Справа № 646/3065/17
№ провадження 1-кп/646/429/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.05.17 м. Харків
Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участі секретаря судових засідань - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000363 від 19.02.2017 року , за обвинуваченням

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Донецька, громадянин України, українець, з вищою освітою, який працює не офіційно водієм приватної фірми, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2016 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимий,

у вчиненні злочинів передбаченого ч.2 ст. 342 КК України та ч.2 ст. 345 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , працюючи на посаді інспекторів 9 роти 2 батальйону УПП у м. Харкові ДПП з обслуговування Основ' янського району та будучи працівниками правоохоронного органу, 19.02.2017, близько 01.30 год. у складі екіпажу УПП у м. Харкові ДПП в м. Харкові №0904 прибули у форменому одязі за адресою мешкання ОСОБА_6 : АДРЕСА_2 , на виклик за номером «102» дружини останнього - ОСОБА_9 на сімейний конфлікт.

Прибувши за вищевказаною адресою та зустрівши заявницю, яка представилася ОСОБА_9 та допомогла працівникам патрульної поліції потрапити до під`їзду, всі разом піднялися ліфтом на 6 поверх вищевказаного будинку. Опинившись на сходовій клітині, поліцейські зустріли ОСОБА_6 , який стояв у відчинених дверях тамбуру. ОСОБА_9 у присутності працівників поліції звернулася до ОСОБА_6 з проханням пройти до квартири та забрати 11-місячну дитину, на що останній почав нецензурно виражатися в бік працівників поліції та став зачиняти двері тамбуру. В цей момент ОСОБА_5 , знаходячись біля правого краю дверей, попереджаючи можливість завдання йому тілесних ушкоджень дверима, схопившись за двері, не дав зачинити двері в тамбур. В цей час ОСОБА_6 намагався нанести удар ОСОБА_4 , що стояв ближче до нього, а саме розмахуючи кулаком правої руки в область голови та тулубу останнього. На законні вимоги поліцейських припинити застосування фізичної сили, ОСОБА_6 не відреагував, продовжив виражатися нецензурною лайкою та діючи умисно, цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, усвідомлюючи, що ОСОБА_4 є працівником правоохоронного органу і перебуває при виконанні службових обов`язків щодо охорони громадського порядку, продовжив умисно завдавати чисельні удари руками по тулубу ОСОБА_4 , посягаючи на його здоров`я, свідомо допускаючи наслідки у вигляді заподіяння останньому тілесних ушкоджень. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконання цим працівником службових обов`язків, ОСОБА_6 схопив обома руками та перекинув ОСОБА_4 через висоту свого зросту на підлогу своєї квартири, в результаті чого останній вдарився головою об підлогу та опинився на підлозі в вітальній кімнаті вищевказаної квартири.

Внаслідок чого, згідно з висновком експерта №234-А/17 від 22.02.2017, потерпілому ОСОБА_4 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді садна обличчя та синців кінцівок, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 19.02.2017, близько 01.30 год., за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , сидячи зверху на працівнику патрульної поліції ОСОБА_4 , що разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_8 приїхав на виклик за номером «102» у складі екіпажу №0904, та перебували при виконанні покладених на них службових обов`язків, вчиняв активний опір працівникові правоохоронного органу ОСОБА_5 під час виконання цією особою покладеного на неї службового обов`язку щодо охорони громадського порядку за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 , намагаючись обома руками стиснути шию ОСОБА_4 , на законні вимоги ОСОБА_5 , який увійшов до вищевказаної квартири разом з ОСОБА_8 та вимагав у ОСОБА_6 припинити застосовування фізичної сили до ОСОБА_4 , не реагував. Незважаючи на неодноразові законні вимоги ОСОБА_5 припинити протиправні дії, ОСОБА_6 продовжив чинити активний фізичний опір, відштовхуючи обома руками від себе ОСОБА_5 та намагаючись вибігти на сходову клітину під`їзду будинку. При спробі ОСОБА_5 , який на той час перебував при виконанні службових обов`язків щодо охорони громадського порядку, застосувати відносно ОСОБА_6 засоби фізичного впливу та спеціальний засіб - кайданки (БР-М-92 №ВТ 154463), ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що ОСОБА_5 є працівником правоохоронного органу, діючи умисно та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, продовжив вчиняти активний фізичний опір, розмахуючи при цьому руками та відштовхуючи ОСОБА_5 обома руками, що супроводжувалося висловлюванням нецензурної лексики, чим перешкоджав діяльності працівника правоохоронного органу, в особі ОСОБА_5 та проявляв неповагу до органів державної влади.

У зв`язку з цим, лейтенант поліції ОСОБА_8 відповідно до п.п. а), п.З) ч.З ст.45 Закону України «Про Національну поліцію» застосувала до ОСОБА_6 сльозогінний газ дратівливої дії «Терен 4М».

Так, в ході вищевказаних злочинних дій ОСОБА_6 , лейтенанту поліції ОСОБА_5 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя та лівої нижньої кінцівки, садно голови, які за ступенем тяжкості, згідно з висновком експерта №233-А/17 від 22.02.2017, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Під час розгляду справи потерпілим ОСОБА_4 заявлений цивільний позов щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 70000,00 грн.

Позов обґрунтовує тим, що злочином в якому обвинувачується ОСОБА_6 йому були заподіяні моральні страждання, які позначили негативні зміни у його житті а саме, щоденні думки та спогаді про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогаді, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, фіксованість уваги на проблемі одужання та правової реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасового відірваності від активного соціального життя, зниження та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності, та честі офіцера. Також потерпілий вказує на те, що він опікуном матері, яка є інвалідом 1 групи, яка потребує постійного піклування і сама вона не в змозі навіть їсти. Знаходячись на лікуванні на денному стаціонарі ,його мати була позбавлена постійного нагляду.

Під час розгляду справи другим потерпілим ОСОБА_5 заявлений цивільний позов щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн.

Позов обґрунтовує тим, що злочином в якому обвинувачується ОСОБА_6 йому були заподіяні моральні страждання, які позначили негативні зміни у його житті, а саме, щоденні думки та спогаді про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогаді, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, фіксованість уваги на проблемі одужання та правової реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасового відірваності від активного соціального життя, зниження та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності, та честі офіцера.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_6 визнав свою вину у вчиненні злочинів в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованих йому діянь та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України та ч.2 ст. 345 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений пояснив, шо він дійсно заподіяв працівникам поліції тілесні ушкодження 19.02.2017 року, та опір працівникам правоохоронного органу під час виконання їх службових обов`язків щодо охорони громадського порядку, коли останні з`явилися за викликом його дружини за його місцем мешкання, а саме: АДРЕСА_2 , у зв`язку з сімейним конфліктом та він був дуже збентежений.

У судовому засіданні обвинувачений пояснив, що він в скоєних злочинах дуже кається, у судовому засіданні вибачився перед потерпілими. Під час розгляду справи звертався до потерпілих з пропозицією щодо відшкодування шкоди, однак запропонований потерпілими розмір шкоди, у сумі по 30000,00 грн., кожному, він вважає дуже великий, з урахування його заробітної плати та знаходженням на його утриманні малолітньої дитини. Заявлений цивільний позов потерпілими щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. та 70 000,00 грн. вважає необґрунтованим.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Визнавши показання обвинуваченого ОСОБА_6 допустимим доказом у справі, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 345 КК України - умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, ч. 2 ст. 342 КК України - опір працівникові правоохоронного органу під час виконання цією собою покладеного на неї службового обов`язку щодо охорони громадського порядку.

При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєних злочинів, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому.

Згідно класифікації, передбаченій ст.12 КК України ОСОБА_6 вчинив злочини середньої тяжкості.

Вивченням особи обвинуваченої встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одружений, має на утриманні малолітню дитину 2016 року народження, працює не офіційно водієм у приватній фірмі, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , без реєстрації, оскільки є вимушеним переселенцем з м. Донецьк, хоча довідки вимушеного переселенця не отримував, не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується добре.

Обставиною, яка згідно зі ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття, яке виразилось у критичному відношенні до своєї протиправної поведінки, визнанні винуватості та готовності нести передбачену законом кримінальну відповідальність, сприянні органу розслідування та суду в установленні дійсних обставин вчиненого злочину.

Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання відсутні.

Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи те, що відповідно до зазначеної норми Закону суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Проаналізувавши зазначені обставини, з урахуванням ступеня тяжкості скоєних злочинів, наведених вище даних про особу обвинуваченого, позиції сторони обвинувачення висловлену під час судових дебатів, потерпілих, обвинуваченого та його захисника, з метою досягнення цілей покарання, визначених ст. 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції статей закону, що передбачає відповідальність за скоєні ним злочини у виді обмеження волі, із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України, статті 75 КК України, з покладанням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Зі змісту ст. 23 ЦК України випливає, що під моральним збитком закон передбачає втрати немайнового характеру внаслідок душевних і фізичних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку, в тому числі, із знищенням чи пошкодженням її майна, приниження ділової репутації, чи інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди, як роз`яснено в пунктах 9 та 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача. При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Таким чином, суд, виходячи з розміру заявлених вимог, вважає, що оцінка потерпілим ОСОБА_4 завданої йому моральної шкоди у розмірі 70000,00 грн. та оцінки потерпілого ОСОБА_5 завданої йому моральної школи у розмірі 50000,00 грн. не відповідає вимогам розумності та справедливості.

За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення цивільного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у сумі по 5000,00 грн. кожному, оскільки нанесенням легких тілесних ушкоджень працівникам правоохороннього органу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час виконання покладених на них обов`язків щодо охорони громадського порядку є цілком природні моральні страждання, які негативно вплинули на їх фізичний та психічний стан та приниження гідності та честі працівника правоохороннього органу.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Витрати за проведення експертних лосліджень відсутні.

Керуючись ст.ст.100, 349, 369, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Визнати винним ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 342 КК України та ч.2 ст. 345 КК України, та призначити покарання:

- за ч.2 ст. 342 КК України 1 ( один) рік обмеження волі;

- за ч.2 ст. 345 КК України 2 ( два ) роки обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 остаточне покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання, призначеного даним вироком суду, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього в силу статті 76 КК України обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: DVD-R торгівельної марки « Axent 4/7 GB» сірого-червоного кольору з відеозаписом з нагрудних відеокамер екіпажу № 0904 за 19.12.2017 року визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні залишити зберігати у матеріалах кримінального провадження № 0000363 від 19.02.2017 року.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 70000,00 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 5000 ( пяти тисяч) грн. 00 коп. В інший частині позову відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 5000 ( пяти тисяч) грн. 00 коп. В інший частині позову відмовити.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд міста Харкова протягом 30 діб після проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Вирок складений у нарадчій кімнаті та проголошений 13.05.2017 року.

Суддя ОСОБА_1