Ухвала
іменем україни
20 грудня 2016 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженогоОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 10000842 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чечелево Кременчуцького району Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого на АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 12 грудня 2011 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, звільненого 05 лютого 2015 року на підставі ухвали Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 28 січня 2015 року умовно-достроково відповідно до положень ст. 81 КК на невідбутий строк 1 рік 9 місяців 22 дні,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 121 КК;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, громадянина України, без постійного місця проживання та реєстрації, раніше неодноразово судимого, останній раз 02 липня 2010 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна, звільненого 05 травня 2015 року по відбуттю строку покарання,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 07 липня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 березня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 9 місяців.

На підставі ст. 71 КК до покарання за новим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 12 грудня 2011 року та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання за період з 09 серпня 2015 року до моменту набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Прийняте рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Цим вироком також засуджено ОСОБА_8 , судові рішення щодо якого у касаційному порядку не оскаржені.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 26 червня 2015 року близько 02 години за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 проникли до гаража, розташованого біля будинку АДРЕСА_2 , де повторно таємно заволоділи майном потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 500 грн., але не змогли розпорядитись викраденим, оскільки були затримані на місці вчинення злочину.

09 серпня 2015 року близько 02 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в барі на зупинці громадського транспорту «Спартак» на вул. Красіна у м. Кременчук Полтавської області, ОСОБА_7 у ході конфлікту умисно наніс своїй співмешканці ОСОБА_10 множинні удари руками та ногами по голові й тулубу. Після чого ОСОБА_7 повів ОСОБА_10 на територію загальноосвітньої школи № 19, розташованої на вул. Шевченка, 58/69 у м. Кременчук Полтавської області, де умисно наніс їй чисельні удари руками й ногами по голові та тулубу, спричинивши тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_10 померла на місці скоєння злочину.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 07 липня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 у частині засудження його за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК скасовано, а кримінальне провадження у цій частині закрито через відсутність достатніх доказів для доведення його винуватості. Постановлено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців. На підставі ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 12 грудня 2011 року та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. У решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 змінити, пом`якшивши йому покарання. Вказує, що в порушення вимог ст. 408 КПК, змінивши вирок місцевого суду, апеляційний суд на підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків приєднав ОСОБА_7 шість місяців позбавлення волі невідбуту частину покарання за попереднім вироком, чим погіршив становище засудженого, оскільки за вироком суду першої інстанції на підставі ст. 71 КК йому було приєднано лише три місяці позбавлення волі. Вказує на суворість призначеного ОСОБА_7 покарання. Судами безпідставно не встановлено пом`якшуючих покарання обставин та не враховано позитивних даних, які характеризують особу засудженого. Вважає, що виправлення засудженого можливе за умови призначення йому за ч. 2 ст. 121 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці та на підставі ст. 71 КК визначення остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.

Як убачається зі змісту касаційної скарги з доповненнями засудженого ОСОБА_7 , останній, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить судові рішення щодо нього змінити, перекваліфікувавши його дії з ч. 2 ст. 121 на ст. 116 КК. Вказує, що удари потерпілій наносив у стані сильного душевного хвилювання на ґрунті ревнощів. Коли усвідомив вчинене, намагався надати їй допомогу, викликав медиків, повідомив її рідних та сам добровільно з`явився зі зізнався до правоохоронних органів. У вчиненому розкаюється. Призначене покарання вважає несправедливим через його суворість. На думку засудженого, змінивши вирок місцевого суду та визначивши на підставі ст. 71 КК остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, апеляційний суд погіршив його становище, оскільки до нового покарання додав частину невідбутого покарання за попереднім вироком у виді шести місяців позбавлення волі, порівняно лише з трьома місяцями, які йому були додані судом першої інстанції.

Потерпіла ОСОБА_11 подала заперечення на касаційні скарги засудженого та захисника, в яких посилаючись на законність і обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_7 просить залишити їх без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на підтримку касаційних скарг, прокурора ОСОБА_5 , який вважав, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційних скаргах і запереченнях доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги засудженого та захисника підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційних вимог.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК кваліфіковані правильно.

В основу вироку суд обґрунтовано поклав показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , дані протоколів слідчих дій, а також висновки судових експертиз.

Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_7 в умисному заподіянні ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілої.

Доводи засудженого про перебування на момент вчинення злочину у стані сильного душевного хвилювання спростовуються даними акту судово-психіатричної експертизи від 20 жовтня 2015 року, згідно з яким на момент інкримінованого діяння ОСОБА_7 не перебував в особливому емоційному стані, який би міг суттєво вплинути на його свідомість і поведінку, не перебував у стані вираженого емоційного збудження або емоційного напруження, який би міг вплинути на його свідомість і поведінку, не перебував у стані фізіологічного афекту чи в стані сильного душевного хвилювання.

Крім того, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, відповідно до яких після побиття ОСОБА_10 у барі ОСОБА_7 через деякий час продовжив наносити їй удари на території школи, а також враховуючи характер, локалізацію та кількість виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень, які згідно висновку експерта утворилися у результаті не менше сорока ударів по голові й тулубу та призвели до політравми, яка стала причиною смерті потерпілої, перебування засудженого на момент вчинення злочину у стані сильного душевного хвилювання виключається і свідчить про умисел засудженого на спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, всебічно та повно перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК, суд належним чином врахував тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу винного, який неодноразово судимий, в тому числі й за злочини проти життя та здоров`я особи, новий злочин вчинив майже відразу після умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про свідоме небажання стати на шлях виправлення, врахував думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину, а також відсутність обставин, що його пом`якшують.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, в тому числі і ті, на які засуджений та захисник послались у касаційних скаргах, суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання у межах санкції ч. 2 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців, розмір якого не є максимальним.

При цьому, суд у вироку навів ґрунтовні мотиви, з яких він не погодився з доводами сторони захисту про наявність пом`якшуючих покарання обставин.

Ці обставини також були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та їм надана належна оцінка.

Підстав вважати покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК явно несправедливим через суворість колегія суддів не убачає.

Тому доводи касаційних скарг засудженого і захисника у цій частині є неспроможними.

Проте колегія суддів погоджується з доводи касаційних скарг в частині порушення апеляційним судом вимог процесуального закону при визначенні ОСОБА_7 остаточного покарання за ст. 71 КК після зміни вироку суду першої інстанції.

Згідно приписів статей 408, 420 КПК суд апеляційної інстанції своєю ухвалою може змінити вирок місцевого суду, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, та повинен ухвалити свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Проте вказаних вимог закону апеляційний суд не дотримався.

Так, виключивши з вироку місцевого суду застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 70 КК, за якою йому було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 9 місяців, та визначивши на підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, яке було призначене судом першої інстанції, апеляційний суд без наведення відповідних мотивів та поза процесуальною формою фактично приєднав ОСОБА_7 шість місяців позбавлення волі невідбутої частини покарання за попереднім вироком, порівняно з трьома місяцями, які йому були приєднані судом першої інстанції, чим погіршив становище засудженого та істотно порушив вимоги процесуального закону.

За таких обставин, касаційні скарги засудженого та захисника у цій частині підлягають задоволенню, а ухвала апеляційного суду зміні.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 07 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання на підставі ст. 71 КК змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців.

На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 9 місяців.

У решті ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3