Справа № 183/1344/17
№ 1-кп/183/553/17
В И Р О К
іменем України
12 квітня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000056 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Скадовськ, Херсонської області, громадянина України, розлученого, з середньо - технічною освітою, військовослужбовця за контрактом, солдата військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та тимчасово мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:
19 жовтня 2015 року наказом № 137 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), яка дислокується у АДРЕСА_3 , військовослужбовця за контрактом ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) та призначено на посаду старшого механіка водія 1-го механізованого відділення 3-го механізованого взводу, 1-ї механізованої роти, 1 механізованого батальйону, військової частини НОМЕР_1 .
Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 9,11,12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові,сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Відповідно до Закону України про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Однак, 10 березня 2016 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині пп НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 09 березня 2017 року, коли солдата ОСОБА_4 було доставлено до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України.

Таким чином, у період з 10 березня 2016 року по 09 березня 2017 року солдат ОСОБА_4 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) без поважних причин та незаконно перебував поза межами військової частини, в умовах особливого періоду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що дійсно 10 березня 2016 року він, повернувшись із зони проведення антитерористичної операції, взнав, що його тітка, дочка, якої мешкає за межами країни, захворіла, знаходиться в лікарні та потребує його допомоги, і він, не отримавши дозволу від командування, самовільно залишив розташування військової частини, а 08 березня 2017 року приїхавши в м. Дніпро в гості до свого військового товариша, біля військового шпиталю, був зупинений патрульними ВСП, які доставили його до військової прокуратури. У скоєному щиро кається і має бажання продовжувати військову службу.

В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких.

Однак, обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений є особою, що раніше не судима, вину визнав повністю, за місцем служби він характеризується позитивно (а.п.30), на обліках у лікарів не перебуває (а.п.31), має на утриманні малолітню дочку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , приймав участь в антитерористичній операції, є учасником бойових дій (а.п.33).

Щире каяття ОСОБА_4 визнається обставиною, що пом`якшує його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_4 без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Копію вироку ОСОБА_4 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1