Єдиний унікальний номер: 378/402/17
Провадження № 1-кп/378/39/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.05.2017 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

потерпілого: ОСОБА_5 ,

його представника: ОСОБА_6 ,

педагога: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в смт. Ставище кримінальне провадження № 0000011 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Терезіно Білоцерківського району Київської області, зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , освіта повна загальна середня, неодруженого, працюючого оператором 3-го розряду ТОВ „Альткорн, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, 2000 та 2005 років народження, раніше в силу ст. 89 КК України не судимого, в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України за слідуючих обставин.

08.01.2017, між 1:00 та 2:00 годиною, точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_8 , знаходячись за місцем проживання ОСОБА_5 в будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, що виникли після висловлювання в адресу його неповнолітньої дочки образливої погрози ОСОБА_5 , умисно наніс останньому кілька ударів кулаками в область голови, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження у вигляді забою носа, верхньої губи, крововиливів на повіках обох очей, та тілесні ушкодження у виді травматичного ушкодження коронкових частин передніх зубів на верхній щелепі (1-го справа і 1,2-го зліва), струсу головного мозку, які згідно висновку судово-медичного експерта № 11 Д від 06.03.2017 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я понад 6 днів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в скоєнні злочину не визнав, суду показав, що близько 19 години 07.01.2017 року прийшов в гості до потерпілого. Вони з потерпілим випили приблизно по 250-300 грам горілки. Близько 23:30 год., повернувшись до будинку з двору, після потерпілого, побачив, що у коридорі останній свариться з дружиною ОСОБА_9 , вимагав, щоб вона надала йому телефон, який тримала в руці в халаті, щоб подивитися, хто до неї дзвонив та переглянути її СМС. Намагаючись забрати телефон, смикав її за руку. На його зауваження припинити це, потерпілий не відреагував, намагався далі забрати телефон. І він сказав потерпілому, що кохає ОСОБА_9 і не дасть її ображати, просив обсудити все без скандалів. Потерпілий сказав, що так не вийде і вдарив його по обличчю в ніс, після чого він похилився на шафу та запитав, чи він задоволений та заспокоївся. Потерпілий сказав, що не заспокоївся та вдарив знову його в обличчя. Після цього він взяв потерпілого за руки і попросив, щоб той заспокоївся та поговорив з ним. Потерпілий його не слухав, вони впали на підлогу, почали качатися. Весь цей час він намагався стримувати потерпілого, а останній намагався його вдарити, і деколи в нього це виходило. Вони докачались до великої кімнати, де він притиснув потерпілого до крісла і відпустив. Потерпілий сказав, що це ще не кінець, і він зґвалтує його дочку ОСОБА_10 , пустить йому кров, та ще раз вдарив його в обличчя. Після цього він вдарив кулаком лівої руки потерпілого в носа, потім в щелепу, та ще два рази по голові. Потім потерпілий попросив, щоб він зупинився. Він ще вдарив два рази рукою в стіну, і в цей час потерпілий втік у веранду, де знаходиться ванна кімната, та закрився там. Після цього він побачив у себе на руці кров, постукав у двері, за якими закрився потерпілий, та запропонував йому поговорити. Потерпілий відмовився та сказав, що буде говорити з ним в суді. Він хотів йти додому, але ОСОБА_11 попросила щоб залишився, оскільки переживала, що потерпілий буде влаштовувати скандали, на що він погодився. 8 січня 2017 року вранці він з ОСОБА_9 та її дітьми їздили до її батьків в с. Винарівку, яким повідомили про їх стосунки.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, з посиланням на те, що він діяв в стані необхідної оборони, його вина у скоєнні інкримінованого йому злочину доведена сукупністю зібраних досудовим слідством та досліджених в судовому засіданні доказів. Зокрема, показаннями самого обвинуваченого про нанесення ним вищевказаних чотирьох ударів потерпілому, показаннями потерпілого ОСОБА_5 , малолітнього свідка ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а також оголошеними та дослідженими доказами, що є в справі.

Так допитаний в якості потерпілого ОСОБА_5 суду показав, що 7 січня 2017 року в них дома, по АДРЕСА_3 , ввечері він з дружиною та ОСОБА_17 , з яким вони товаришували тривалий час, святкували Різдво. Разом випили 0, 7 л самогону. Близько півночі, запідозривши дружину в невірності, хотів забрати в неї її телефон. ОСОБА_18 сказав йому, що не дасть її ображати та повідомив, що буде жити з його дружиною. Обурений від почутого, він сказав, що буде любити його ( ОСОБА_19 ) неповнолітню дочку, після чого останній озвірів та став наносити йому чисельні удари кулаками рук (в основному лівої руки) по обличчю та ліктями рук по спині, коли він нагинався, ухиляючись від ударів. ОСОБА_19 наносив йому удари в двох кімнатах спальній та прихожій. Оскільки він разом з усіма вживав в той вечір спиртне, точної кількості ударів та місця їх нанесення в кімнатах будинку не пам`ятає. В свою чергу він намагався всіляко захищатись від ударів ОСОБА_8 , пригинаючись, закриваючи голову руками та відмахуючись ними, однак, ударів останньому він не наносив. Зрештою зміг втекти від обвинуваченого, закрившись в веранді, де знаходилась ванна кімната з туалетом. ОСОБА_19 став стукати у двері, погрожуючи фізичною розправою всій його сім`ї, проте, двері він йому не відчинив, перебував там до ранку, а в подальшому, переконавшись, що дружина разом із ОСОБА_8 залишили будинок, вийшов з приміщення вищевказаної кімнати, а незадовго після цього приїхали батьки дружини та відвезли його до лікарні. Обвинувачений, з яким товаришував тривалий час, від нього значно сильніший.

Достовірність показань потерпілого, які повністю узгоджуються з іншими матеріалами кримінальної справи, не викликає жодних сумнівів.

Показання потерпілого ОСОБА_20 стверджуються показаннями малолітнього свідка ОСОБА_12 , даними протоколу проведення слідчого експерименту від 10.04.2017 року за участю свідка ОСОБА_12 , протоколу проведення слідчого експерименту від 26.04.2017 року за участю потерпілого ОСОБА_5 , відеозаписами даних слідчих дій, переглянувши в судовому засіданні, висновками судово-медичного експерта.

Зокрема, допитаний в судовому засіданні малолітній свідок ОСОБА_12 суду показав, що 7 січня 2017 року в них дома, по АДРЕСА_3 , ввечері святкували Різдво та був присутній ОСОБА_21 , на столі було спиртне. Пізно вночі, коли мали намір лягати спати, перебуваючи у своїй кімнаті з восьмирічним братом ОСОБА_22 , почув шум в коридорі, крики, нецензурну лайку, коли вибіг, побачив як ОСОБА_23 в прихожій кімнаті бив батька, руками бив в лице, і ліктями по спині, батько намагався захищатись, наносити удари ОСОБА_23 , потім вони перемістились у спальню, через деякий час батькові вдалось вийти у ванну, де він закрився, а ОСОБА_23 став стукати у двері. Після цього вони з матір`ю у спальній кімнаті лягли спати, ОСОБА_23 також залишився з ними до ранку. Коли вони вранці з матір`ю та ОСОБА_23 залишили будинок, батько до них не виходив. Повернувшись пізніше до будинку з матір`ю, дідом і бабою, побачив, що у батька були вибиті зуби.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 162 від 22.03.2017 року ОСОБА_12 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок свого малолітнього віку міг та може правильно сприймати лише зовнішню фактичну сторону обставин, що мають значення для досудового розслідування та давати про це відповідні показання. ОСОБА_12 в своїх показах не виявляє ознак підвищеного фантазування, ознак навіювання, впливу чи примусу. Однак ОСОБА_12 притаманні такі індивідуально-психологічні та вікові особливості як комфортність до свого безпосереднього оточення, залежність від думки значимих людей, потреба в підтримці, в опорі на авторитет, особливо у суб`єктивно складних ситуаціях, консерватизм, які могли здійснити свій вплив на характер його показань у справі (а.с. 74. 75).

Суд з урахуванням вказаного висновку приймає показання малолітнього свідка ОСОБА_12 як правдиві, оскільки вони підтверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_5 , повністю узгоджуються з іншими дослідженими доказами по справі, в т. ч. даними протоколу проведення слідчого експерименту від 10.04.2017 року за участю свідка ОСОБА_12 , та висновком судово-медичного експерта 32 Д від 13.04.2017 року, відповідно до якого виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження могли виникнути в термін при обставинах, вказаних в постанові і малолітнім свідком ОСОБА_12 в ході зазначеного слідчого експерименту (а.с. 79).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показала, що 7 січня 2017 року в них дома, по АДРЕСА_3 , ввечері святкували Різдво та був присутній ОСОБА_21 . Разом втрьох вони розпили близько 0, 5 л самогону. Близько 23:30 години її чоловік ОСОБА_5 , який її ніколи не бив, хотів забрати в неї її телефон, шарпнув за халат. ОСОБА_18 сказав чоловікові, що не дасть її ображати та повідомив чоловікові, що він буде жити з нею. Після цього ОСОБА_5 сказав, що буде жити з його ( ОСОБА_24 ) неповнолітньою дочкою, та наніс ОСОБА_25 два удари кулаком в ніс та нижню щелепу. Після цих ударів ОСОБА_18 став тримати ОСОБА_26 за руки, вони впали на підлогу в коридорі, між ними розпочалася боротьба, вони перекотились у прихожу кімнату, а вона пішла в дитячу спальню до дітей. Як ОСОБА_23 наносив удари ОСОБА_27 , вона не бачила. ОСОБА_28 один раз вибігав з кімнати але вона забрала його. Бачила, що у чоловіка йшла кров з носа і він після бійки закрився в веранді, де знаходилась ванна кімната з туалетом. ОСОБА_19 залишився з нею та дітьми. У останнього були підпухші ніс та губа. Зранку вони просили відчинити двері, але ОСОБА_29 не відкрив. 8 січня 2017 року вони з обвинуваченим та дітьми їздили до її батьків, яким повідомили про їх стосунки. З вказаного часу вона не підтримує шлюбні відносини з ОСОБА_5 в даний час розглядається справа про розірвання шлюбу між ними, фактично вона проживає з лютого 2017 року в найманій квартирі з ОСОБА_17 діти залишились проживати потерпілим.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 суду показали, що 7 січня 2017 року в обідню пору у них гостювали їх дочка ОСОБА_13 , зять ОСОБА_5 та їх діти. Ознак тілесних ушкоджень ОСОБА_5 не мав. Наступного дня близько 10-ої години до них приїхала дочка з ОСОБА_17 та їх внуками. Дочка повідомила, що буде жити з ОСОБА_17 , а старший внук ОСОБА_28 розповів, що ОСОБА_18 напередодні побив батька ОСОБА_5 , при цьому на ОСОБА_25 вони не побачили жодних ознак тілесних ушкоджень. Вони відразу поїхали до зятя за місцем його та дочки проживання в смт. Ставище, де побачили, що у останнього вибиті передні зуби, розбитий ніс, по кімнатах була кров, після чого доставили зятя до районної лікарні, де він, у зв`язку з отриманими ушкодженнями проходив стаціонарне лікування.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_16 , суду показав, що 07.01.2017 його син - ОСОБА_5 разом із дружиною та дітьми (онуками) гостювали у нього вдома. Будь-яких видимих тілесних ушкоджень у сина не було. Наступного дня йому зателефонував сват - ОСОБА_15 та повідомив, що його син перебуває в лікарні. По приїзду до сина, побачив, що у останнього розбитий ніс, вибиті зуби та синці на обличчі.

Винність обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, підтверджується також іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- заявою ОСОБА_5 від 09.01.2017 року про притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за нанесення тілесних ушкоджень (а. с. 46);

- даними довідки КЗ „Ставищенська ЦРЛ від 03.02.2017 р. № 149, відповідно до якої ОСОБА_5 з 08.01.2017 року знаходився на лікуванні в даному закладі по 30.01.2017 року з діагнозом „Струс головного мозку, перелом кісток носа з порушенням дихання, забій м`яких тканин обличчя; травматичний перелом1 верхнього зуба праворуч, 1, 2 верхнього ліворуч на 2/3; травматичний вивих 2 верхнього праворуч та забій перенісся (а.с.52);

- висновком судово-медичного експерта № 11 Д від 06.03.2017, відповідно до якого ОСОБА_5 були спричинені наступні тілесні ушкодження: забій носа, верхньої губи, крововиливи на повіках обох очей, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, та тілесні ушкодження у виді травматичного пошкодження коронкових частин передніх зубів на верхній щелепі (1-го справа та 1,2 зліва), струсу головного мозку, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я понад 6 днів. Вищезазначені тілесні ушкодження утворились внаслідок дії тупого предмета (-ів), і могли утворитись у строк та за обставин, зазначених у постанові (можливо рук, ніг людини, інших предметів) (а.с.55,56);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 10.04.2017 року за участю свідка ОСОБА_12 , відеозаписом даної слідчої дії, переглянутим в судовому засіданні, під час якої вказаний свідок показав, де саме та куди саме ОСОБА_8 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_5 (а.с. 102, 103);

- висновком судово-медичного експерта № 32 Д від 13.04.2017 року, відповідно до якого виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження: забій носа, верхньої губи; травматичне пошкодження коронкових частин передніх зубів на верхній щелепі (1-го справа і 1, 2го зліва); крововиливи на повіках обох очей; струс головного мозку виникли від дії тупого предмета (-ів), і могли виникнути в термін при обставинах, вказаних в постанові і малолітнім свідком ОСОБА_12 в ході слідчого експерименту від 10.04.2017 року (а.с. 79);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 26.04.2017 року за участю потерпілого ОСОБА_5 , відеозаписом даної слідчої дії, переглянутим в судовому засіданні, під час якої потерпілий показав, де саме та в які частини тіла ОСОБА_8 наносив йому тілесні ушкодження (а.с. 104, 105);

- висновком судово-медичного експерта № 34 Д від 28.04.2017 року, відповідно до якого виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження: забій носа, верхньої губи; травматичне пошкодження коронкових частин передніх зубів на верхній щелепі (1-го справа і 1, 2го зліва); крововиливи на повіках обох очей; струс головного мозку виникли від неоднократної дії тупого предмета (-ів), і могли виникнути в термін при обставинах, вказаних в постанові і потерпілим ОСОБА_5 в ході слідчого експерименту від 26.04.2017 року, та не могли утворились внаслідок падіння з висоти зросту, про що свідчить характер та локалізація пошкоджень (а. с. 82).

Суд не приймає як належний допустимий доказ протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.03.2017 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_13 , оскільки вказана процесуальна дія вчинена з порушенням вимоги ст. 228 КПК України, зокрема, ОСОБА_13 не була слідчим опитана про зовнішній вигляд та про прикмети особи, фотознімок якої було надано для впізнання, в даному протоколі відповідь даного свідка про впізнання особи за фотознімком не є конкретною (а.с. 58). Проте, даний свідок в судовому засіданні чітко вказала, що вона обвинуваченого давно знає, і саме між останнім та потерпілим з 7 на 8 січня 2017 року в будинку, де вона проживала з чоловіком та дітьми, відбувся конфлікт та бійка після повідомлення обвинуваченим про його з нею стосунки.

Показання потерпілого ОСОБА_5 та показання малолітнього свідка ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та інші досліджені судом докази суд вважає правдивими і достовірними, вони не суперечать один одному, стверджують один одного і відповідають фактичним обставинам справи. Із урахуванням цього, а також того, що усі зазначені докази зібрані із дотриманням вимог КПК України, суд приймає зазначені докази.

Твердження обвинуваченого, що він діяв в межах необхідної оборони, захищаючись від незаконних посягань потерпілого ОСОБА_5 були предметом розгляду в суді першої інстанції та не знайшли свого підтвердження, оскільки вони спростовані свідченнями потерпілого, який показав, що він першим ударів обвинуваченому не наносив, останній почав наносити йому удари першим після його образливої репліки в адресу неповнолітньої дочки обвинуваченого. Показання потерпілого суд вважає об`єктивними та такими, що співвідносяться з встановленими обставинами справи, та іншими дослідженими по справі доказами.

До показів обвинуваченого, в яких він заперечує вчинення злочину, та показань свідка ОСОБА_13 про нанесення потерпілим першим двох ударів кулаком по обличчю обвинуваченого та до показань свідка ОСОБА_30 в частині, що вона 8 січня 2017 р. бачила на обличчі обвинуваченого тілесні ушкодження (підпухший ніс, розбиті губи та синець на лівій щоці), суд відноситься критично і розцінює їх, зі сторони обвинуваченого - як намір уникнути відповідальності за заподіяне, зі сторони свідка ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_30 як намір вигородити обвинуваченого, з яким ОСОБА_13 в даний час проживає, а ОСОБА_31 є рідною його сестрою.

Доводи обвинуваченого та його захисника ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_8 захищався від нападу потерпілого, в зв`язку з чим міг нанести потерпілому тілесні ушкодження в стані необхідної оборони не ґрунтуються на вимогах закону, на досліджених доказах та є безпідставними.

За змістом статті ст. 36 КК України необхідна оборона - це правомірний захист охоронюваних законом прав та інтересів особи, суспільства або держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, необхідної і достатньої в даній обстановці шкоди, що відповідає небезпеці посягання й обстановці захисту.

Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певних умов, визначених законом. Такими, відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України, є будь-які дії особи, які безпосередньо спрямовані на заподіяння негайної і невідворотної істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, та у зв`язку з цим вимагають свого негайного відвернення або припинення. А така необхідність виникає тоді, коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди тому, хто посягає, загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних законом прав та інтересів.

Твердження обвинуваченого про те, що він захищався від нападу потерпілого, є безпідставними, оскільки таких обставин при розгляді справи не встановлено. Локалізація тілесних ушкоджень на тілі потерпілого відповідає механізму їх виникнення, про який пояснював потерпілий та не узгоджується із захисною версією обвинуваченого. Кількість та характер тілесних ушкоджень, які наніс обвинувачений потерпілому, свідчить про оборону в діях саме потерпілого, а не обвинуваченого.

Суд не бере до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_8 про нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому у відповідь на неодноразові удари потерпілого, показання свідка ОСОБА_13 про нанесення потерпілим першим двох ударів кулаком по обличчю обвинуваченого, та вищевказані показання ОСОБА_30 , оскільки їх показання спростовуються показаннями потерпілого, свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , які бачили обвинуваченого наступного дня і слідів тілесних ушкоджень на потерпілому не бачили, та довідкою Ставищенської ЦРЛ від 16.03.2017 року, відповідно до якої ОСОБА_8 за медичною допомогою до вказаного медичного закладу не звертався (а.с. 57), а також вищевказаними висновками судово-медичної експертизи, відповідно до яких не виключається можливість утворення вищезазначених тілесних ушкоджень у потерпілого за обставин, що вказані в протоколах проведення слідчих експериментів за участю малолітнього свідка ОСОБА_12 та за участю потерпілого. Зазначені докази судом досліджено в судовому засіданні та суд вважає їх такими, що не містять суперечностей, вони узгоджуються між собою, а тому суд кладе їх в основу обвинувального вироку.
Таким чином, аналізуючи та оцінюючи в сукупності установлені і перевірені в судовому засіданні докази, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_8 , доведене повністю і його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані, які характеризують особу останнього, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.

Судом враховується те, що обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості, вину в його скоєнні не визнає. Аналіз даних про особу обвинуваченого вказує на те, що він працює, по місцю проживання та роботи характеризується позитивно (а. с. 69, 99), згідно довідок КЗ „Ставищенська ЦРЛ від 19.01.2017 р. на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а. с. 66, 67), є особою, яка в силу ст. 89 КК України не має судимості, відзначений подякою Ставищенської РДА та Ставищенської районної ради від 20.02.2015 року, як учасник Революції гідності (а. с. 101), подякою Ставищенської районної ради 21.11.2016 року з нагоди Дня Гідності та Свободи (а. с. 100), має на утриманні двох неповнолітніх дітей, дочку ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 107, 108).

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Із урахуванням обставин вчинення злочину, приймаючи до уваги, що обвинувачений наніс тілесні ушкодження потерпілому на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, що виникли після висловлювання в адресу його неповнолітньої дочки образливої погрози ОСОБА_5 , враховуючи тяжкість вчиненого злочину, вищевказані дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують йому покарання, суд вважає, що з урахуванням принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, обвинуваченому слід призначити міру покарання в межах санкції статті, за якою його визнано винним, у виді штрафу, бо саме така міра покарання на думку суду, є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Суд обговорив можливість застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України, проте, підстав для її застосування не знаходить.

Керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_8 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Ставищенський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1