Справа № 458/753/16-к
1-кп/458/3/2017
УХВАЛА
01 червня 2017 року Турківський районний суд Львівської області в складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , підсудного ОСОБА_5 , розглянувши в м.Турці Львівської області матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 367 Кримінального кодексу України,
встановив:
Заявлений самовідвід було поставлено на обговорення.
Захисник вважав необхідним самовідвід задовольнити, оскільки прокуратура може чинити таким способом тиск на суддю.
Підсудний не зміг визначитися і поклався на думку суду.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до наступного.
Згідно зі статтею 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні:
1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;
2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;
3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;
5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
Згідно зі статтею 81 КПК України у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.
Усі інші відводи під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя, а під час судового провадження - суд, який його здійснює.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини (справи "Білуха проти України", "Мироненко і Мартенко проти України") важливим є, чи існують переконливі факти, які б могли
свідчити про безсторонність суду. Це означає, що при вирішенні
того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що
певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є
важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна
вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну
важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки
чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться"
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність
безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6
Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного
критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте
переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до
об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи
забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких
сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи
мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що
свідчать про те, що суд не є безстороннім.
Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи
існують певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в безсторонності судді. Тобто при
визначенні наявності у відповідній справі законних підстав
сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне
значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими. У цьому зв`язку навіть видимі ознаки можуть мати певне
значення або, іншими словами, "має не лише здійснюватися
правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється", адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в
демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість.
В даному випадку суд бере до уваги право учасників судового розгляду на справедливий суд незалежним і безстороннім судом, а не залежним від сторони обвинувачення, і, враховуючи вимоги Європейського суду з прав людини про те, що суд, який розглядає справу, має забезпечувати відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності, враховуючи, що існують факти, а саме залежність судді від сторони обвинувачення, якою є Прокуратура Львівської області (незалежно від того, яке саме управління сторони обвинувачення проводить розслідування щодо судді), які можуть бути підставою для сумніву у безсторонності судді, враховуючи, що наведені суддею факти мають таку природу та ступінь, що
свідчать про те, що суд на даний час не є безстороннім, а тому суд приходить до переконання про необхідність задоволення самовідводу судді, оскільки викладені суддею обставини вважає такими, що перешкоджають розгляду нею даної кримінальної справи в світлі викладених вище вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішень Європейського суду з прав людини у справах "Білуха проти України" від 09.11.2006 року, "Мироненко і Мартенко проти України" від від 10.12.2009 року.
На підставі наведеного вище та керуючись статтями 7, 75, 80-82 Кримінального процесуального кодексу України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішеннями Європейського суду з прав людини "Білуха проти України" від 09.11.2006 року, "Мироненко і Мартенко проти України" від від 10.12.2009 року, суд
ухвалив:
заявлений самовідвід задовольнити.
Справу передати на розгляд іншого судді Турківського районного суду Львівської області відповідно до ст. 35 Кримінального процесуального кодексу України.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя -