Провадження №1-кс/760/3346/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 лютого 2017 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність детектива Національного антикорупційного бюро України, що полягає у неповерненні майна, вилученого під час обшуку,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із вищезазначеною скаргою в порядку ст.303 КПК України, в якій просить визнати незаконною бездіяльність детективів Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, зобов`язати детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів НАБУ, які здійснюють досудове розслідування кримінального провадження №0000394 від 26.10.2016, повернути ОСОБА_4 або його адвокату ОСОБА_3 майно, яке було вилучено 02.11.2016 під час обшуку, проведеного в кімнаті АДРЕСА_1 , якою користується ОСОБА_4 , мотивуючи свої вимоги з урахуванням своїх пояснень та пояснень ОСОБА_4 .

Зазначив, що обшук у вищезазначеному приміщенні проведено незаконно, оскільки відсутнє відповідне рішення суду про дозвіл на обшук приміщення АДРЕСА_1 , а наявна ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук приміщення АДРЕСА_2 , і ці приміщення, не одні й ті ж самі.

Крім того, ухвала слідчого судді від 01.11.2016 року про дозвіл на обшук приміщення АДРЕСА_2 також не містить дозволу на відшукання та вилучення того майна, вичерпний перелік якого наведений у відповідному протоколі обшуку від 02.11.2016, оскільки резолютивна частина ухвали слідчого судді чітко регламентує, що речі та документи, які вилучаються мають мати відношення до кримінального провадження, досудове розслідування якого здійснюється під №0000394, проте впевнений що доказів такої належності у детективів НАБУ немає.

Також зазначив, що ухвалою слідчого судді від 13.02.2017 року було зобов`язано детектива повернути ОСОБА_4 майно, яке було тимчасово вилучено в результаті проведення обшуку від 02.11.2016 року, здійсненого детективом ОСОБА_5 у кімнаті №17, за адресою: АДРЕСА_3 , якою користується ОСОБА_4 .

Однак, зазначена ухвала слідчого судді не виконана, майно ОСОБА_4 не повернуто, у зв`язку з чим просив скаргу задовольнити.

Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав з підстав викладених у ній та просив її задовольнити.

Детектив проти задоволення скарги заперечував з підстав її необґрунтованості, у зв`язку з чим просив відмовити у її задоволенні.

Заслухавши скаржника, детектива, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність детектива, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.169 КПК України.

Встановлено, що НАБ України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000394 від 26.10.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.368, ч.3 ст.368, ч.2 ст.368-2, ч.2 ст.364,ч.2 ст.365, ч.1 ст.182 КК України за фактами:

- здійснення службовими особами правоохоронного органу за попередньою змовою групою осіб, явно виходячи за межі наданих їм прав та повноважень, незаконних заходів візуального спостереження за фізичними особами,

- здійснення службовими особами правоохоронного органу явно виходячи за межі наданих їм прав та повноважень, незаконних заходів візуального спостереження за фізичними особами та погрози застосування насильства,

- набуття посадовою особою правоохоронного органу у власність активів у значному розмірі, законність набуття яких не підтверджена,

- отримання службовою особою правоохоронного органу неправомірної вигоди в особливо великому розмірі,

- завдання шкоди правам та інтересам громадян, що спричинило тяжкі наслідки, вчинене посадовими особами правоохоронного органу.

В рамках кримінального провадження детектив НАБ України звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва із клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку приміщення АДРЕСА_2 , що перебуває у власності Національної академії прокуратури України та знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.11.2016 року було надано дозвіл детективу Національного бюро Другого відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_6 , детективам групи детективів у кримінальному провадженні №0000394 від 26.10.2016 року, на проведення обшуку, із правом доручення його проведення оперативним підрозділам, у квартирі (житлі) за адресою: АДРЕСА_4 , що перебуває у власності Національної академії прокуратури України та знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_4 , з метою виявлення та фіксації обставин вчинення кримінальних правопорушень; відшукання знарядь вчинення злочинів; документів у паперовому та електронному вигляді, чорнових записів, записників, щодо планування та здійснення злочинної діяльності, отримання незаконного прибутку; предметів накопичення, зберігання та передачі інформації (комп`ютерної техніки, засобів друку, копіювання та сканування, флеш-карт, СД та ДВД дисків, відео-фото, тощо), мобільних телефонів та їх складових; майна, яке було здобуто у результаті вчинення злочинних дій; грошових коштів, цінностей, а також інших предметів, речей і документів, які мають значення для даного кримінального провадження, та можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді від 09.02.2017 року скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність детективів Національного антикорупційного бюро України в рамках кримінального провадження№0000394, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, задоволено частково.
Зобов`язано детективів Національного антикорупційного бюро України, які здійснюють досудове розслідування кримінального провадження №0000394 негайно повернути ОСОБА_4 тимчасово вилучене у нього майно 02.11.2016 під час обшуку за адресою АДРЕСА_5 за виключенням мобільного телефону марки Самсунг Джи Ти -19 300 (ІМЕІ НОМЕР_1 ), наряду-замовлення №Н000048476 від 26.03.2015 на ім`я ОСОБА_7 , власника Ауді, д.н.з. НОМЕР_2 , та дублікату висновку (акту) з експертної оцінки від 15.01.2015 за заявою ОСОБА_4 на оцінку автомобіля Ауді, д.н.з. НОМЕР_3 , належний ОСОБА_8 , з доданими до нього копіями свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №5398 від 04.04.2007, кваліфікаційного свідоцтва оцінювача ОСОБА_9 та сертифіката суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_9 №691/15 від 27.08.2015 року.

Ухвалою слідчого судді від 13.02.2017 року було зобов`язано детектива Національного бюро Другого відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_10 , який здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0000394 від 26.10.2016 року, або будь-яку іншу уповноважену на те особу, повернути ОСОБА_4 майно, яке було тимчасово вилучене в результаті проведення обшуку 02 листопада 2016 року, здійсненого детективом ОСОБА_5 у кімнаті АДРЕСА_1 , якою користується ОСОБА_4 .

Згідно протоколу повернення вилучених речей та документів від 25.02.2017 року ОСОБА_4 були повернуті речі та документи, що вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_4 , крім мобільного телефону Samsung GT-19300; наряд-замовлення №Н000048476 на ім`я ОСОБА_7 власника Audi Q7; дублікат висновку з експертної оцінки від 15.01.2015 року за заявою ОСОБА_4 на оцінку AUDI Q7.

Неповернення зазначеного майна детектив обгрунтовує наявністю постанов про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 08.11.2016 року.

Однак, слідчий суддя вважає, що зазначене майно також підлягає поверненню ОСОБА_4 з огляду на наступне.

Як встановлено вище, ухвалою слідчого судді від 01.11.2016 року було надано дозвіл детективам НАБ України на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_4 .

Однак, обшук був проведений за адресою: АДРЕСА_6 .

Зазначена адреса не була вказана в ухвалі слідчого судді від 01.11.2016 року про надання дозволу на проведення обшуку.

На дату розгляду зазначеної скарги, а ні прокурором, а ні детективом жодного клопотання про проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_6 подано не було, і відповідно такий дозвіл слідчим суддею не надавався.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що дана слідча дія (обшук) був проведений незаконно, оскільки фактично він проведений не за тією адресою, що була вказана в ухвалі слідчого судді від 01.11.2016 року про надання дозволу на проведення обшуку.

Враховуючи те, що дана слідча дія була проведена незаконно, слідчий суддя приходить до висновку, що будь-які докази здобуті в результаті її проведення мають бути визнанні недопустимими, тимчасово вилучене майно має бути повернуто власнику.

Наявність постанов про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів не спростовує вищевказаних висновків слідчого судді.

Згідно роз`яснень, які містяться в Узагальненні Вищого спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», наданого листом від 01.01.2017 року, результат аналізу ухвал слідчих суддів свідчить про те, що аргументом сторони обвинувачення, яким ця сторона послуговується для підтвердження законності залишення майна у володінні органів досудового розслідування та відсутності підстав для його повернення, є визнання такого майна речовими доказами. Однак слід враховувати, що якщо ці докази були одержані під час обшуку і не були визначені в ухвалі про обшук як майно, для виявлення якого надано дозвіл на обшук, визнання такого майна речовими доказами без звернення з клопотанням про його арешт не може вважатись належним порядком забезпечення правомірності володіння відповідним майном органами досудового розслідування. З огляду на це обґрунтованими є ухвали слідчих суддів щодо зобов`язання повернення такого майна.

Наведене ґрунтується на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 166, 170 174 цього Кодексу. Таким чином, правомірність володіння органами досудового розслідування майном, яке наділене ознаками речових доказів, має підтверджуватись в порядку, визначеному зазначеними статтями.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя не приймає до уваги наявність постанов про визнання речовими доказами, як підстави для володіння органами досудового розслідування майном, що було вилучено під час обшуку, крім всього іншого, проведеного за адресою не вказаною в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку.

Також, слід зазначити, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13.02.2017 року було зобов`язано детектива Національного бюро Другого відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_10 , який здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0000394 від 26.10.2016 року, або будь-яку іншу уповноважену на те особу, повернути ОСОБА_4 майно, яке було тимчасово вилучене в результаті проведення обшуку 02 листопада 2016 року, здійсненого детективом ОСОБА_5 у кімнаті АДРЕСА_1 , якою користується ОСОБА_4 .

Згідно ст.533 КПК України, вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

У відповідності до ст.534 КПК України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно до ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як вбачається із ст.28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд. Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

Поряд з цим, ст.113 КПК України передбачає, що процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.114 КПК України, для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

Отже, законодавець чітко зобов`язує учасника кримінального провадження приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії у межах встановлених законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжків часу, без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.

Тобто, детектив не має права утримувати у себе будь-який речовий доказ, окрім настання випадків передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього КПК України.

Згідно до ст.169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема, у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу, у разі скасування арешту.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Отже, правомірність володіння органами досудового розслідування майном, яке наділене ознаками речових доказів, має підтверджуватись в порядку, визначеному зазначеними статтями.

В такому випадку, якщо клопотання не було подане вчасно, то згідно до абзацу 2 ч.5 ст.171 КПК України, таке майно підлягає негайному поверненню.

Отже, законодавець надав слідчому, прокурору 48 годин або наступний робочий за днем обшуку, для того, щоб вирішити питання про подальшу долю вилученого під час обшуку майна, яке не входило до переліку майна на яке надавався дозвіл на обшук та вилучення, в протилежному випадку, таке майно втрачає статус тимчасово вилученого майна та підлягає негайному поверненню його власнику та володільцю.

Натомість, вказана ухвала слідчого судді від 13.02.2017 року у порушення ст.16, 169, 171, 173, 532, 533 КПК України на дату розгляду даного клопотання не виконана, майно не повернуто.

У третьому абзаці ст.41 Конституції встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

До однієї з основних засад кримінального провадження відноситься недоторканність права власності, яка визначена у ст.16 КПК. Частина перша цієї норми імперативно встановлює, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, згідно ст.16 КПК України лише судовим рішенням особу може бути позбавлено права власності та лише судовим рішенням обмежується право власності. Без судового рішення згідно ст.16 КПК можливе обмеження права власності лише шляхом застосування процедури «тимчасового вилучення майна», яка визначена статтями 167-169 КПК України.

Обмеження права власності на майно, що було тимчасово вилучене у кримінальному провадженні не може тривати довше ніж зазначено у ч.5 ст.171 КПК.

Виходячи зі змісту ст.16 КПК про те, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, єдиним таким судовим рішенням, передбаченим КПК, яке призначене обмежувати право власності у кримінальному провадженні є ухвала про арешт майна.

Таким чином, у разі відсутності ухвали слідчого судді про арешт майна, воно повинно бути негайно повернуте особі, у якої було вилучене.

Отже, відповідно до вимог ст.ст.169, 171, 173 КПК України вказане майно підлягає негайному поверненню, оскільки не може бути речовим доказом у справі та на нього слідчим суддею не надавався дозвіл на проведення обшуку та не накладався арешт.

З урахуванням викладеного клопотання підлягає задоволенню.

У Х В А Л И В:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність детектива Національного антикорупційного бюро України, що полягає у неповерненні майна, вилученого під час обшуку задовольнити.
Визнати бездіяльність працівників Національного антикорупційного бюро України, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна незаконною.
Зобов`язати детектива Національного бюро Другого відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_6 , який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000394 від 26.10.2016 року або будь-яку іншу службову особу НАБ України, яка має відношення до даного кримінального провадження, в розумні строки повернути власнику ОСОБА_4 або його адвокату ОСОБА_3 майно, яке було вилучено в результаті обшуку 02.11.2016 року, проведеного детективом ОСОБА_5 у кімнаті №17, за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, 24, літера 1 А, якою користується ОСОБА_4 , а саме:

1.мобільний телефон Samsung GT-19300;

2.наряд-замовлення № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_7 власника Audi Q7;

3.дублікат висновку з експертної оцінки від 15.01.2015 року за заявою ОСОБА_4 на оцінку AUDI Q7.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1