11-кп/775/69/2017(м)
223/223/16-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000163, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 жовтня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Порошино Кітманівського району Алтайського Краю (Російська Федерація), громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, неодруженого, працюючого електрослюсарем шахти «Південнодонбаська № 1», не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.258-3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в сумі 4147,44 грн.

Вирішено питання про речові докази, -

в с т а н о в и л а:

вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за сприяння діяльності терористичній організації за наступних обставин.

Протягом березня - травня 2014 року в Донецькій області на території України створено терористичну організацію - «Донецька народна республіка» (далі ДНР), яка займається вчиненням актів тероризму, залякуванням населення, вбивством громадян, захопленням адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі.

ОСОБА_6 , в період з 18 червня по кінець вересня 2015 року, перебуваючи за місцем свого постійного проживання, в зоні проведення антитерористичної операції, у м. Вугледар Донецької області, який підконтрольний силам АТО, умисно здійснював спостереження, збір та подальшу передачу учаснику терористичної організації «ДНР» відомостей про переміщення, дислокацію, місця тимчасового розташування особового складу, озброєння та військової техніки антитерористичної операції.

Зібрані відомості ОСОБА_6 шляхом здійснення дзвінків з телефонів стільникового зв`язку з картки оператора «МТС» № НОМЕР_1 та «Лайф» № НОМЕР_2 передавав учаснику терористичної організації під назвою Донецька народна республіка ОСОБА_8 (місцезнаходження м. Донецьк), для подальшого використання цих відомостей при проведенні обстрілів позицій сил АТО, а також зриву планів бойового застосування Збройних сил України та інших військових формувань і правоохоронних органів в районі проведення антитерористичної організації.

Згідно повідомлення штабу антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, передана ОСОБА_6 інформація про переміщення, дислокацію, місця тимчасового розташування особового складу, озброєння та військової техніки сил антитерористичної операції станом на час її передачі була актуальною. Така інформація віднесена до відомостей військового характеру та в умовах проведення антитерористичної операції має обмеження в доступі. Передача або розголошення вказаної інформації будь-якими каналами супротивнику (особам, які мають причетність до терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», або представникам спецслужб іноземних країн чи військовослужбовцям іноземних держав), може завдати шкоди інтересам держави Україна, зокрема її обороноздатності, та призвести до інших тяжких наслідків, а саме загибелі мирного населення, військовослужбовців ЗС України, інших законних військових формувань України, знищення або пошкодження військової техніки, зриву планів бойового застосування ЗСУ та інших військових формувань, правоохоронних органів в районі проведення АТО.

Не погодившись із судовим рішенням, захисником ОСОБА_7 надана апеляційна скарга, в якій він, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, просить вирок місцевого суду скасувати, а провадження у справі закрити. В обґрунтування доводів захисник вказав на те, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу належності ОСОБА_8 до терористичної організації т.з. «ДНР», участі у її діяльності чи сприянні в діяльності терористичній організації. Крім того, ОСОБА_6 не перебував у складі терористичної організації та не мав стійкого зв`язку з цією організацією, обумовленої якимось зобов`язаннями перед її представниками.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили вирок суду скасувати, у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого, а провадження у справі закрити; прокурора, який просив вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , як законний і обґрунтований, залишити без змін, оскільки відсутні підстави для його зміни чи скасування, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, оскільки висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, дії обвинуваченого суд правильно кваліфікував за ч.1 ст.258-3 КК України; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.

Колегія суддів вважає, що вказані в апеляційній скарзі захисника доводи заслуговують на увагу з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, вказані норми кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримані не в повному обсязі.

В судовому засіданні місцевого суду та апеляційного суду ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, не визнавав та вказав, що він не має гадки, що таке «ДНР», ні з ким з представників самопроголошеної «ДНР» він не спілкувався і не знайомий. У період часу з червня по час затримання, а саме 30 вересня 2015 року, він із м. Вугледар нікуди не виїжджав. Під час розмов зі своїм знайомим на ім`я ОСОБА_9 на його прохання повідомляв про дислокацію військової техніки, її пересування в м. Вугледар, інших містах, та про настрої населення. Інформацію про переміщення техніки в межах області він отримував зі слів своїх знайомих, за місцем роботи. На шахті разом з ним працювали мешканці с. Нікольского в м. Волноваха та інших населених пунктів в зоні АТО.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає, що дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч.1 ст.256 КК України, як заздалегідь не обіцяне сприяння учасникам злочинних організацій шляхом надання інформації.

Згідно Закону України «Про боротьбу з тероризмом», тероризм - це суспільно небезпечна діяльність, яка полягає у свідомому, цілеспрямованому застосуванні насильства шляхом захоплення заручників, підпалів, убивств, тортур, залякування населення та органів влади або вчинення інших посягань на життя здоров`я ні в чому не винних людей або погрози вчинення злочинних

дій з метою досягнення злочинних цілей, а терористична організація - це стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Організація визнається терористичною, якщо хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.

Те, що «Донецька народна республіка» є терористичною організацією не є загальновідомим фактом й на законних підставах вона не визнана терористичною організацією, а тому терористичність цієї організації потребує доказування. Але ні в обвинувальному акті, ні у вироку не зазначено де, коли й які були здійснені або планувались терористичні акти цією організацією, склад її учасників, тобто не були вказані й не були предметом дослідження конкретні факти на підставі яких можливо зробити висновок про терористичну спрямованість вказаної організації, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого доказами висновку про сприяння ОСОБА_6 діяльності, саме терористичної організації, шляхом надання зазначеної в обвинувальному акті інформації. Більш того, стороною обвинувачення не надано, а судом у вироку не наведено будь-яких доказів з приводу того, що ОСОБА_8 (місце знаходження м. Донецьк) є членом терористичної групи чи організації і, отримавши інформацію від ОСОБА_6 про переміщення та дислокацію ЗСУ з іншими членами групи, планував або здійснив терористичні акти, що не спростовував в ході апеляційного розгляду і прокурор.

Між тим, під час досудового розслідування та судового слідства у справі було встановлено, що ОСОБА_6 надавав інформацію злочинній організації, на що вказують дані, які викладені у протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії у виді зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 30 вересня 2015 року (т.1, а.кп.204-226). Із якого вбачається, що в період з 18 червня 2015 року по 18 серпня 2015 року, тобто на протязі місяця, ОСОБА_6 передавав інформацію про переміщення підрозділів Збройних сил України в районах населених пунктів Вугледар, Володимирівка, Нікольске, Водяне, Єлезаветовка, Волноваха, Івановка, Трудове, Валерьяновка, Урзуф, Олександровка, Марьєнка, Павловка.

З аналізу статей 28, 255, 256, 258-3 КК України, сприяння учасникам такої організації, може бути у вигляді як заздалегідь обіцяного, так й заздалегідь не обіцяного. Заздалегідь не обіцяне сприяння учасникам злочинних організацій є тоді, коли про його наступне надання не повідомлялося до моменту створення організації. Тобто, заздалегідь не обіцяне сприяння надається вже існуючій організації, й її виникнення не обумовлене наданим сприянням. Інакше таке сприяння становить пособництво злочину, передбаченому ст. 256 КК України. Способами вчинення таких дій є: надання приміщень, сховищ, транспортних засобів, інформації, документів, технічних пристроїв, грошей, цінних паперів, або інших дій по створенню умов, які сприяють злочинній діяльності вказаної організації, у тому числі й у створенні перешкод для представників влади, що ведуть боротьбу з діяльністю організації.

З суб`єктивної сторони злочин характеризується умислом й винний знає, що надання допомоги учасникам злочинної організації, а тим самим і всій організації, служить продовженню їх злочинної діяльності, винний розуміє, що цим він сприяє організованій злочинній діяльності, а, отже усвідомлює суспільно небезпечний характер своїх діянь. Він передбачає, що такі його діяння призводять до того, що продовжується злочинна діяльність організації, а тим самим і заподіюється шкода громадській безпеці. Усвідомлюючи неминучість таких наслідків, винний бажає їх або ж байдуже ставиться до них.

Такий висновок суд обґрунтовує тим, що на національним законодавством України, ні Законом України «Про боротьбу з тероризмом», ні будь яким іншим законодавчим актом, не визначено послідовності визнання організації терористичною, компетентних органів, які повинні звертатися з клопотанням про визнання терористичною організацією чи іншого угрупування. На теперішній час відсутній законодавчий акт про визнання, саме терористичною організацією, самопроголошеної т.з. «Донецької народної республіки», офіційно «ДНР» терористичною організацією не визнана. Тому суд вважає, що мова йде про злочинну організацію.

Саме тому, з огляду на всі обставини кримінального провадження, які були досліджені апеляційним судом в судовому засіданні, той факт, що, як встановлено судом, ОСОБА_6 не був членом терористичної організації, в результаті повідомленої ним інформації негативні наслідки не настали.

Вироком суду встановлено, що обвинувачений надавав інформацію вже існуючій злочинній організації, її виникнення не було обумовлене наданим сприянням, а тому суд першої інстанції безпідставно кваліфікував дії обвинуваченого, як умисне сприяння діяльності терористичної організації шляхом надання інформації.

Тому, з врахуванням викладеного, дії обвинуваченого слід кваліфікувати як заздалегідь не обіцяне сприяння учасникам злочинної організації шляхом надання інформації за ч.1 ст.256 КК України.

Обираючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_6 судимості не має, на обліках у наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває, має постійне місце роботи, за місцем роботи характеризується позитивно.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_6 необхідно зарахувати його знаходження під вартою в межах цього кримінального провадження з 30 вересня 2015 року по 30 березня 2017 року, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 був затриманий 30 вересня 2015 року і в межах вказаного кримінального провадження перебуває під вартою 18 місяців, що з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, складає три роки позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Дії ОСОБА_6 перекваліфікувати з ч.1 ст.258-3 КК України на ч.1 ст.256 КК України.

Призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст.256 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 30 вересня 2015 року по 30 березня 2017 року включно з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі суду негайно, у зв`язку з відбуттям ним призначеного покарання.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала Апеляційного суду Донецької області набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

_______________ ________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3