Ухвала
іменем україни

01 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004546, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Токмак Запорізької області,
який мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 12 лютого 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_5 судовими рішеннями через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить судові рішення щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, при постановленні вироку в повній мірі не врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, вчиненого засудженим, та його особу.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12 лютого 2016 року, ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він в проміжок часу між 20.00 - 21.00 год. 14 грудня 2014 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час сварки з потерпілим ОСОБА_8 на підґрунті неприязні, що виникла і розвивалася в ході спільного розпиття спиртних напоїв у будинку АДРЕСА_1 , наніс потерпілому кілька ударів кулаком правої руки в потилицю, після чого останній втік з приміщення через віконний отвір, розбивши віконне скло. Переслідуючи потерпілого, засуджений наздогнав його біля будинку АДРЕСА_2 , ударом ноги збив ОСОБА_8 з ніг, а після падіння потерпілого, керуючись умислом на позбавлення його життя, наніс останньому не менше 12 ударів по голові та обличчю наявною при ньому дерев`яною битою, та численні удари ногами по тулубу потерпілого, заподіявши ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, від яких він помер.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав скаргу та просив призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, пояснення захисника із запереченнями проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України в касаційному порядку не оспорюються.
Щодо доводів прокурора, наведених у касаційній скарзі, про неправильне застосування кримінального закону, то вони не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції обґрунтовано врахував пом`якшуючі покарання обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, та дані про особу засудженого. Крім того, суд дотримався вимог ст. 20 КК України при призначенні покарання, оскільки ОСОБА_5 був визнаний обмежено осудним через наявне у нього вроджене психічне захворювання.

З урахуванням наведеного колегія суддів уважає призначене засудженому покарання справедливим, підстав для скасування судових рішень через його м`якість не вбачає.
Крім того, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора, яка за своїм змістом є аналогічною до його касаційної скарги, ретельно перевірив зазначені в ній доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 12 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3