Справа № 149/2131/16-к
Провадження №1-кп/149/21/17
Номер рядка звіту 19
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и
11.04.2017 Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення - прокурора Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_3
сторона захисту - неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 ,
законного представника ОСОБА_5 ,
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ,
законного представника ОСОБА_7 ,
неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_8
законного представника - ОСОБА_9
неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_10
законного представника - ОСОБА_11
неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12
законного представника потерпілого - ОСОБА_13
представника потерпілого - ОСОБА_14
захисників: адвокатів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18
потерпілого ОСОБА_19 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_20 , представника служби у справах дітей Хмільницької РДА - ОСОБА_21 ,
старшого інспектора ювенальної провенції Хмільницького ВП КВП ГУНП у Вінницькій області - ОСОБА_22
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження в м. Хмільнику про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великий Митник Хмільницької району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина Україна студента ДПТНЗ «Хмільницького аграрного ЦПТО», не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, -
у вчиненні зкримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК У країни;
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Великий Митник Хмільницького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_2 , українця громадянина України, студента ДПТ «Хмільницького аграрного ЦПТС», не працюючого, не одруженого, раніше не судимого -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Великий Митник Хмільницького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, студента ДПТНЗ «Хмільницького аграрного ПТО», не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, -
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126 ч. 2 ст. 186 КК України;
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого учня 2-го курсу Хмільницького аграрного центру професійно-технічної освіти, раніше не судимий, -
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ч. 2 ст. 126 КК України;
ВСТАНОВИВ:
05.02.2016 року о 13.00 год. ОСОБА_19 , маючи при собі власні грошові кошти у сумі 1950 гривень, поїхав у м. Хмільник Вінницької області для зняття у терміналі КБ «Приватбанк» необхідних останньому для власних потреб готівкових коштів. Приїхавши у м. Хмільник у банкоматі КБ «Приватбанк», розташованому по вул. Леніна, 25, ОСОБА_19 зняв грошові кошти у сумі 3200 грн. Таким чином, загальна сума коштів, яку при собі мав ОСОБА_19 , складала 5150 грн. У той же день, приблизно о 15:30 год. ОСОБА_19 на автомобілі ОСОБА_23 , разом із останнім повернувся із м. Хмільника Вінницької області у с. Великий Митник Хмільницького району Вінницької області. Коло домогосподарства АДРЕСА_4 , знаходячись у автомобілі ОСОБА_24 , ОСОБА_19 попросив останнього здійснити обмін належних йому грошей купюрами по 50 та 100 грн. у загальній сумі 3000 грн. на таку ж суму купюрами по 200 грн.. Після здійсненого обміну вийшов із автомобіля та пішов у напрямку центра с. Великий Митник по вказаній вулиці. У той час, коли він вийшов з автомобіля, за ним слідом пішли місцеві жителі с. Великий Митник неповнолітні ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які, маючи єдиний злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном з метою власного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, керуючись корисливим мотивом до незаконного збагачення за рахунок чужого майна зупинили ОСОБА_19 на вул. Леніна с. Великий Митник, підійшли до нього та під надуманим приводом розпочали конфлікт, під час якого ОСОБА_6 схопив ОСОБА_19 за правий рукав куртки, а ОСОБА_8 намагався спричинити удари кулаком руки в область обличчя. Розуміючи протиправність дій ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , ОСОБА_19 вирвався та, відійшовши від останніх, взяв до рук дерев`яну штахетину із паркану домогосподарства та з метою запобіганню наближення до нього ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виставив її попереду себе. Після таких дій ОСОБА_19 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 зупинились, а він викинув штахетину на узбіччя та почав йти в напрямку центра села по вул. Леніна. Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на протиправне заволодіння майном потерпілого, ОСОБА_4 , піднявши із землі дерев`яний предмет (штахетину), який ОСОБА_19 використовував для захисту, та наздогнавши останнього наніс ним один удар в область голови, від якого ОСОБА_19 впав на землю. Після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_8 стали наносити ОСОБА_19 удари кулаками рук та ногами по різних частинах тіла, чим завдали останньому, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 16 від 02.03.2016, тілесні ушкодження у вигляді синців та саден на голові, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Подолавши опір ОСОБА_19 та продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, з метою власного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, керуючись корисливим мотивом до незаконного збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на АДРЕСА_5 , відкрито заволоділи гаманцем ОСОБА_19 , який знаходився у внутрішній кишені куртки останнього, у якому знаходились грошові кошти в сумі 5150 грн. У подальшому, викраденими грошовими коштами розпорядились на власний розсуд, а гаманець викинули.
15.05.2016 року о 17.00 год. неповнолітній ОСОБА_8 за попередньою змовою зі своїм неповнолітнім братом ОСОБА_10 , перебуваючи на сільському стадіоні, розташованому по АДРЕСА_2 , маючи умисел на вчинення насильницьких дій у відношенні неповнолітнього ОСОБА_12 покликали його до себе, ОСОБА_12 , зрозумівши наміри ОСОБА_8 та ОСОБА_10 про вчинення щодо нього насильства, з метою уникнення даних дій почав тікати від них. Продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_8 наздогнав ОСОБА_12 , та умисно, утримуючи його силою однією рукою, взяв за нижню щелепу останнього, а пальці другої руки намагався просунути в його ротову порожнину, чим завдав ОСОБА_12 фізичний біль. Подолавши таким чином супротив ОСОБА_12 , ОСОБА_8 підвів його до свого брата. Продовжуючи свій злочинний умисел на вчинення насильницьких дій у відношенні ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , руками тримав його за верхній одяг, а ОСОБА_8 в цей час вийняв з поясу своїх спортивних штанів шнурок, який накинув на шию ОСОБА_12 та здавив ним його шию, чим завдав останньому фізичний біль. Після чого ОСОБА_12 вирвався від ОСОБА_10 та ОСОБА_8 і почав втікати від них. ОСОБА_10 продовжуючи свій злочинний умисел на вчинення насильницьких дій у відношенні ОСОБА_12 , зробив підніжку останньому, в результаті чого той впав на ґрунтове покриття стадіону, чим ОСОБА_12 завдано фізичний біль. Коли ОСОБА_12 піднявся з землі, до нього підійшов ОСОБА_10 , який продовжуючи свій злочинний умисел на вчинення насильницьких дій у відношенні нього, схопив ОСОБА_12 однією рукою за передню поверхню шиї та утримуючи протягом декількох секунд здавлював її з достатньою силою пальцями рук, чим завдав останньому фізичний біль. Вказаними насильницькими діями ОСОБА_10 та ОСОБА_8 завдали ОСОБА_12 фізичний біль, але не спричинили тілесних ушкоджень.
20 травня 2016 року о 11 год. 50 хв. неповнолітній ОСОБА_10 , маючи умисел на вчинення насильницьких дій у відношенні малолітнього ОСОБА_12 , прийшов до приміщення 8-го класу Великомитницької ЗОШ І-ІІІ ступенів, розташованої в с. Великий Митник Хмільницького району по вул. Гагаріна, 1, де діючи умисно, схопив ОСОБА_12 двома руками за передню поверхню шиї і став здавлювати з достатньою силою пальцями рук, одночасно піднявши останнього вгору і таким чином утримував його біля десяти секунд, після чого відпустив. Вказаними насильницькими діями ОСОБА_10 завдав ОСОБА_12 фізичний біль, але не спричинив тілесних ушкоджень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вказав, що в лютому 2016 року, він разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в с. В. Митник стояли говорили, коли побачили як під`їхав ОСОБА_25 на своєму автомобілі. Через деякий час з його автомобіля вийшов ОСОБА_19 та пішов в напрямку центру с. В. Митник. Згадавши старий конфлікт, вони наздогнали його, щоб запитати для чого він це зробив, однак ОСОБА_19 почав їм погрожувати. В подальшому присів щоб зашнурувати шнурки, а вони пішли вперед. Через кілька секунд ОСОБА_4 крикнув їм, щоб вони пригнулися. Обернувшись він помітив, що на них біжить ОСОБА_19 із штахетиною в руках, якою він наніс один удар ОСОБА_6 по спині, від чого штахетина зламалась. Рештою штахетини, яка залишилась в руках ОСОБА_19 було нанесено удар йому по голові. Відібравши в ОСОБА_19 штахетину, пихнули його на землю та нанесли кілька ударів ногами та руками по тілу. Після чого пішли додому. Ніяких грошей у ОСОБА_19 не бачив та не брав. Свою вину визнає тільки в тому, що між ними та ОСОБА_19 відбувалася бійка, внаслідок якої він також є потерпілим, більше тижня пролежав на лікуванні в Хмільницькій ЦРЛ, однак досудове слідство відносно його побиття вже білдьше року не дало будь яких результатів.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 суду вказав, що 05 лютого 2016 року він разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_8 в с. В. Митник стояли говорили разом із своїм знайомим та побачили як під`їхав ОСОБА_25 на автомобілі до свого будинку. Через деякий час з його автомобіля вийшов ОСОБА_19 та пішов в напрямку центру села В. Митник. Він свиснув в його сторону, однак ОСОБА_26 не обернувся та попрямував дальше. Наздогнавши його, ОСОБА_19 почав їм погрожувати. В подальшому присів щоб зашнурувати шнурки, а вони пішли собі вперед в напрямку села. Через кілька секунд ОСОБА_4 крикнув йому, щоб він пригнувся, і в цей час він отримав один удар палицею по спині. Палиця розламалась і куском, який залишився, ОСОБА_19 наніс один удар ОСОБА_8 по голові. Відібравши в нього штахетину, вони ще між собою пошарпались та пішли до дому. Свою вину не визнає, так як, грошей не брав і не бачив їх, тому просить суд не карати його.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 суду вказав, що 05 лютого 2016 року він разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_8 їхали додому із навчання. Приїхавши в с. В. Митник вони зустріли свого знайомого, з яким почали говорити. В подальшому побачили як під`їхав ОСОБА_25 на своєму автомобілі, з якого через деякий час вийшов ОСОБА_19 та пішов в напрямку центру с. В.Митник. Згадавши старий конфлікт, ОСОБА_6 свиснув в його сторону. Вони наздогнали його, однак ОСОБА_19 почав їм погрожувати та сказав, щоб вони почекали, бо йому потрібно зашнурувати шнурки. Не захотівши в подальшому конфліктувати з ним, вони пішли в перед. Через кілька секунд він помітив, як в його сторону біжить ОСОБА_19 із штахетиною в руках, наніс ОСОБА_6 один удар по спині. Рештою штахетини, яка залишилась в його руках, ОСОБА_26 наніс ОСОБА_8 удар по голові. Відібравши в нього штахетину, вони нанесли йому кілька ударів руками в область тіла та голови, бо він бив ОСОБА_8 .. Після чого пішли кожний до дому. Свою вину не визнає, так як, грошей не бачив і не брав їх, та просить суд не застосовувати відносно нього міру покарання.
Потерпілий ОСОБА_19 в судовому засіданні вказав, що в лютому 2016 року маючи при собі гроші, поїхав в м. Хмільник, з метою зняти гроші у банкоматі. Знявши гроші в сумі 3000 грн., він зустрів свого знайомого ОСОБА_23 з яким, на його машині поїхав із м. Хмільника в с. В. Митник. Під`їхавши до нього додому, він попросив ОСОБА_23 розміняти йому гроші. Під час того, як ОСОБА_23 розмінював йому гроші, він помітив, що не далеко від машини стоять ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , які говорили між собою. Розмінявши кошти, він вийшов із машини та пішов в напрямку свого дому, коли почув, що до нього хтось свистить. Повернувшись він помітив, що до нього напрямляються ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 .. Підійшовши до нього вони почали погрожувати, на що він відбіг від них, взяв в руки штахетину та почав від них відмахуватися. Відійшовши від них, він викинув штахетину та попрямував дальше. Через декілька секунд він отримав удар ззаді та впав на землю. ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 почали наносити йому удари ногами та руками по всьому тілі. Переставши бити вони покинули його. Піднявшись на ноги він помітив, що його куртка порвана, а із внутрішнього карману зникли грошові кошти в сумі 5150 грн. 00 коп. В подальшому він прийшов до дому та викликав поліцію. Щодо міри покарання покладається на розсуд суду. Від заявленого цивільного позову відмовляється, у зв`язку із чим до суду надав заяву, в якій просить залишити його позов про відшкодування моральної та матеріальної шкоди без розгляду.
Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні вказав, що 05 лютого 2016 року він спав вдома по АДРЕСА_5 . Його розбудила жінка і скачала, що на вулиці хтось лежить. Він вийшов і побачив потерпілого, той лежав на землі, руки, лице, куртка останнього були в болоті. Потерпілий допомоги не просив. Свідок зрозумів, що відбулась бійка. Оглянувся поруч і побачив вже приблизно за 200 м від потерпілого хлопців, які йшли по дорозі в село. Потерпілий попросив помитись, але свідок сказав, що через дві хати живе тітка потерпілого, тому хай йде до неї, там і помиється. Куртка па потерпілому була застебнута. Він самостійно спокійно піднявся зі землі і не оглядаючи себе або навколо себе нічого, відразу пішов у напрямку центру села. Нічого не шукав навкруги, не оглядався. Про викрадення грошей потерпілий йому нічого не казав і їх не шукав. На землі потерпілий не сидів, банківських карток на землі також не було.
Свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні вказав, що взимку 2016 року побачив на автовокзалі в м. Хмільнику ОСОБА_19 , якого підібрав, та на своєму автомобілі поїхали в с. В. Митник Хмільницького району Вінницької області. Під"їхавши до свого дому, він зупинив автомобіль коло гаража. ОСОБА_19 запитав його чи не має у нього коштів розміняти гроші. Розмінявши гроші ОСОБА_19 пішов додому. Через кілька хвилин коло машини пройшли ОСОБА_29 та ОСОБА_8 .. В подальшому дізнався від працівників поліції, що в ОСОБА_19 викрали кошти.
Свідок ОСОБА_30 в судовому засіданні вказала, що взимку 2016 року вона зустріла свого брата в с. В.Митник Хмільницького району Вінницької області, який був побитий та його одежа була порвана. А також, повідомив її що його побили ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та сказав їй що в нього пропали гроші і щоб вона йшла додому і невмішувалась.
На підтвердження винуватості ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у скоєнні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, стороною обвинувачення надано суду докази, які були досліджені судом, а саме:
- протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 05.02.2016 року, в якому потерпілий ОСОБА_19 просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , у зв`язку із тим, що останні його побили та викрали грошові кошти в сумі близько 6000 грн.;
- протокол огляду місця події від 05.02.2016 року, відповідно до якого проводився огляд місця скоєного злочину та фототаблицею, яка додається до протоколу огляду місця події.;
- протокол огляду речей від 05.02.2016 року, відповідно до якого оглянуто та вилучено балонову зимню куртку, шапку чорного кольору з оранжевими смужками, спортивні штани, які поміщенні у пакет чорного кольору, опечатані печаткою скріплені підписами понятих, та вилучено Хмільницького ВП, які досліджувалися в судовому засіданні. А також, фото таблицею до протоколу.;
- постанова про призначення судово-медичної експертизи від 08.02.2016 року та висновком експерта № 16 від 02.03.2016 року, відповідно до якого при обстеженні ОСОБА_19 , виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців та саден на голові, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, виникли від дії твердого тупого предмета, давністю утворення, в строк вказаний у постанові про призначення експертизи.;
- постанова про визнання та приєднання до справи речових доказів 05.02.2016 року, відповідно до якої визнано та приєднано до справи шматки дерев`яної палиці, та передано до зберігання в кімнату зберігання речових доказів Хмільницького ВП.;
- протокол проведення слідчого експерименту від 22.04.2016 року та фототаблицею, які додаються до протоколу, відповідно до якого відтворено події у можливому скоєнні злочину передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України.;
- постанова про призначення додаткової судово-медичної експертизи від 19.07.2016 року та висновок експерта № 85, відповідно до якого характер та локалізація виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_19 за механізмом утворення не суперечать обставинам, відображеним у матеріалах кримінального провадження у "протоколі додаткового допиту" ОСОБА_19 від 11.02.2016 року та у протоколі проведення слідчого експеременту від 22.04.2016 року.
Вказані докази можуть підтверджувати тільки нанесення обвинуваченими ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_19 , про те в жодному разі не можуть свідчити про відкрите викрадення чужого майна. Також суд бере до уваги те, що тілесні ушкодження були нанесені потерпілому 05.02.2017 року, а він звернувся за медичною допомогою в ХЦРЛ 08.02.2017 року. Де пребував та чому не звертався за медичною допомогою, протягом трьох днів, суду не відомо.
В обвинувальному акті зазначено, що неповнолітні ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які, маючи єдиний злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном з метою власного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, керуючись корисливим мотивом до незаконного збагачення за рахунок чужого майна зупинили ОСОБА_19 на вул. Леніна с. Великий Митник, підійшли до нього та під надуманим приводом розпочали конфлікт, під час якого ОСОБА_6 схопив ОСОБА_19 за правий рукав куртки, а ОСОБА_8 намагався спричинити удари кулаком руки в область обличчя.
Подолавши опір ОСОБА_19 та продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, з метою власного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, керуючись корисливим мотивом до незаконного збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на АДРЕСА_5 , відкрито заволоділи гаманцем ОСОБА_19 , який знаходився у внутрішній кишені куртки останнього, у якому знаходились грошові кошти в сумі 5150 грн. У подальшому, викраденими грошовими коштами розпорядились на власний розсуд, а гаманець, який для потерпілого не представляв матеріальної цінності, викинули.
Під час досудового слідства не встановлено хто і в який спосіб витяг грошові кошти із куртки потерпілого. При огляді куртки потерпілого в судовому засіданні встановлено, що має місце пошкодження сама куртка, а не кишеня куртки. При застібнутій кишені на замок, що не буть з неї взяти, чи туди положити є неможливим. В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_19 суду пояснив, що в нього гаманця взагалі не було, а був тільки чехол для банківської картки, однак в обвинувальному акті зазначено: відкрито заволоділи гаманцем ОСОБА_19 , який знаходився у внутрішній кишені куртки останнього, у якому знаходились грошові кошти в сумі 5150 грн. У подальшому, викраденими грошовими коштами розпорядились на власний розсуд, а гаманець, який для потерпілого не представляв матеріальної цінності, викинули, що не відповідає дійсним обставинам справи.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Також, в судовому засіданні захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_17 заявив клопотання про визнання доказів не допустимими, а саме просить вважати висновок судово-медичної експертів № 16 від 02.03.2016 року та № 85 від 19.07.2016 року недопустимими доказами та виключити їх із матеріалів кримінального провадження, посилаючись на те, що під час досудового розслідування, були проведенні слідчі та інші процесуальні дії, в тому числі і дані експертизи. Вказані експертизи є недопустимими доказами, оскільки відповідно до ст. 109 КПК України в реєстрі матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. В порушення ст. 109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування в хронологічному порядку не відображенні всі процесуальні дії прийняті в ході досудового розслідування, а також не зазначено їх реквізити, а саме відсутні відомості про наслідки проведення судово-медичної експертизи та висновків додаткової судово-медичної експертизи. Розглянувши дане клопотання, суд приходить до висновку у його відмові, оскільки дані докази були відкриті стороною обвинувачення під час досудовго слідства, в сторони захисту була можливість для заявлення клопотання про визнання даних доказів недопустимими, а також висновки судово-медичних експертиз № 16 від 02.03.2016 року та № 85 від 19.07.2016 року досліджувалися в даному кримінальному провадженні під час судового розгляду.
Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2,4,7 та 11 до Конвенції».
Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді кримінальних справ суд має суворо додержуватись закріплений у ч.1 ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а згідно з ч.3 зазначеної статті усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь останньої.
Нормою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до роз`яснень п. 23 Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинувченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані - суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.
Диспозиція ст. 186 ч. 2 КК України, передбачає, грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно, або за попередньою змовою групою осіб.
Як вбачається із ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства, держави від кримінального правопорушення, охорона прав, свобод і законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожен, хто вчинив кримінальне провадження був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Положеннями ч.1 ст. 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження, суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згоди на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Аналізуючи докази в їх сукупності, суд піддає критичній оцінці докази сторони обвинувачення, оскільки ними доводиться факт того, що у потерпілого ОСОБА_19 знаходились кошти та те, що він був побитий неповнолітніми обвинуваченими ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , однак чи були викрадені ці кошти неповнолітніми обвинуваченими не підтверджено ні доказами, представленими стороною обвинувачення, ні показами свідків, які повідомляли, що дійсно бачили як ОСОБА_19 мав при собі кошти та був побитий, однак свідком ОСОБА_27 було сказано, що ОСОБА_19 після того як був побитий, піднявся сам із землі, зниклі кошти не шукав та за них не турбувався. У зв`язку із чим ні один із доказів не підтверджує диспозицію ст. 186 ч. 2 КК України, тобто грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно, або за попередньою змовою групою осіб.
Згідно п.2 ч.1 ст. 373 КПК України у разі, якщо не доведено, що кримінальне провадження вчинене обвинуваченим, ухвалюється виправдальний вирок.
За наявності наданих обвинуваченням і досліджених судом доказів, пояснень потерпілого, неповнолітніх обвинувачених, адвокатів, думку законних представників, представника служби у справах дітей та ювінальної провенції, заслухавши позицію прокурора, враховуючи, що можливості збору додаткових доказів вичерпано і не пропонується стороною обвинувачення, суд, всебічно, повно дослідивши обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, достовірності, допустимості, сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено і судом не здобуто жодних доказів вчинення кримінального правопорушення інкримінованого ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров"я потерпілого вчинений за попередньою змовою групою осіб. За таких обставин неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 необхідно виправдати з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ними кримінального правопорушення.
Цивільний позов ОСОБА_19 до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок злочину залишити без розгляду, у зв`язку із подачею потерпілим ОСОБА_19 заяви про залишення цивільного позову без розгляду.
Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні.
Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази підлягають знищенню, поверненню власнику та залишенню при матеріалах справи.
По обвинуваченню ОСОБА_10 за ч.1, ч.2 ст. 126 КК України та ОСОБА_8 за ч.2 ст.126 КК України:
допитаний обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні вказав, що на початку травня 2016 року, він разом із своїм братом ОСОБА_10 перебували на місцевому стадіоні, де побачили ОСОБА_12 .. ОСОБА_10 сказав йому, щоб він привів до нього ОСОБА_12 , у звязку з тим, щоб зробити йому зауваження щодо його поведінки. З першого разу йому не вдалося його привести, так як той побачивши його, почав тікати. Однак, на другий раз він догнав ОСОБА_12 та взявши його під руку привів до ОСОБА_10 , який відвів його та почав з ним говорити, після чого відпустив. Ніяких тілесних ушкоджень йому не робив. Свою вину визнає та просить суд не застосовувати до нього міру покарання. Щодо заявленого цивільного позову законним представником неповнолітнього ОСОБА_12 про стягнення моральної та матеріальної шкоди в сумі 6000 грн. то визнає частково, просить суд врахувати, що він отримує тільки стипендію 240 грн. в місяць.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_10 вказав, що на початку травня 2016 року він разом із своїм братом ОСОБА_8 перебували на місцевому стадіоні, де побачили ОСОБА_12 . Він сказав ОСОБА_8 , щоб останній привів до нього ОСОБА_12 , у зв`язку з тим, щоб зробити йому зауваження щодо його поведінки. З першого разу ОСОБА_8 не вдалося його привести, так як той побачивши їх почав тікати. Однак на другий раз ОСОБА_8 догнав ОСОБА_12 та взявши його під руку привів до нього. Він відвів його та взявши його за плече почав з ним говорити, після чого відпустив. Ніяких тілесних ушкоджень йому не робив. Пізніше, в травні 2016 року він прийшов до приміщення 8-го класу Великомитницької ЗОШ І-ІІІ ступенів, у зв`язку з тим, щоб зробити зауваження ОСОБА_12 , який ображав його сусідку. Зайшовши в клас схопив ОСОБА_12 двома руками, прижав до стіни та почав з ним говорити. Однак, ОСОБА_12 почав сперечатися, на що він взяв його за горло та підняв. Пізніше прийшла вчителька та зупинила його. Свою вину визнає частково, та просить суд не застосовувати відносно нього сувору міру покарання. Щодо заявленого цивільного позову законним представником неповнолітнього ОСОБА_12 - ОСОБА_13 про стягнення моральної шкоди в сумі 6000 грн. та 2000 грн., витрат за надання юридичної допомоги не визнає та просить задовольнити позов частково.
Потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні вказав, що в травні 2016 року він перебував на місцевому стадіоні та побачив, що до нього наближається ОСОБА_8 . Злякавшись він почав від нього тікати, так як боявся, що він йому завдасть тілесних ушкоджень. В подальшому ОСОБА_8 , наздогнав його, взяв за куртку та почав волокти, але він вирвався. Однак, ОСОБА_8 схопив його за щелепу, та намагався засунути пальці руки до роту. В подальшому ОСОБА_8 дістав із штанів мотузок, надів його на шию та почав душити. Він вирвався та намагався втекти, однак ОСОБА_10 поставив йому підніжку та схопив його за шию та почав погрожувати, щоб він не чіплявся до його сусідки ОСОБА_31 . Після чого він пішов додому. Через кілька днів в школі його повідомили, що його шукає ОСОБА_10 з метою нанести йому тілесні ушкодження. Зайшовши в клас, його зловив ОСОБА_8 та передав своєму братові ОСОБА_10 , який взяв його за шию, прижав до стіни та підняв. В подальшому до класу зайшла вчителька та зробила ОСОБА_10 зауваження, після чого той його відпустив. Щодо міри покарання відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_8 покладається на розсуд суду.
Законний представник потерпілого ОСОБА_12 , вона ж цивільний позивач ОСОБА_13 суду надала цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, в якому просить стягнути із цивільних відповідачів ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , солідарно, на її користь, моральну шкоду в сумі 6000 грн. та 2000 грн. витрат на оплату допомоги адвоката. Просить його задоволити повністю, оскільки саме така сума їй потрібна для оздоровленняї її дитини після скоєного.
Свідок ОСОБА_32 в судовому засіданні вказала, що на весні 2016 року вона перебувала у класі, в який прийшов ОСОБА_10 і пішов в сторону, де стояв ОСОБА_12 , взяв однією рукою його за шию та підняв. Через деякий час до класу зайшла вчителька, зробила зауваження ОСОБА_10 , після чого останній залишив клас.
Свідок ОСОБА_33 в судовому засіданні вказала, що вона є однокласницею потерпілого ОСОБА_12 , який її постійно ображав, у зв`язку із чим між ними не склалися дружні стосунки. Вона вирішила звернутися до ОСОБА_10 , щоб останній вплинув на ОСОБА_12 . В травні 2016 року ОСОБА_10 зайшов до них в клас, сказав ОСОБА_12 , щоб він не чіплявся до неї та прижав його до стіни.
Свідок ОСОБА_34 в судовому засіданні вказала, що вона є класним керівником ОСОБА_12 .. В травні 2016 року їй повідомили, що в її класі вчинилась бійка. Зайшовши в клас вона побачила, як ОСОБА_10 тримає рукою ОСОБА_12 , прижавши до стіни. Зробивши зауваження ОСОБА_10 , він пустив ОСОБА_12 та вийшов із класу.
Свідок ОСОБА_35 в судовому засіданні вказав, що весною 2016 року він разом із ОСОБА_12 та іншими хлопцями, перебуваючи на території сільського стадіону. Обвинувачені Якубівські сказали ОСОБА_12 підійти до них, однак ОСОБА_12 не хотів підходити, злякався та намагався втекти від них. В подальшому брати ОСОБА_36 впіймавши його, продовжували з нього знущатися. В ОСОБА_12 дійсно був конфлікт із його однокласницею Софією.
Крім показів самих ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , вина у вчиненні ними злочину, передбаченого ст. 126 ч. 1, 126 ч. 2 КК України, доведена як показами потерпілого, свідків так і матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, а саме:
- показами свідків в судовому засіданні, які підтвердили факти спричинення ОСОБА_10 та ОСОБА_8 насильницьких дій відносно неповнолітнього ОСОБА_12 на місцевому стадіоні та спричинення повторно ОСОБА_10 в школі.
- показами потерпілого неповнолітнього ОСОБА_12 , який підтримав обставини які викладенні в обвинувальному акті.
- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.09.2016 року, який записаний на DVD диску та був відтворений у судовому засіданні, в якому було показано всі насильницькі дії проти малолітнього ОСОБА_12 з боку ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 126 КК України, тобто умисне вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, вчинені групою осіб.
Дії обвинуваченого ОСОБА_10 кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 126 КК України, умисне вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень та за ч. 2 ст. 126 КК України, умисне вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, вчинені групою осіб.
Згідно зі ст. 65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд враховує обставини та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання, його позитивну характеристику за місцем проживання та навчання, на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не знаходиться, на профілактичному обліку в Хмільницькому ВП, як дитина правопорушник не перебуває, а також те, що 09.12.2014 року Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області притягувався до кримінальної відповідальності за ст. 309 ч. 1 КК України та на підставі ст. 105 КК України до нього було застосовано примусові заходи виховного характеру.
Обставини, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання вчинення злочину неповнолітнім.
Обставини, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання вчинення злочину повторно та щодо малолітнього.
Враховуючи викладене, ступінь тяжкості вчинених злочинів, які у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до злочинів невеликої та середньої важкості, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення ОСОБА_10 можливе з призначенням йому покарання за ст. 126 ч. 1 КК України у виді громадських робіт, за ст. 126 ч. 2 у виді позбавлення волі. Відповідно до ст. 72 КК України призначене покарання у виді громадських робіт необхідно перевести у покарання у виді обмеження волі, де одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт. Згідно ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначити покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі та на підставі ч.1 ст. 75, ст. 104 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд враховує обставини та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання, його позитивну характеристику за місцем проживання та навчання, відношення до події, на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не знаходиться, на профілактичному обліку в Хмільницькому ВП, як дитина правопорушник не перебуває.
Обставинами, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання є щире каяття, вчинення злочину неповнолітнім.
Обставиною, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання є вчинення злочину щодо неповнолітнього.
Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 про практику призначення судами кримінального покарання призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.
На підставі викладеного, враховуючи обставини справи та особу винного, сприятливі умови його життя та розвитку, те що він виховувався в повноцінній сім"ї, наразі продовжує навчання в ДПТНЗ "Хмільницького аграрного ПТО", суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченого.
Враховуючи викладене, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, його відношення до подій що відбулися та їх наслідків, суд вважає, що виправлення ОСОБА_8 можливе із застосування відносно нього примусових заходів виховного характеру у відповідності до ст. 105 КК України, а саме передати неповнолітнього обвинуваченого під нагляд батькам, оскільки обвинувачений розкаюється у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, після скоєння кримінального правопорушення неодноразово просив вибачення у потерпілого та його законного представника, намагався відшкодувати завдану шкоду, запевнив суд, що в майбутньому не буде допускати будь яких правопорушень, тобто своєю поведінкою довів, що його виправлення можливе без призначення кримінального покарання.
Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 5 про практику застосування судами України законодавства про злочини неповнолітніх, вирішуючи питання про звільнення неповнолітніх від кримінальної відповідальності із застосуванням до них примусових заходів виховного характеру, суди мають виходити з вимог статей 97 і 105 КК України .
Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться в постанові від 5 травня 2006 р. № 2 "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України) допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують. Неприпустимо передавати неповнолітнього під нагляд батька чи матері, які позбавлені батьківських прав, а також батьків чи інших осіб, котрі через свою поведінку не здатні позитивно впливати на нього. Хоча в законі не передбачено обов`язкове отримання згоди батьків або осіб, які їх заміняють, на передачу їм неповнолітнього під нагляд, суд має отримати таку згоду.
В судовому засіданні батько та мати ОСОБА_8 заявили, що вони прикладають всіх зусиль щодо перевиховання своїх дітей, проводять роз"яснювальну роботу, залучають до фізичної праці, тобто готові, щоб діти перебували під їхнім наглядом.
Згідно ч.3 ст. 88 КК України особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, злочинність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості.
Цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди необхідно задовольнити частково, а саме у розмірі 2000 гривень, оскільки суд вважає, що даної суми буде достатньо для відшкодування моральної шкоди, яку було заподіяно неповнолітньому потерпілому, внаслідок злочину, та вона підлягає стягненню з обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 солідарно. На підставі п.1 ч.2 ст. 23; п. 1 ч.2 ст. 1167 ЦК України потерпілий має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у звязку з неправомірними діями обвинувачених.

Заявлений цивільний позов (уточнений) законного представника малолітнього ОСОБА_12 ОСОБА_13 в частині відшкодування витрат за надання юридичної допомоги, суд вважає можливим задовольнити повністю, у зв"язку з тим, що законним представником потерпілого ОСОБА_12 ОСОБА_13 було понесено витрати на правову допомогу адвоката в сумі 2000 гривень, які підлягають стягненню з обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 солідарно на користь законного представника потерпілого.
Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не обиралась.
Речові докази відсутні.
Витрати на проведення експертиз відсутні.
Підстав для обрання запобіжного заходу відносно обвинувачених немає.
Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 103-105 КК України, керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373-376, 395 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_8 , обвинуваченого за ст. 186 ч. 2 КК України визнати невинуватим та виправдати, в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. .
ОСОБА_4 , обвинуваченого за ст. 186 ч. 2 КК України визнати невинуватим та виправдати, в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
ОСОБА_6 обвинуваченого за ст. 186 ч. 2 КК України визнати невинуватим та виправдати, в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Цивільний позов ОСОБА_19 до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.
Відповідно до ст. 100 КПК України, речові докази, уламки штахетини, які знаходяться у кімнаті зберігання речових доказів Хмільницького ВП знищити; зимню куртку, шапку чорного кольору з оранжевими смужками, спортивні штани, які поміщенні у пакет чорного кольору, опечатані печаткою скріплені підписами понятих, що знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів Хмільницького ВП повернути ОСОБА_19 , диск із записом слідчого експерименту із потерпілим ОСОБА_37 залишити у матеріалах справи.
Визнати ОСОБА_8 винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України та призначити йому покарання у виді опозбавлення волі на строк один рік.

На підставі ст. 105 КК України, звільнити неповнолітнього ОСОБА_8 від призначенного покарання, застосувавши відносно нього примусові заходи виховного характеру, передавши його під нагляд батьків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , на строк один рік.

ОСОБА_10 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні:
- за ст. 126 ч. 1 КК України і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин.
за ст. 126 ч. 2 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 72 КК України призначене покарання у виді громадських робіт перевести у покарання у виді позбавлення волі, де одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт (80:8=10). Згідно ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначити покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим і остаточно ОСОБА_10 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст. 75, ст. 104 КК України, звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину.
В силу п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_10 з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили не обирати.
Заявлений по справі цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_13 задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_10 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_3 , паспорт серія НОМЕР_1 виданий Хмільницьким РС УДМС України у Вінницькій області20.12.2014 року) та ОСОБА_8 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителя АДРЕСА_3 , паспорт серія НОМЕР_2 виданий Хмільницьким РС УДМС України у Вінницькій області 22.12.2015 року) на користь ОСОБА_13 завдану внаслідок злочину моральну шкоду в сумі 2000 гривень та витрати за надання юридичної допомоги 2000 гривень.

Речові докази та судові витрати, по даному кримінальному провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1