Ухвала
іменем україни

11 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні в межах кримінального провадження № 0000110 касаційну скаргу прокурора на вирок Апеляційного суду Черкаської області від 20 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

За вироком Ватутінського міського суду Черкаської області від 02 червня 2016 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сніжногірського Зейського району Амурської області Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, неодноразово судимого, востаннє за вироком від 04 липня 2014 року за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців; звільненого умовно-достроково за постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 вересня 2015 року на невідбутий строк покарання тривалістю шість місяців шість днів,

засуджено за ст. 395 КК до покарання у виді арешту на строк два місяці, що відповідно до ст. 72 цього Кодексу в перерахунку становить два місяці позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком остаточне покарання ОСОБА_6 визначено у виді позбавлення волі на строк три місяці.

Апеляційний суд скасував вирок місцевого суду в частині призначення покарання й ухвалив свій, яким призначив ОСОБА_6 покарання за ст. 395 КК у виді арешту на строк два місяці, що відповідно до ст. 72 цього Кодексу в перерахунку становить два місяці позбавлення волі, а на підставі статей 71, 72, 81 вказаного Кодексу за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком (п`яти місяців позбавлення волі) остаточно до позбавлення волі на строк сім місяців. Зараховано у строк відбування покарання час знаходження засудженого під вартою з 02 червня по 20 липня 2016 року. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.

ОСОБА_6 визнано винуватим у порушенні правил адміністративного нагляду за таких обставин.

Уманський міськрайонний суд Черкаської області 28 вересня 2015 року встановив ОСОБА_6 після звільнення з місць позбавлення волі адміністративний нагляд на строк один рік із зобовязанням вести законослухняний спосіб життя, не порушувати громадського порядку і дотримуватися таких правил: прибути у визначений виправно-трудовою установою термін в обране винним місце проживання і зареєструватися в органах внутрішніх справ; зявлятися за викликом міліції в указаний термін і давати усні та письмові пояснення з питань, повязаних із виконанням правил адміністративного нагляду; повідомляти працівникам міліції, котрі здійснюють адміністративний нагляд, про зміну місця роботи чи проживання, а також про виїзд за межі району (міста) у службових справах; у разі виїзду в особових справах з дозволу міліції в інший населений пункт та перебування там більше доби зареєструватись у місцевому органі внутрішніх справ. Засудженому встановлено такі обмеження: заборонено відлучатися з постійного місця проживання в період із 22.00 до 06.00 год.; реєструватися в органах внутрішніх справ чотири рази на місяць.
Проте ОСОБА_6 , ігноруючи рішення суду, з метою ухилення від адміністративного нагляду, не повідомляючи органам внутрішніх справ, 10 січня 2016 року умисно покинув місце свого проживання квартиру АДРЕСА_2 , і виїхав до м. Києва, де проживав протягомостаннього часу.

У касаційній скарзі прокурор простить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції через істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильне застовування закону про кримінальну відповідальність та м`якість покарання. Стверджує, що апеляційний суд неправильно призначив покарання у виді позбавлення волі, адже не визначив частини покарання, яка підлягає приєднанню та не була відбута засудженим, і не врахував вимог ст. 63 КК, згідно з якими покарання вищевказаного виду не може бути за розміром менше одного року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав касаційної скарги і просив залишити без зміни вирок апеляційного суду, обговоривши доводи, викладені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Події злочину, доведеності винуватості ОСОБА_6 у його вчиненні, кримінально-правової оцінки діяння за ст. 395 КК не оскаржено.

Що стосується доводів про м`якість покарання, призначеного за цим кримінальним законом і за сукупністю вироків, то вони є необгрунтованими.
Так, покарання за ст. 395 КК призначено у межах санкції статті, воно відповідає вчиненому та особі засудженого, а отже, місцевий суд дотримався вимог ст. 65 цього Кодексу, з чим правильно погодився апеляційний суд.

Положеннями ч. 4 ст. 81 КК передбачено, що у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 та 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК у випадку, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. А ч. 4 цієї статті передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Як убачається з вироку апеляційного суду, ОСОБА_6 було умовно-достроково звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком на строк шість місяців шість днів, протягом якого він вчинив новий злочин, передбачений ст. 395 КК.

Отже, у такому випадку остаточне покарання за сукупністю вироків згідно з частинами 1, 4 ст. 71 КК мало бути визначено більшим за покарання, призначене за новий злочин, а також за невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

За новий злочин (ст. 395 КК) апеляційний суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді арешту на строк два місяці, який згідно з положеннями ст. 72 цього Кодексу відповідає двом місяцям позбавлення волі.

Частково приєднавши невідбуте покарання за попереднім вироком (п`ять місяців позбавлення волі), вказаний суд остаточно визначив засудженому покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк сім місяців, чим дотримався положень частин 1, 4 ст. 71 КК.

Зазначене також свідчить про те, що апеляційний суд правильно визначив невідбуту частину покарання (у виді позбавлення волі на строк шість місяців шість днів) і вказав, яку його частину (п`ять місяців) він приєднує при визначенні остаточного покарання. Доводи про протилежне є безпідставними.

Такими ж безпідставними є й доводи про порушення апеляційним судом при призначенні засудженому покарання положень ст. 63 КК, згідно з якими покарання у виді позбавлення волі не може бути за розміром менше одного року.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що такий мінімально можливий розмір покарання вказаного виду встановлено за винятком випадків, передбачених Загальною частиною КК.
На думку колегії суддів, положення частин 1, 4 ст. 71 КК, яких апеляційний суд до тримався, є одним із таких випадків.
До того ж указаний суд у жодному випадку не міг призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, адже такий його розмір не міг утворитися навіть при повному складанні невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання, призначеного за новий злочин.

У зв`язку з наведеним касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Апеляційного суду Черкаської області від 20 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3