Ухвала
іменем україни

12 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Апеляційного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року ОСОБА_4 засуджено:
за ч. 1 ст. 191 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із збереженням матеріальних цінностей на строк 1 рік;
за ч. 3 ст. 191 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із збереженням матеріальних цінностей на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 КК ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із збереженням матеріальних цінностей на строк 3 роки.
Згідно ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Приватінвест» 16219 грн 86 коп. матеріальної шкоди.
Вироком Апеляційного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 в частині призначеного йому покарання скасовано. Призначено ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 191 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із збереженням матеріальних цінностей на строк 1 рік; за ч. 3 ст. 191 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із збереженням матеріальних цінностей на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із збереженням матеріальних цінностей на строк 3 роки.
У решті вирок залишено без зміни.
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд оскаржуваного судового рішення в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу, додані до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що її слід залишити без руху з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Згідно з ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі, зокрема, зазначаються: обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Проте, наведених положень процесуального закону не дотримано, оскільки у касаційній скарзі засудженого відсутнє обґрунтування необхідності зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення на підставах передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, з урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення є:
1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК);
2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК);
3) невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Крім того, касаційна скарга засудженого не містить конкретної вимоги щодо оскаржуваного судового рішення, яка б узгоджувалася з положеннями ст. 436 КПК України. Зокрема, вказаною статтею передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення;
2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
4) змінити судове рішення.
З урахуванням наведеного, засудженому слід зазначити вимогу щодо оскаржуваного судового рішення, яка б узгоджувалася з положеннями ст. 436 КПК України, обґрунтувати свою вимогу з урахуванням положень ч. 1 ст. 438 цього ж Кодексу.
Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Залишення касаційної скарги без руху не перешкоджає відкриттю касаційного провадження за умови усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, якщо скарга надійде у межах строку, визначеного у ст. 426 КПК України, або не пізніше п`ятнадцятиденного строку з дня одержання копії ухвали про залишення касаційної скарги без руху (заявник має підтвердити, що він не пропустив цей строк при повторному зверненні до суду).
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, п. 6 розділу XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Апеляційного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року залишити без руху.
Встановити засудженому п`ятнадцятиденний строк для усунення зазначених недоліків з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційна скарга буде повернута особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ _______________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3