1-кп/357/857/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.09.2016 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000027 від 23.04.2016 року, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яски Біляївського району Одеської області, громадянина України, раніше не судимого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, з середньою технічною освітою, 06.08.2015 призваний під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдат, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до ст. ст. 1, 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президента України «Про часткову мобілізацію»: від 17.03.2014 року №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII; від 06.05.2014 року № 454/2014, затвердженого Законом України від 06.05.2014 року № 1240-VII ; від 21.07.2014 року № 607/2014, затвердженого Законом України від 22.07.2014 року № 1595-VII; від 14.01.2015 року № 15/2015, затвердженого Законом України від 15.01.2015 року № 113-VIII, з 18 березня 2014 року в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. 06 серпня 2015 року солдата ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 було призвано на військову службу під час мобілізації. З 28 жовтня 2015 року відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 32 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу цієї ж частини, яка до 8 лютого 2016 року дислокувалася по АДРЕСА_2 , та призначено на посаду сапера інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти цієї ж військової частини. Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_5 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків. Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України призваним підчас мобілізації і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, солдат ОСОБА_5 близько 8 години 00 хвилин 30 січня 2016 року, діючи в порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, без поважних причин, в умовах особливого періоду самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка до 8 лютого 2016 року дислокувалася по АДРЕСА_2 , та вибув за місцем свого проживання. У період з 30 січня 2016 року по 21 лютого 2016 року солдат ОСОБА_5 ухилявся від виконання обов`язків військової служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. 22 лютого 2016 року ОСОБА_5 добровільно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалася у АДРЕСА_3 ,

Таким чином, своїми діями, які виразилися у самовільному залишенні військової частини, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненого особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби), ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.

Після направлення справи до суду між військовим прокурором Білоцерківського гарнізону майором юстиції ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_4 23 вересня 2016 року укладено угоду про визнання винуватості.

За умовами угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим, ОСОБА_5 зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. Крім того, сторони узгодили, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки та звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 1 рік та відповідно до ст. 76 КК України на останнього буде покладено наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Угода, підписана обвинуваченим, прокурором та захисником надана прокурором у підготовчому засіданні.

Розглядаючи питання про затвердження вказаної угоди про визнання винуватості, суд приходить до такого висновку.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468, ч. 4 ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, яка може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено в підготовчому судовому засіданні, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

При цьому судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 розуміє права визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, які у підготовчому судовому засіданні йому додатково роз`яснені, визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, підтвердив обставини, викладені у пред`явленому йому обвинуваченні та надав згоду на призначення узгодженого сторонами угоди про визнання винуватості покарання.

Прокурор, захисник та обвинувачений вважають за доцільне затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між військовим прокурором Білоцерківського гарнізону майором юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_4 від 23 вересня 2016 року як таку, що відповідає вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що умови угоди про визнання винуватості, укладеної між військовим прокурором Білоцерківського гарнізону майором юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_4 від 23 вересня 2016 року, відповідають вимогам КПК України, міра покарання, узгоджена сторонами угоди, відповідає санкції ч. 4 ст. 407 КК України, також укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Разом з тим суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження вказаної угоди про визнання винуватості із призначенням обвинуваченому узгодженої в угоді міри покарання.

Речові докази та судові втрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 314, 370, 373, 374, 394, 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 23.09.2016 року між військовим прокурором Білоцерківського гарнізону майором юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_4 .

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не обирався.

Вирок може бути оскаржено з підстав передбачених ст. 394 КПК України до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом 30 днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_1 ,