Справа № 461/1125/17
Провадження №1-кп/461/221/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.02.2017 року
Галицький районний суд м.Львова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0005455 від 29.11.2016 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.191 КК України,
в с т а н о в и в :
27.12.2016 року, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, будучи відповідно до договору №ЦПД-12/1 від 01.12.2016 року матеріально-відповідальною особою, працівником ТзОВ «Орбудсервіс» та відповідальним за забезпечення здійснення монтажних робіт на об`єкті будівництва «Реконструкція великого плавального басейну з допоміжними приміщеннями дитячо-юнацької спортивної школи на АДРЕСА_3 », отримавши необхідні комплектуючі, придбані за кошти субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення заходів щодо соціально-економічного розвитку окремих територій, привласнив ввірені йому 2 настінні осушувачі басейну марки «DantermFDP» 55 л/д, вартістю 99564,14 грн. кожен, які з метою подальшої реалізації переховував у гаражі на АДРЕСА_4 , приховавши вказаний факт при монтажі устаткування, чим заподіяв державному бюджету матеріальну шкоду на загальну суму 199128,28 грн., що є великим розміром.
Таким чином, дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.4 ст.191 КК України, як привласнення чужого майна, яке перебувало у його віданні, вчинене у великих розмірах.
10 лютого 2017 року між прокурором Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0005455, з одного боку, та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 , з іншого боку, на підставі ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з умовами угоди обвинувачений ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, і зобов`язується її беззастережно визнати в обсязі підозри у судовому провадженні, а також зобов`язується співпрацювати з правоохоронними органами у розслідуванні цього кримінального провадження. Сторони угоди узгодили покарання ОСОБА_4 за ч.4 ст.191 КК України у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням адміністративно-господарських функцій у сфері будівництва строком на 2 роки та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік. На підставі ст.ст.75, 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Частиною 4 ст.469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в ній міру покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник в судовому засіданні також просили затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, за обставин, які викладені в обвинувальному акті.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, який на підставі ст.12 КК України, є тяжким злочином. Свою винуватість у вчиненні злочину визнав беззастережно. У кримінальному провадженні потерпілий участі не бере.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою про визнання винуватості.
Також судом перевірено угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України (в тому числі, щодо змісту та порядку укладення угоди) та КК України (в тому числі щодо узгодженої міри покарання), підстав для відмови в її затверджені не встановлено.
З огляду на викладене, заслухавши думку учасників процесу про можливість затвердження угоди, суд дійшов висновку, що угоду про визнання винуватості, укладену 10.02.2017 року між прокурором Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 необхідно затвердити, і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Витрати на проведення будівельно-технічної експертизи у розмірі 7944,00 грн. необхідно покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 .
Керуючись ст.ст.314, 374, 468, 469, 472-475 КПК України, суд
у х в а л и в:
затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 10 лютого 2017 року між прокурором Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0005455 та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням адміністративно-господарських функцій у сфері будівництва строком на 2 роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
-не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;
-повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі ДСА України витрати на проведення будівельно-технічної експертизи у розмірі 7944,00 грн.
Речові докази у справі відсутні.
Копію вироку вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору негайно після його проголошення.
З підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1