№ ХІІ-ХУ, ХУІІ-ХХІІІа, ХХУ-ХХУІІІ, ХХХ-ХХХІІ, ХХХУІІ у житловому будинку літ. «А-5» за адресою: АДРЕСА_52 ;
-Квартиру АДРЕСА_17 ;
-Квартиру АДРЕСА_53 ;
-Житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_54 ;
-Квартиру АДРЕСА_56 ;
-Квартиру АДРЕСА_57 ;
-Квартиру АДРЕСА_58 ;
-Квартиру АДРЕСА_59 ;
-Квартиру АДРЕСА_60 ;
-Житловий будинок літ «А-1» за адресою: АДРЕСА_61 ;
-Квартиру АДРЕСА_62 ;
-Житлові будинки літ «Е-2», літ «Ж-1» за адресою АДРЕСА_63 ;
-Будинок № 13 по в-ду Березівському в м. Харкові;
-Квартиру АДРЕСА_64 ;
-Будинок АДРЕСА_65 ;
-Нежитлові будівлі літ. «Ж-1», літ «Е-1» за адресою: АДРЕСА_66 ;
-Квартиру АДРЕСА_67 ;
-Квартиру АДРЕСА_68 ;
-Квартиру АДРЕСА_69 ;
-Будинок АДРЕСА_70 ;
-50/100 квартири АДРЕСА_71 ;
-Квартиру АДРЕСА_72 ;
-Житловий будинок літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_73 ;
-Нежитлове приміщення першого поверху №1-10 та 2-го поверху №12-18 в нежитловій будівлі літ «А-2» за адресою: АДРЕСА_74 ;
-Нежитлові приміщення підвальної частини №13,14,16-:-21, ІІІ, V, VІІІ, ІХ та місця заг. користування № ІІ пл. 8.4 кв. м, та приміщення 1-го пов. № 1-:-5, 7, заг. пл. 357.6 кв. м в житловому будинку літ. «А-4» за адресою: АДРЕСА_75 ;
-Квартиру АДРЕСА_76 ;
-Квартиру АДРЕСА_77 ;
-Квартиру АДРЕСА_78 ;
-Квартиру АДРЕСА_79 ;
-Квартиру АДРЕСА_80 ;
-Будинок АДРЕСА_81 ;
-Квартиру АДРЕСА_82 ;
-Квартиру АДРЕСА_83 ;
-Квартиру АДРЕСА_84 ;
-Квартиру АДРЕСА_85 ;
-Квартиру АДРЕСА_86 ;
-Квартиру АДРЕСА_87 ;
-Квартиру АДРЕСА_88 ;
-Гаражний бокс № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_89 ;
-Гаражний бокс № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_89 ;
-Квартиру АДРЕСА_90 ;
-Будинок АДРЕСА_91 ;
-50/100 квартир 9,10 будинку АДРЕСА_92 ;
-Будинок АДРЕСА_93 ;
-Квартиру АДРЕСА_94 ;
-27/100 квартири АДРЕСА_95 ;
-Будинок АДРЕСА_96 , із забороною вчинення будь яких дій стосовно зазначеного майна, в тому числі в рамках виконання виконавчих проваджень.
Досудовим слідством встановлено, що до прокуратури Харківської області звернулася ОСОБА_5 із заявою про те, що 11.11.2016 ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що відповідно до рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова право власності на квартиру АДРЕСА_9 перейшло заявниці, передав зазначену квартиру у власність ТОВ «АН Естетйт-Сервіс».
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 21.10.2016 Фрунзенським районним судом м. Харкова (справа №645/3578/16-ц провадження 2/645/2141/16) позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третьої особи ОСОБА_8 про визнання недійсним договору комісії, договору купівлі-продажу, повернення майна та відшкодування моральної шкоди задоволений частково. Визнано недійсним договір комісії від 12.02.2009 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , зареєстрований в реєстрі за № 688. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_97 , житловою площею 17 кв.м., загальною 33,7 кв.м. Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_97 .
З метою реалізації вищезгаданої розробленої співучасниками злочинної схеми ОСОБА_7 переконав потерпілу в чесності і вигідності отримання у нього позики на умовах передачі в заставу квартири та повідомив ОСОБА_5 , що готовий на вигідних умовах дати в позику вищезгадану суму грошей під заставу її квартири, за умови укладення договорів позики і іпотеки, вказавши їй місце нотаріального посвідчення даних операцій. 12.02.2009 року з метою подальшої реалізації злочинного наміру, направленого на заволодіння майном ОСОБА_5 , в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса ОСОБА_9 прибули ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яку ОСОБА_7 залучив для фіктивної участі як комісіонера при оформленні договору комісії, про майбутнє укладання якого потерпіла не була обізнана. 12.02.2009 року між ОСОБА_7 з одного боку і ОСОБА_5 , яка не здогадувалася про його злочинні наміри, з іншого боку, були укладені договір позики строком до 12.02.2010 року на суму 4080 доларів США, з яких ОСОБА_5 на руки отримала 3000 доларів США, а 1080 доларів США складали відсотки за користування позикою, і договір іпотеки, предметом якого була належна ОСОБА_5 квартира АДРЕСА_98 . При цьому, приватний нотаріус ОСОБА_9 , знаходячись в довірчих стосунках із ОСОБА_7 , оскільки неодноразово надавала йому послуги з нотаріального оформлення договорів позики, іпотеки і комісії, і не здогадуючись про наявність у нього злочинного наміру, направленого на заволодіння чужим майном, вважаючи, що ОСОБА_5 ознайомлена ОСОБА_7 із умовами отримання позики, а так само і змістом договору комісії, не роз`яснила потерпілій умови договору комісії, у зв`язку з чим ОСОБА_5 , довіряючи ОСОБА_7 і приватному нотаріусу ОСОБА_9 , будучи особою з невисоким рівнем освіти, підписала всі надані нею документи, зокрема несвідомо підписавши під впливом обману договір комісії із ОСОБА_8 , з фактом підписання і змістом якого ознайомлена не була. ОСОБА_8 підписала договір комісії вже після того, яка ОСОБА_5 залишила приміщення нотаріальної контори. Таким чином, скориставшись недбалим відношенням до своїх обов`язків приватного нотаріуса ОСОБА_9 , невисоким рівнем освіти ОСОБА_5 , довірою з її боку, ОСОБА_7 і ОСОБА_6 шляхом обману і зловживання довірою, отримали оформлений договір комісії, на підставі якого придбали можливість розпоряджатися вищезгаданою квартирою, шляхом контролю дій ОСОБА_8 , яка, не здогадуючись про протиправні дії ОСОБА_7 і довіряючи йому, виконувала всі його вказівки. 18.08.2009 року ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою і в групі з ОСОБА_7 , не чекаючи виконання ОСОБА_5 своїх зобов`язань в повному обсязі перед останнім, з метою реалізації злочинного наміру, направленого на заволодіння шляхом шахрайства квартирою ОСОБА_5 , в таємниці від останньої, звернувся із заявою від імені ОСОБА_8 до КП «Харківське міське БТІ», де отримав Витяг про право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_99 необхідний для нотаріального оформлення оборудки по відчуженню об`єкту нерухомості. Після цього, ОСОБА_7 , діючи погоджено з ОСОБА_6 , доручив ОСОБА_8 , якій передав технічний паспорт і інші документи, що встановлювали право на вищезгадану квартиру, укласти уявну оборудку із купівлі-продажу квартири з ОСОБА_6 . 26.08.2009 року ОСОБА_8 виконуючи доручення ОСОБА_7 , використовуючи право розпорядження чужим майном, яке їй надавав отриманий ОСОБА_7 , шляхом обману, договір комісії з ОСОБА_5 , уклала з ОСОБА_6 уявний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_100 , внаслідок чого майно потерпілої ОСОБА_5 вибуло з її власності. 10.09.2009 року ОСОБА_6 продовжуючи реалізацію сумісного із ОСОБА_7 злочинного наміру, в таємниці від потерпілої ОСОБА_5 , звернувся до КП «Харківське міське БТІ» із заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно і цього ж дня за останнім було зареєстровано право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_101 .
В результаті вищезгаданих злочинних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_5 була завдана матеріальна шкода на суму 215168 гривень, що є особливо великим розміром.
Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухому майно власником квартири АДРЕСА_9 є ТОВ «АН Естейт-Сервіс». Підстава виникнення права власності акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 09-31/10-16-Б, виданий 31.10.2016, видавник «АН Естейт-Сервіс» ОСОБА_6 .
Квартира АДРЕСА_100 була об`єктом кримінально-протиправних дій, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, її незаконно було передано у власність ТОВ АН «Естейт-сервіс», а отже відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.
Орган досудового розслідування вважає, що вище перелічене майно ТОВ АН «Естейт-сервіс» одержало внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, а також те, що зазначене майно було об`єктом кримінально протиправних дій, з метою збереження речових доказів, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
В судовому засіданні слідчий підтримала подане клопотання, просила його задовольнити.
Слідчий суддя, вислухавши думку слідчого, вивчивши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, встановив наступне.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Таким чином, до ЄРДР внесені відомості про вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_20 кримінального правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 388 КК України, яке передбачає відповідальність за вчинення незаконних дій щодо майна, на яке накладено арешт та яке підлягає конфіскації за рішенням суду, що набрало законної сили, а саме квартири, що належить ОСОБА_5 .
Але органом досудового розслідування не надано рішень, які набули законної сили щодо майна, яке підлягає конфіскації, а саме на майно ТОВ АН «Естейт-сервіс», зазначене в клопотанні, в тому числі щодо квартири АДРЕСА_111 .
Таким чином, диспозиція кримінального правопорушення, яке внесено до ЄРДР не відповідає обставинам, встановленим органом досудового розслідування та зазначеним в клопотанні слідчим.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до вимог ч.6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Із клопотання не вбачається, чи набула будь-яка особа статусу підозрюваного, обвинуваченого, що давало б підстави визначити хто саме несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінальним правопорушенням.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.
За змістом положень ч.1 ст.173 КПК України, обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано автором клопотання.
Отже, враховуючи вищевикладене, підстави для задоволення клопотання про арешт вказаного майна - відсутні.
Клопотання про фіксування процесуальної дії за допомогою технічного засобу під час розгляду клопотання слідчому судді не надходило і за ініціативою суду не здійснювалося, що відповідає вимогам ст. 107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
у х в а л и в :
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1