Ухвала
іменем україни
04 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року щодо ОСОБА_9 ,

вс т а н о в и л а:

У касаційній скарзі порушується питання про перевірку зазначеного судового рішення у касаційному порядку.

Дана касаційна скарга подана з порушенням вимог ст. 427 КПК України, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни вироку та ухвали касаційним судом є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону

(ст. 412 КПК України), неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (ст. 414 КПК України).
У своїй касаційній скарзі захисник, порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду через її незаконність та необґрунтованість, стверджує про те, що апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження стосовно перегляду ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 грудня 2015 року, якою задоволено клопотання слідчого про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_9 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не звернув уваги на допущені районним судом при ухваленні згаданого судового рішення істотні порушення кримінального процесуального закону та сам припустився таких порушень при ухваленні рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Зокрема, стверджуючи про своє право на оскарження ухвали суду першої інстанції про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_9 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в апеляційному порядку, захисник посилається на п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України в редакції Закону № 1401- VIII від 02.06.2016 року. Також обґрунтовує таку свою позицію з посиланням на рішення Конституційного Суду України № 11-рп/2007 від 11.12.2007 року, тоді як це рішення стосувалося неоднозначного тлумачення Верховним Судом України при розгляді касаційних скарг на рішення місцевих та апеляційних судів у справах про відмову в порушенні кримінальних справ.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 згадані висновки Конституційного Суду України фактично розповсюдив на іншу стадію судового розгляду (апеляційне оскарження) без належного обґрунтування. Інших доводів щодо істотних порушень вимог КПК, які були б безумовними підставами для скасування оскаржуваної ухвали, він не наводить.
Крім того, захисник попри те, що фактично у касаційній скарзі оспорює порушення апеляційним судом його права, як захисника ОСОБА_9 , на апеляційне оскарження ухваленого щодо останнього судового рішення (виходячи з резолютивної частини касаційної скарги), наводить й інші доводи, які стосуються фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції при прийнятті рішення про задоволення клопотання про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_9 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які апеляційним судом не перевірялися.
На порушення вимог ч. 5 ст. 427 КПК України до касаційної скарги захисником ОСОБА_8 додано копію ухвали Апеляційного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року, яка не оформлена належним чином, як це передбачено п. 13.7 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах м. Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173.
Відповідно до ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК України, вона залишається без руху.
Залишення касаційної скарги без руху не перешкоджає відкриттю касаційного провадження за умови усунення зазначених у цій ухвалі недоліків не пізніше встановленого судом строкуз дня одержання копії ухвали про залишення касаційної скарги без руху (заявник має підтвердити, що він не пропустив цей строк при повторному зверненні до суду).
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, п. 6 розділу XII «Прикінцеві

та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року,колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року щодо ОСОБА_9 залишити без руху та надати йому п`ятнадцятиденний строк для усунення вказаних недоліків з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог суду, касаційна скарга буде повернута заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

ОСОБА_4 ОСОБА_5

ОСОБА_6 ОСОБА_7