Дата документу 17.02.2017 Справа № 554/1066/17
Провадження №1-кс/554/1472/2017

У Х В А Л А
Іменем України
17 лютого 2017 року слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , розглянувши матеріали скарги Глобинської районної державної адміністрації в особі виконувача обов`язків голови райдержадміністрації ОСОБА_3 щодо неповернення вилученого майна в порядку ст.303 КПК України,-
ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_3 в судовому засіданні просив скаргу задовольнити повністю, посилаючись на обставини, викладені у скарзі.
Слідчий, прокурор до суду не з`явилися, про розгляд справі повідомлені належним чином, їх неявка не є перешкодою для розгляду скарги, відповідно до положень ст.306 КПК України.
Заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Частина 2 ст. 237 КПК України передбачає, що огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Згідно ч. 3 ст. 233 КПК України слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:
1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним;
2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна;
3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173цього Кодексу;
4) у разі скасування арешту.
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно встого або частини тимчасово вилученого майна.
Згідно ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
А у відповідності до ст. 9 КПК України визначено, що - «Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимогКонституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства».
Відтак, будь які дії в рамках кримінального провадження мають вчинятись із неухильним дотриманням цих основних засад. Та, зокрема прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, вирішуючи будь які питання, що виникають під час кримінального провадження в межах його компетенції - керується саме цими принципами, та не може діяти всупереч останнім.
При цьому, підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження КПК визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи. про який ідеться у клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Обов`язок доведення існування зазначених обставин КПК покладає на слідчого, прокурора, який звертається із відповідним клопотанням.
Таким чином, відмова в задоволенні заяви володільця майна щодо повернення вилученого майна порушує кримінально-процесуальні норми.
Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року N 475/97- ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Суд, вирішивши повернути володільцю вилучене майна, фактично задовольнив вимоги скаржника, а тому відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності старшого слідчого СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 в частині не повернення автомобіля, належного Глобинській районній державній адміністрації, що не передбачено у даному випадку кримінально-процесуальним законодавством України.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 100, 168, ч.5 ст. 171, ч.6 ст. 173, 303, 306-307, 309 КПК України,
УХВАЛИВ :
Скаргу Глобинської районної державної адміністрації в особі виконувача обов`язків голови райдержадміністрації ОСОБА_3 щодо неповернення вилученого майна в порядку ст.303 КПК України задовольнити частково.
В задоволенні інших вимог скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1