Справа № 2314/9208/12
Провадження № 1/711/6/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,

за участі потерпілої ОСОБА_4 , підсудного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальну справу за звинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, громадянина України, не працюючого, пенсіонера, з вищою освітою, не судимого, мешканця АДРЕСА_1 ,

в скоєнні злочину, відповідальність за який передбачено ч.2 ст. 125 КК України, суд
встановив:

Підсудний ОСОБА_5 умисне заподіяв потерпілій ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження за наступних обставин.

Між підсудним ОСОБА_5 та потерпілою ОСОБА_4 на протязі тривалого часу склались неприязні стосунки із-за цивільно-правових спорів, які вони вирішували в судах. На підставі рішення суду та дубліката виконавчого листа, виданого 17.04.2012 р. Придніпровським районним судом м. Черкаси, Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції (далі ДВС) на 20.09.2012 р. призначено проведення виконавчої дії - вселення ОСОБА_4 в будинок АДРЕСА_1 , тому вранці вказаного дня туди прибули представники ДВС ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , а згодом потерпіла ОСОБА_4 зі своїми знайомими, серед яких були ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 .

Біля 09 год. 30 хв. 20 вересня 2012 року у дворі будинку АДРЕСА_1 перебували зазначені представники ДВС, підсудний і свідок ОСОБА_11 . Туди зайшла потерпіла, за якою намагалась зайти свідок ОСОБА_12 , але підсудний закрив перед нею хвіртку, проти чого заперечила потерпіла і намагались її відчинити. Підсудний ОСОБА_5 на ґрунті неприязних відносин притис потерпілу ОСОБА_4 до хвіртки та з метою заподіяння їй тілесних ушкоджень умисно наніс потерпілій не менше одного удару своєю рукою по її лівій руці, заподіявши їй легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на тильній поверхні лівої кисті з захватом променево-зап`ясткового суглобу та фаланг пальців, чим вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 125 КК України.

Підсудний ОСОБА_5 винним себе не визнав та пояснив наступне.

Він не відчував і не відчуває неприязні до потерпілої ОСОБА_4 , яка доводиться йому сестрою, але між ними виникли цивільно-правові спори, які вирішувались в судах різних інстанцій. Вранці 20.09.2012 р. було заплановано проведення вселення потерпілої в будинок АДРЕСА_1 , де він проживає. Дві працівниці ДВС пройшли у двір, де перебував він та свідок ОСОБА_11 . Незабаром до двору підійшла потерпіла зі своїми знайомими і він на прохання працівників ДВС впустив потерпілу у двір та намагався закрити за нею хвіртку, щоб до двору не зайшли друзі потерпілої, але не встиг цього зробити, тому що потерпіла накинулась на нього і подряпала обличчя. Він не застосовував до неї фізичного насильства і не заподіював ніяких тілесних ушкоджень.

Вина підсудного ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку злочину підтверджена наступними доказами.
Із копій дубліката виконавчого листа (т.1 а.с.13-14) встановлено, що на підставі рішення суду ОСОБА_4 підлягала вселенню до частини будинку АДРЕСА_1 .
Згідно з вимогою державного виконавця примусове вселення планувалось провести о 09 год. 20.09.2012 р. (т.1 а.с.9-10).
Із копії акта ДВС встановлено, що вселення ОСОБА_4 20.09.2012 р. не відбулось із-за конфлікту («в зв`язку з лайкою з ОСОБА_5 ») (т.1 а.с.31).
Потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що біля 09 год. 30 хв. 20.09.2012 р. вона разом із своїми знайомими прибула до будинку АДРЕСА_1 для проведення виконавчої дії її примусового вселення на підставі рішення суду. Підсудний впустив її у двір, але не пропустив її знайому ОСОБА_12 . Вона намагалась відчинити хвіртку, але підсудний притис її та умисне наніс удари кулаками по голові та руках і ногою в стегно.

Свідок ОСОБА_6 дала показання про те, що вона разом з ОСОБА_7 з метою примусового виконання судового рішення прибула 22.09.2012 р. до будинку, в який необхідно було вселити ОСОБА_4 , де перебували підсудний ОСОБА_5 та якась жінка похилого віку. Потім прибула потерпіла зі знайомими і після того, як потерпіла зайшла у двір, між нею та підсудним біля хвіртки відбулась якась суперечка із-за того, що підсудний не впускав у двір знайомих потерпілої. Самої події вона не бачила, але потерпіла зразу ж після цього скаржилась на біль в руці і заявляла, що підсудний її побив.

Свідок ОСОБА_7 також пояснила, що виконати рішення суду про вселення ОСОБА_4 вона 20.09.2012 р. не змогла із-за конфлікту, який виник між потерпілою та підсудним. Самого ходу конфлікту, який відбувся біля хвіртки у дворі, вона не бачила, але помітила у підсудного подряпину на обличчі, а потерпіла скаржилась на пошкодження на руці.

За висновками судово-медичної експертизи № 156-2013/о у потерпілої ОСОБА_4 мали місце легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на тильній поверхні лівої кисті з захватом променево-зап`ясткового суглобу та фаланг пальців, які могли виникнути 20.09.2012 р. від дії тупого предмета (т.1 а.с. 103-107).

Свідок ОСОБА_11 підтвердила, що після того, як підсудний відчинив хвіртку у двір, куди зайшла потерпіла, то остання накинулась на нього і вдарила по голові, а також кричала, хоча підсудний ніяких дій відносно неї не вчиняв.
Із показань потерпілої, підсудного і зазначених свідків встановлено, що приблизно о 09 год. 30 хв. 20 вересня 2012 року під час виконання судового рішення про примусове вселення ОСОБА_4 до будинку № 22 по провулку Семашка в м. Черкаси між потерпілою ОСОБА_13 і підсудним ОСОБА_14 відбувся конфлікт. Свідок ОСОБА_14 при цьому вказала, що підсудний не застосовував силу до потерпілої і не наносив їй ударів. Таких дій підсудного не бачили свідки ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , але вони вказали, що безпосередньо після цього конфлікту потерпіла поскаржилась на біль в руці і пояснила тим, що її побив підсудний.
Свідок ОСОБА_10 показала суду, що вона намагалась зайти у двір слідом за потерпілою ОСОБА_13 , але підсудний ОСОБА_14 зачинив перед нею хвіртку, після чого зразу у дворі почувся шум бійки і вона через сусідський паркан побачила, що підсудний притис потерпілу ОСОБА_13 до хвіртки і наносив їй удари рукою. Після цього потерпіла зразу ж поскаржилась на біль в руці.
Свідок ОСОБА_9 також пояснила, що підсудний закрив хвіртку перед ОСОБА_12 , після чого почулось грюкання об металеву хвіртку і пролунав крик потерпілої ОСОБА_13 на допомогу. Потім хвіртка відчинилась, із двору вийшла потерпіла, яка скаржилась на те, що підсудний вдарив її по руці.
Із показань свідка ОСОБА_17 встановлено, що після того, як підсудний впустив до двору потерпілу, але зачинив хвіртку перед ОСОБА_12 , з двору почулись гупання об металеву хвіртку, крик потерпілої і він через паркан побачив, що підсудний наносив рукою удари потерпілій, яка невдовзі вийшла із двору і поскаржилась на біль в руці та викликала міліцію.
Вказані свідки бачили на руці потерпілої ОСОБА_13 тілесні пошкодження, яких не було до конфлікту з підсудним ОСОБА_14 .
Таким чином, суд вважає доведеним, що саме підсудний, а не інша особа, за вказаних обставин умисне наніс потерпілій виявлені у неї при проведенні судово-медичної експертизи тілесні ушкодження.
Незважаючи на те, що підсудний заперечує існування неприязних відносин з потерпілою, суд встановив, що такі відносини між ними склались на протязі тривалого часу. Це випливає з того, що вони в позасудовому порядку не можуть вирішити між собою цивільно-правові спори, які виникли задовго до 20.09.2012 р. Підсудний, заперечуючи неприязні стосунки з потерпілою, водночас вважає її психічно хворою і такою, що чинить шкоду своїм рідним і близьким, тобто фактично підтверджує існування таких відносин. З копії вироку (т.1 а.с.15) встановлено, що підсудний ОСОБА_5 визнавався винним в умисному невиконанні рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.01.2010 р. про вселення ОСОБА_4 .
Причиною до застосування підсудним фізичної сили до потерпілої на фоні тривалих неприязних відносин стало те, що потерпіла наполягала на тому, щоб при виконанні судового рішення у дворі будинку була присутньою свідок ОСОБА_12 , а підсудний проти цього заперечував і зачинив перед свідком хвіртку. Наносячи своєю рукою умисний удар по руці потерпілої, підсудний переслідував мету завдати їй шкоди у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень і досяг злочинного результату, оскільки від його дій у потерпілої виникли легкі тілесні ушкодження.
Як вказано вище, свідок ОСОБА_11 хоча й заперечила факт застосування підсудним фізичної сили до потерпілої, але підтвердила виникнення між ними конфлікту. Свідок є родичкою підсудного і потерпілої, але перебуває в неприязних стосунках із потерпілою, що вияснилось під час їх допиту, тому є зацікавленою особою. Свідки ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , хоч і не бачили дій підсудного та потерпілої біля входу у двір, але потерпіла зразу ж поскаржилась, в тому числі й їм, на те, що підсудний пошкодив їй руку. Свідки ОСОБА_18 і ОСОБА_12 були очевидцями того, що підсудний застосував фізичне насильство до потерпілої, а саме, наносив їй удари рукою, та бачили тілесні ушкодження на руці потерпілої. Ці пошкодження бачила і свідок ОСОБА_9 , яка підтвердила, що після того, як підсудний закрив хвіртку перед ОСОБА_12 , між ним та потерпілою виник конфлікт, під час якого здригалась металева хвіртка. Проаналізувавши показання потерпілої та свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_12 і ОСОБА_20 , суд встановив, що вони співпадають між собою і не суперечать показанням свідків працівників ДВС ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , які не є зацікавленими особами, а також узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи про наявність у потерпілої тілесних ушкоджень на руці.
З акту судово-медичного огляду встановлено, що працівник міліції в день конфлікту, тобто 20.09.2012 р., видав потерпілій ОСОБА_13 направлення для огляду. Та обставина, що потерпіла скористалась таким направленням тільки 24.09.2012 р., не свідчить про те, що тілесні ушкодження вона могла отримати в інший час, тому що з медичних документів встановлено, що вона зверталась за медичною допомогою о 10 год. 30 хв. 20.09.2012 р., а також 21.09.2012 р. і у неї було виявлено тілесні ушкодження на лівій кисті.
Суд не бере до уваги як доказ протокол слідчого експерименту (т.1 а.с.176) з наступних підстав.
Ця слідча дія проведена на підставі постанов суду (т.1 а.с.153, 170), винесених в порядку ст. 315-1 КПК України (1960 р). Вказаною нормою закону передбачено, що суд з метою перевірки і уточнення фактичних даних може своєю постановою доручити органу, який проводив розслідування, виконати певні слідчі дії. Водночас, відповідно до ч.1 ст. 27 вказаного Кодексу справи про злочини, передбачені ст. 125 КК України, порушуються не інакше як за скаргою потерпілого, і у цих справах дізнання і досудове слідство не проводяться. З огляду на викладене, суд міг доручити проведення слідчої дії тільки органу, який проводив досудове слідство, чого в даному випадку не було, тобто слідча дія проведена органом, який на її проведення не уповноважений законом.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення доведене частково і дії підсудного ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження з огляду на таке.

Проведеною судово-медичною експертизою не підтверджено наявності у потерпілої ОСОБА_13 інших тілесних ушкоджень, в заподіянні яких вона обвинувачує підсудного ОСОБА_14 , а виявлені у неї тілесні ушкодження відносяться до категорії легких. Підстав сумніватись у висновках експертизи немає, вона проведена кваліфікованими спеціалістами за результатами дослідження медичних документів та обслідування потерпілої.

З урахуванням викладеного суд виключає з обвинувачення те, що підсудний умисне наніс потерпілій удари кулаком по голові та ногою по стегні, чим причинив їй інші тілесні ушкодження та іншої тяжкості, ніж встановлено судом. Суд вважає доведеним, що підсудний ОСОБА_5 умисне завдав потерпілій ОСОБА_4 не менше одного удару рукою по її лівій руці, умисно заподіявши їй легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на тильній поверхні лівої кисті з захватом променево-зап`ясткового суглобу та фаланг пальців, чим вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 125 КК України.

При призначенні покарання підсудному ОСОБА_5 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, особу підсудного, який за місцем проживання характеризується позитивно, визнавався винним у вчиненні злочину.

Як пом`якшуючу покарання підсудного ОСОБА_5 обставину суд враховує те, що він вважається особою похилого віку. Обтяжуючих його покарання обставин суд не вбачає.

Враховуючи тяжкість вчиненого підсудним ОСОБА_5 злочину, особу і вік винного, наявність пом`якшуючої покарання обставини, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у вигляді штрафу

Вчинений ОСОБА_5 злочин згідно з положеннями ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, за який передбачене більш м`яке покарання, ніж обмеження волі.

Відповідно до ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Беручи до уваги те, що з часу вчинення злочину минуло більше двох років, ОСОБА_5 повинен бути звільнений від покарання згідно з приписами ч.5 ст. 74 КК України.

Суд приходить до висновку, що протиправними діями підсудного ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_4 була завдана моральна шкода, тому що вона відчувала фізичний біль і не змогла вселитись. Разом з тим, суд вважає, що сума в 50 000 грн. для відшкодування моральної шкоди потерпілою явно завищена, тому що вона пов`язує розмір відшкодування моральної шкоди й іншими діями підсудного, в чому його вина не доведена, та настанням для неї інших негативних наслідків, що також не доведено, у зв`язку з чим зменшує розмір компенсації завданої моральної шкоди до 1000 грн., що буде відповідати характеру та обсягу страждань потерпілої, яких вона зазнала у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень і невиконанням судового рішення, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. В частині позову про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити, тому що потерпілою не доведено те, що у зв`язку з заподіяними їй підсудним тілесними ушкодженнями вона потребувала такого лікування, на підтвердження якого вона надала копії чеків та квитанцій, в основному за придбання лікарських препаратів.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України 1960 року, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.1 ч.1 ст. 49 вказаного Кодексу.

Цивільний позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1000 грн. для відшкодування моральної шкоди, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси на протязі 15 діб з моменту проголошення вироку.

Головуючий: ОСОБА_1