пр. № 1-кп/759/86/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2017 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0007623 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Побережка Богуславського району Київської області, українця, громадянина України, не працюючого, одруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 14.08.2009 Святошинським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково на 1 рік 21 день;
- 31.05.2012 Лисянським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 600 гривень;
- 18.04.2013 Святошинським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 5 років 9 місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 20.04.2016 умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 2 місяці,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_6 , інші учасники потерпіла ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , будучи раніше неодноразово засудженим, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний тяжкий злочин, при наступних обставинах. 28.07.2016 приблизно о 13 год. 20 хв. ОСОБА_3 , знаходячись на зупинці громадського транспорту, розташованого по вулиці Симиренка, 5 в місті Києві, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, повторно відкрито викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_7 , чим завдав останній матеріальну шкоду на загальну суму 9 988 гривень. Так, 28.07.2016 ОСОБА_3 , знаходячись у невстановленому місці, час та обставинах, не зважаючи на те, що раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення майнових злочинів, з метою покращення свого матеріального становища та маючи відповідний досвід, вирішив знову вчинити злочин, пов`язаний з відкритим викраденням чужого майна. Цього ж дня приблизно о 13 год. 15 хв. ОСОБА_3 , в той час коли знаходився неподалік зупинки громадського транспорту по вулиці Симиренка, 5 в місті Києві, то звернув увагу на раніше незнайому йому ОСОБА_7 , на шиї якої знаходився золотий ланцюжок, яким і вирішив відкрито заволодіти шляхом ривка.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_3 та усвідомлюючи те, що жінка подолати його наміри не зможе, ззаду підійшов до ОСОБА_7 та, завдаючи останній сильний фізичний біль, з метою подальшого обернення на свою користь та особистого збагачення шляхом ривка рукою з її шиї зірвав золотий ланцюжок, довжиною 54 см та вагою 5,7 г, на якому знаходився золотий хрестик, вагою 1,5 г, загальна вартість якого становить 9 988 гривень, чим умисно заподіяв ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: садна на задній та на задньо-боковій поверхні шиї зліва в нижній третині; синця на передньо-внутрішній поверхні правого стегна в нижній третині, які за тривалістю розладу здоров`я відносяться до легких тілесних ушкоджень. Заволодівши в такий спосіб майном ОСОБА_7 разом з майном останньої ОСОБА_3 з місця вчинення злочину втік, однак в подальшому був викритий та затриманий працівниками поліції.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, не визнав у повному обсязі, та показав наступне. 28.07.2016 приблизно о 12 год. він перебував на вулиці Жолудєва в м. Києві біля кіосків, куди хотів влаштуватись на роботу вантажником. В цей час до нього підійшли працівники поліції, які попросили пройти з ними та сказали, що відбулася крадіжка. Вони просили, щоб він взяв дану крадіжку на себе, за що обіцяли умовне покарання. На дану пропозицію він відмовився, тоді його повезли в Святошинське УП. Вранці з`явилися свідки, в нього нічого не вилучали, оскільки при ньому нічого не було. Потерпілу побачив тільки в райвідділі поліції. В той день він був одягнутий: в білу футболку, бриджі, при ньому була шкіряна сумка-барсетка.

Не дивлячись на повне невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, його вина у вчиненому за викладених вище обставин у відкритому викраденні чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, підтверджується усією сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою і не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Так, у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 показала, що 28.07.2016 приблизно о 13 год. 15 хв. вона стояла на зупинці громадського транспорту по вулиці Симиренка в м. Києві, де очікувала на маршрутку. Чоловік, якого в судовому засіданні вона впізнає як обвинуваченого ОСОБА_3 , сидів на зупинці та спостерігав за нею. В той час, коли вона повернулася в сторону маршрутки, яка під`їхала, обвинувачений підскочив до неї ззаду та одним ривком зірвав ланцюжок. Після чого обвинувачений через проїзну частину дороги побіг в напрямку дитячої поліклініки. Вона почала кричати та бігти за ним. На зупинці було багато людей, однак допомоги їй ніхто не надав. Обвинувачений перебіг через проїзну частину дороги та викинув ланцюжок на клумбу. Після чого зупинився та почав стояти. Піднявши ланцюжок, вона побігла до обвинуваченого та почала викликати поліцію, при цьому останній намагався вирвати у неї телефон. Коли приїхали поліцейські, то обвинуваченого вже не було втік за поліклініку. Після чого поліцейські разом з нею близько однієї години патрулювали по території району. Пізніше із-за поліклініки вийшов обвинувачений, де його і затримали. Чітко стверджує, що саме обвинувачений зірвав з неї ланцюжок, після чого в неї на шиї була гематома та подряпина. Вважає, що вартість золотого ланцюжка з хрестиком складає 9 988 гривень, відповідних чеків вона не зберігала. Обвинувачений був одягнений в: сірі шорти нижче колін та світлу футболку. Раніше з обвинуваченим знайома не була.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що влітку 2016 року він працював в складі слідчо-оперативної групи Святошинського райвідділу поліції. Вони виїжджали на виклик на вулицю Симиренка в м. Києві, де у жінки зірвали золотий ланцюжок. Зустрівшись з потерпілою, остання розповіла, що перебувала на зупинці та незнайомий чоловік зірвав з неї золотий ланцюжок. Вона побігла за тим чоловіком, однак затримати його не змогла. Потерпіла описала зовнішні ознаки нападника. Після чого вони патрулювали вказаною територією. Через деякий час потерпіла вказала на чоловіка, який зірвав з неї ланцюжок. Підійшовши до даного чоловіка, останній назвався ОСОБА_3 . Підійшовши до обвинуваченого, вони повідомили йому, що на нього вказала потерпіла, однак обвинувачений сказав, що нічого не брав. Коли вони підвели обвинуваченого до потерпілої, остання підтвердила, що це саме він зірвав з неї ланцюжок, однак змінив футболку.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що влітку 2016 року брав участь в якості понятого під час проведення слідчої дії процедури впізнання. Обвинуваченого пам`ятає, з протоколами знайомився та підписував.

Наведені показання потерпілої ОСОБА_7 знайшли своє підтвердження під час дослідження:

- протоколу огляду місця події від 28.07.2016 з фототаблицею, відповідно до якого встановлено місце вчинення злочину відносно потерпілої ОСОБА_7 ділянка місцевості біля зупинки громадського транспорту, розташованого по вулиці Симиренка, 5 в місті Києві, де присутня потерпіла, яка вказала на чоловіка, який зірвав з неї золотий ланцюжок та присутній під час вказаного огляду ОСОБА_3 . В ході огляду було виявлено золотий ланцюжок, який оглянуто та передано потерпілій на зберігання;

- речового доказу згідно ст. 357 КПК України, наданого для огляду потерпілою ОСОБА_7 золотого ланцюжка з хрестиком, та відповідної постанови про визнання речових доказів;
- висновку експерта № 1937 від 29.07.2016, відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: садна на задній та на задньо-боковій поверхні шиї зліва в нижній третині; синця на передньо-внутрішній поверхні правого стегна в нижній третині, які утворилися від не менш ніж двократної дії та за тривалістю розладу здоров`я відносяться до легких тілесних ушкоджень;
- протоколу пред`явлення особи для впізнання від 29.07.2016, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 серед пред`явлених осіб впізнав за зовнішніми рисами обличчя, тілобудовою та одягом на фотознімку № 4 особу чоловіка, який 28.07.2016 пограбував ОСОБА_7 , яким виявився ОСОБА_3 , а також відповідного відеозапису, на якому знаходиться інформація щодо проведення вищезазначеного впізнання;

- висновку спеціаліста щодо вартості викраденого майна від 14.09.2016, відповідно до якого вартість викраденого золотого ланцюжка із золотим хрестиком складає 9 988 гривень.

Оцінюючі різні версії подій, які повідомили потерпіла та обвинувачений на предмет їх достовірності, суд визнає достовірною версію потерпілої, показання якої відповідають наведеним вище і встановленим судом фактичним обставинам вчинення ОСОБА_3 злочину, оскільки вищевказані показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є логічними, послідовними, узгоджуються з письмовими доказами, дослідженими в ході судового розгляду, не суперечать один одному. Тому вказані докази є належними, допустимими та достовірними, у зв`язку з чим суд кладе їх в основу вироку.

Суд вважає, що доводи сторони захисту про визнання недопустимими доказами: протоколу огляду місця події від 28.07.2016, висновку експерта № 1937 від 29.07.2016, протоколу пред`явлення особи для впізнання від 29.07.2016, висновку спеціаліста щодо вартості викраденого майна, оскільки судом не допитано свідка ОСОБА_10 , експерта ОСОБА_11 , спеціаліста ОСОБА_12 , не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах даного кримінального провадження з огляду на наступне.

Так, висновок експерта № 1937 від 29.07.2016 є належно мотивованим, науково обґрунтованим, складений висококваліфікованим експертом, що має достатній фах, досвід і стаж експертної роботи, відповіді та висновки експерта повні та вичерпні, не допускають подвійного тлумачення і суперечностей, які потребували б роз`яснення, а тому суд кладе його в основу вироку та вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про виклик та допит експерта ОСОБА_11 у судовому засіданні.
Відповідно до ст. 71 КПК України спеціалістом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками застосування технічних або інших засобів і може надавати консультації під час досудового розслідування і судового розгляду з питань, що потребують відповідних спеціальних знань і навичок. У зв`язку з чим, органом досудового розслідування залучено спеціаліста для надання консультації з визначення вартості викраденого майна, що повністю узгоджується з вимогами ст. 71 КПК України. Крім того, потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні підтвердила, що вартість золотого ланцюжка з хрестиком складає 9 988 гривень, чеків на їх придбання вона не зберігала.
Що стосується допиту у судовому засіданні свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , то вказані свідки прибували до суду 16.03.2017, однак їх допитати суд не мав можливості у зв`язку з неявкою захисника. Більш того, свідок ОСОБА_9 підтвердив свою участь в якості понятого під час впізнання свідком ОСОБА_14 особи, яка 28.07.2016 пограбувала ОСОБА_7 . Разом з тим, будь-яких порушень процесуального закону під час проведення слідчої дії впізнання особи судом не виявлено.

Висловлений стороною захисту сумнів достовірності речового доказу під час його дослідження у судовому засіданні у повному обсязі спростовується показаннями потерпілої, а також відповідними фотоілюстраціями, доданими до протоколу огляду місця події від 28.07.2016. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що обвинувачений та потерпіла раніше знайомі не були, підстав оговорювати обвинуваченого у потерпілої не було.

В ході дослідження в судовому засіданні вищевказаних доказів судом встановлено, що вони отримані у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Таким чином, доводи сторони захисту про виправдання ОСОБА_3 за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Таку позицію сторони захисту суд розцінює як обраний спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, бажання уникнути відповідальності за скоєне, залишившись безкарним.

Отже, аналізуючи всі зібрані по справі докази у їхній сукупності, взаємозв`язку та співставленні, й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності, враховуючи обставини, при яких обвинувачений вчинив вказаний злочин, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України вірно, оскільки він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.
Вирішуючи питання про міру та вид покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став, одружений, має середню освіту, не працевлаштований, має батьків похилого віку, за місцем реєстрації скарг на його поведінку не надходило, під наркологічним та психіатричним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, а також враховує стан його здоров`я, конкретні обставини, спосіб, обстановку вчиненого ним злочину, його відношення до скоєного. Одночасно суд враховує і те, що обвинувачений з потерпілою не примирилися, потерпіла ОСОБА_7 просить призначити суворе покарання. Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки вважає, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства, дане покарання відповідатиме вимогам ч.2 ст.65 КК України та буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Приймаючи до уваги, що вироком Святошинського районного суду м. Києва від 18.04.2013 ОСОБА_3 засуджений за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 5 років 9 місяців позбавлення волі, звільнений 20.04.2016 умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 2 місяці та в період умовно-дострокового строку скоїв новий злочин, суд на підставі ст.71 КК України вважає необхідним призначити йому покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком, частково приєднавши не відбуте покарання.

Цивільного позову за даним кримінальним провадженням не заявлено. Процесуальних витрат за даним кримінальним провадженням немає. Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за яким призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Згідно ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_3 до призначеного покарання слід частково приєднати не відбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) місяців за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 18.04.2013 і остаточне покарання ОСОБА_3 призначити у виді 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 термін його попереднього ув`язнення, а саме з 28.07.2016 по 29.07.2016.

Речові докази: золотий ланцюжок та золотий хрестик, які передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_7 , залишити останній; CD-R диск, на якому знаходиться інформація про проведення впізнання особи за участю свідка ОСОБА_10 , який зберігається при матеріалах кримінального провадження, залишити на зберігання при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1