Дата документу Справа № 323/2466/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/143/17
Єдиний унікальний № 323/2466/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000492, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 вересня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 28.02.2000 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч 2 ст. 140 КК України до 3 років 2-х місяців позбавлення волі, на підставі ст. 43 КК України приєднано покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.04.1999 року і призначено остаточне покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 19.10.2004 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч 1 ст. 187 КК України до 3-х років позбавлення волі;

- 13.06.2008 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч 1 ст. 122 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.

- 12.02.2009 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч 2 ст. 185 КК України до 2-х років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки

- 19.07.2011 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 5 років 1 місяцю позбавлення волі;

- 25.04.2016 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим терміном 1 рік;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді шести місяців арешту. На підставі ч 4 ст. 70 КК України, призначено покарання за сукупністю злочинів у вигляді одного року позбавлення волі.

За ч. 1 ст. 286 КК України призначено покарання у вигляді двох місяців арешту без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25.04.2016 року, призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді одного року одного місяця позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Строк покарання рахується з моменту фактичного затримання для направлення в місця позбавлення волі для відбування покарання.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Цивільний позов задоволений у повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 1900,95 гривень матеріальної шкоди і 60000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати в сумі 2990,64 гривень.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 22.04.2016 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, в с. Вільне Оріхівського району Запорізької області, ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прийшов на подвір`я АДРЕСА_3 , де шляхом вільного доступу, повторно, таємно, з корисливих мотивів, демонтував металеву огорожу та викрав 7 штук металевих труб вартістю 251,75 гривень, 10 метрів металевої сітки рабиці вартістю 225,25 гривень, 10 штук металевих прутів вартістю 53 гривні, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 530 гривень.

01.05.2016 року, приблизно о 15 годині, водій ОСОБА_8 , не маючи при собі водійського посвідчення на право керувати транспортним засобом відповідної категорії, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, керуючи автомобілем «ВАЗ-2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по ґрунтовій дорозі біля ставка, розташованого поблизу с. Григорівське Оріхівського району Запорізької області зі сторони м. Оріхів в напрямку м. Запоріжжя.

В цей час на узбіччі зліва по ходу руху автомобіля знаходився малолітній пішохід ОСОБА_10 .

Продовжуючи рух та долаючи закруглення проїжджої частини, водій ОСОБА_8 , перед зміною напрямку руху, не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок свого руху вліво, внаслідок чого виїхав на ліве узбіччя по ходу свого руху, де скоїв наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_10 .

Своїми діями водій ОСОБА_8 порушив вимоги п.п. 2.1 а), б), г), 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року зі змінами № 136 від 06.03.2013 року, відповідно до яких :

- п 2.1 Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб;

г) поліс ( сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

- п 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь - якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п 10.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до висновку експерта № 376/16 від 14.06.2016 року, з технічної точки зору, знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди малолітній пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої стегнової кістки у верхній третині зі зміщенням кісткових фрагментів і, відповідно до висновку експерта № 2149 від 23.06.2016 року, кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, безпечні для життя, але потягли за собою тривалий розлад здоров`я більше 21 дня.

Ушкодження утворилися від дії тупих предметів і могли виникнути в результаті ударів виступаючими частинами рухомого автомобіля в умовах дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що він з вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 27.09.2016 року не згоден частково, а саме не згоден в частині призначеного йому покарання, яке на його думку є занадто суворим. Суд першої інстанції належним чином не врахував всі пом`якшуючі обставини та не застосував до нього положення ст.75 КК України призначаючи покарання за ч.2 ст.185 КК України. Стосовно призначеного покарання за ч.1 ст.286 КК України, обвинувачений вважає, що суд необґрунтовано призначив йому покарання у виді арешту.
Крім того обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі вказує, що згідно вступної частини вироку Оріхівського районного суду Запорізької області від 27.09.2016 року, суд ухвалив цей вирок у підготовчому судовому засіданні, чим прямо порушив вимоги ч. 3 ст.314 КПК України.
Враховуючи викладені в апеляційній скарзі обставини, обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 27.09.2016 року, в частині призначеного йому покарання, а саме на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання за ч. 2 ст. 185 КК України з іспитовим строком на 1 рік. Призначити йому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у вигляді штрафу у розмірі, передбаченому санкцією цієї статті. В іншій частині вирок залишити без змін.
Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: думку потерпілої, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, прокурора, який вважав, що вирок є законним і обґрунтованим, його слід залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Доведеність вини обвинуваченогоОСОБА_8 у вчинені злочинівпри обставинах, наведених у вироку, в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України перевірці в апеляційному порядку не підлягає.

Дії обвинуваченогоОСОБА_8 вірно кваліфіковані місцевим судом за ч.1 ст.286, ч.2 ст.185 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції, обираючи вид і міру покаранняОСОБА_8 , належним чином врахував обставини, передбачені законом і, зазначивши у вироку, що ОСОБА_8 вчинив два злочини, раніше судимий за корисливі злочини, не відшкодував потерпілій завданих збитків, але у скоєному щиро покаявся та визнав свою провину повністю. Приймаючи до уваги зазначені обставини, а також наявність обставини, що обтяжує покарання, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 майже мінімальне покарання, передбачене санкцією статей обвинувачення. Оскільки один із інкримінованих злочинів скоєний в період іспитового строку, призначеного за попереднім вироком, суд першої інстанції застосував положення ст.71 КК України і за сукупністю вироків приєднав до покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25.04.2016 року лише один місяць. За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обрав обвинуваченому мінімально можливе покарання і не вбачає достатніх підстав для подальшого його пом`якшення.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 вересня 2016 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4