АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/901/2017 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційні скарги обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3
ОСОБА_6 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Совєтськ Калінінградської області Російської Федерації, зареєстрований та проживає за адресою:
АДРЕСА_1 , раніше судимий 31 жовтня 2011 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та 06 лютого 2013 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково з невідбутим строком 9 місяців 26 дні,
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Вишгород Київської області, зареєстрований та проживає за адресою:
АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,
за участю: прокурора ОСОБА_8
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року

ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Цим же вироком ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Цивільні позови ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 завдоволено, а цивільний позов ОСОБА_13 залишено без розгляду. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілих: ОСОБА_9 - 38 700 грн. матеріальної шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди; ОСОБА_10 53 988 грн. 50 коп. матеріальної шкоди та 15 000 грн. моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 53 988 грн. 50 коп. матеріальної шкоди та 15 000 грн. моральної шкоди. Крім того, стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 96 074 грн. 76 коп. матеріальної шкоди.

Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як встановлено судом у вироку, ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з проникненням у житло, з метою його реалізації запропонував ОСОБА_7 взяти участь у вчиненні злочинів, на що той погодився, а тому вони розробили між собою спільний план із розподілом ролей для кожного, з метою реалізації спільного злочинного умислу.

Так, згідно з розподілених ролей ОСОБА_6 займався пошуком та аналізом інформації про житло, у яке планувалося проникнути з метою викрадення чужого майна, підготуванням відмичок та інших інструментів для проникнення в житло, а ОСОБА_7 повинен був спільно з ОСОБА_6 проникнути у житло з метою викрадення чужого майна, яке вони планували розподілити між собою.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, діючи відповідно до розподілених ролей, ОСОБА_6 підшукав квартиру АДРЕСА_3 , де в період часу з 11 години 08.08.2015 до 19 години 18.08.2015 разом з ОСОБА_7 , з метою переконатися, що користувачі та власники житла у квартирі відсутні, вони встановили мітки із заздалегідь підготовлених пластикових смужок.

В подальшому, у невстановлений час у зазначений термін, переконавшись, що в квартирі за вищевказаною адресою нікого немає, ОСОБА_6 за допомогою заздалегідь підготовлених відмичок та інших інструментів відкрив замки вхідних дверей, а ОСОБА_7 в цей час знаходився неподалік та спостерігав за обстановкою з метою запобігання виявлення їх протиправних дій сторонніми особами. Далі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб, повторно, проникли у квартиру АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали належне ОСОБА_10 майно на загальну суму 107 977 грн., яким розпорядились на власний розсуд.

Крім того, діючи аналогічним способом відповідно до розподілених ролей, у період часу з 12 години 08.08.2015 до 20 год. 10 хв. 18.08.2015 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб, повторно проникли у квартиру АДРЕСА_4 , звідки таємно викрали належні ОСОБА_11 гроші та майно на загальну суму 106 528 грн., якими розпорядились на власний розсуд.

Крім того, діючи аналогічним способом відповідно до розподілених ролей, у період часу з 06 год. 20 хв. 13.08.2015 до 17 години 18.08.2015 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб, повторно проникли у квартиру АДРЕСА_5 , звідки таємно викрали належні ОСОБА_13 гроші та майно на загальну суму 15 500 грн., якими розпорядились на власний розсуд.

Крім того, діючи аналогічним способом, але самостійно, у період часу з 13.09.2015 до 20.09.2015 ОСОБА_6 повторно проник у квартиру АДРЕСА_6 , звідки таємно викрав належне ОСОБА_9 майно на загальну суму 94 892 грн., яким розпорядився на власний розсуд.

Крім того, діючи аналогічним способом відповідно до розподілених ролей, 06.09.2015 близько 03 год. 30 хв. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб, повторно проникли у квартиру АДРЕСА_7 , звідки таємно викрали належні ОСОБА_14 гроші та майно на загальну суму 73 000 грн., яким розпорядились на власний розсуд.

Крім того, діючи аналогічним способом відповідно до розподілених ролей, 20.09.2015 близько 02 год. 30 хв. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб, повторно проникли у квартиру АДРЕСА_8 , звідки таємно викрали належну ОСОБА_15 золоту каблучку вартістю 1 500 грн., якою розпорядились на власний розсуд.

Крім того, діючи аналогічним способом відповідно до розподілених ролей, 20.09.2015 близько 03 години ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб, повторно проникли у квартиру АДРЕСА_9 , звідки таємно викрали належні ОСОБА_12 гроші та майно на загальну суму 151 769 грн. 35 коп., якими розпорядились на власний розсуд.

Докази у кримінальному провадженні досліджені судом відповідно до вимог ч. 3

ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його діяння, а також рішення суду про цивільні позови, посилаючись виключно на суворість призначеного йому покарання, просить змінити вирок Оболонського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року щодо нього на більш м`яке покарання.

За доводами апеляційної скарги обвинувачений вважає, що при призначенні покарання суд не врахував його щирого каяття у вчиненому та активного сприяння у розкритті злочину, перебування на утриманні неповнолітньої дитини та батька І групи інвалідності, який потребує постійного догляду, а також відсутність в силу ст. 89 КК України судимості.

Крім того, обвинувачений звертає увагу на те, що за час перебування під вартою, зробив для себе належні висновки та став на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості у вчиненні злочину і правильність кваліфікації діяння, а також не ставлячи під сумнів правильність висновків суду в частині вирішення цивільного позову, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного йому покарання, пом`якшивши його.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги і вказуючи на несправедливість призначеного йому покарання через суворість, апелянт вважає, що судом у повній мірі не було враховано перебування на його утриманні дружини та неповнолітньої доньки.

Крім того, на думку апелянта, суд неправильно застосував положення ч. 5 ст. 72 КК України, оскільки строк попереднього ув`язнення застосовується за даною нормою доки вирок не набере законної сили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених, які підтримали апеляційні скарги та просили зменшити їм розмір покарання у виді позбавлення волі до мінімально можливого, заперечення прокурора щодо доводів апеляційних скарг, провівши судові дебати та надавши обвинуваченим останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, а тому висновки суду, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, що відповідає юридичній кваліфікації за ч. 3 ст. 185 КК України, колегія суддів не перевіряє, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорюються.

З цих же підстав не є предметом апеляційного перегляду рішення суду про цивільні позови.

Що стосується покарання, то на переконання колегії суддів, судом першої інстанції кожному обвинуваченому призначено покарання у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, дотримав зазначені вимоги закону.

Як убачається з кримінального провадження та вироку, обираючи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вид та міру покарання, суд першої інстанції на виконання вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином), відсутність обставин, які обтяжують покарання, відношення обвинувачених до скоєного, визнавши обставинами, які пом`якшують покарання кожному - щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданих збитків, а також проаналізував дані про особу винуватих.

Зокрема, суд прийняв до уваги, що ОСОБА_6 раніше судимий, а ОСОБА_7 не судимий в силу ст. 89 КК України, обвинувачені офіційно не працювали, в цілому характеризується позитивно, кожен має сім`ю та малолітню дитину на утриманні.

Зваживши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, бо альтернативного законом не передбачено, та за відсутності підстав для застосування ст. 69 КК України визначив його розмір, з урахуванням принципу індивідуалізації покарання, у наближеній до мінімальної межі санкції ч. 3 ст. 185 КК України, водночас достатньо мотивувавши своє рішення, що покарання обвинувачені повинні відбувати реально.

При цьому колегія суддів вважає необхідним зазначити, що всі обставини провадження та дані про особу кожного обвинуваченого, з якими апелянти пов`язують свої вимоги і які були доведені в суді, враховані судом при вирішенні питань, пов`язаних з призначенням покарання, а з урахуванням кількості епізодів злочинних діянь та розміру завданих потерпілим збитків, на переконання колегії суддів, таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Оскільки переконливих аргументів щодо суворості покарання обвинувачені в апеляційних скаргах не навели, за відсутності підстав для пом`якшення покарання, колегія суддів дійшли висновку, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

З огляду на те, що відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» у разі засудження особи до позбавлення волі їй зараховується строк попереднього ув`язнення, застосованого в межах того самого кримінального правопорушення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, враховуючи, що вирок суду першої інстанції набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати

як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_7 в строк покарання час попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 13 січня 2017 року по 14 березня 2017 включно за правилами ч. 5 ст. 72 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_6 в межах цього кримінального провадження з 13 січня 2017 року по 14 березня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_7 в межах цього кримінального провадження з 13 січня 2017 року по 14 березня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4