АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2440/16 Справа № 205/7326/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0003779, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 серпня 2016 року, за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року, ухвалений щодо
ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима,
обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України, -
за участю: прокурора ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , доведеність винуватості у вчинені інкримінованого злочину та міру призначеного покарання, ставить питання про зміну вироку у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування доводів скарги прокурор зазначає, що вирок є незаконним, оскільки в його мотивувальній частині, в порушення вимог ст. 374 КПК України, не зазначено мотиви призначеного ОСОБА_7 покарання, зокрема, відсутні дані про рішення суду від 04 серпня 2015 року, яким скасовано обвинуваченій попереднє покарання у виді іспитового строку та направлено її для відбування покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, призначеного вироком цього ж суду від 25 листопада 2014 року, що впливає на призначення покарання та застосування положень ст. 71 КК України.

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року ОСОБА_7 визнано винною за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та, з урахуванням положень ст. 71 КК України, призначено остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки 1 місяць.
Також вироком вирішено питання про речові докази.
За обставин, викладених у вироку суду, ОСОБА_7 , 29 серпня 2016 року, близько о 14-34 годин, прибула до супермаркету «Варус №13», що розташований за адресою: м. Дніпро, пров. Парусний, буд.10-Д, де у неї раптово виник злочинний намір, направлений на повторне, таємне викрадання чужого майна, що належить ТОВ «Омега «Варус №13» - пляшки віскі об`ємом 0,5 л., торгової марки «Royal Match».

Реалізовуючи злочинний намір, ОСОБА_7 цього ж дня, близько 14-36 годин, перебуваючи в приміщенні вищеназваного супермаркету, усвідомлюючи, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з корисливої зацікавленості, повторно, таємно викрала зі стелажу, де знаходилися алкогольні напої, чуже майно, що належить ТОВ «Омега» - пляшку віскі об`ємом 0,5 л., торгової марки «Royal Match», вартість якої, згідно висновку експерта №2218 від 20 вересня 2016 року, становить 175,49 грн., яку поклала у жіночу сумку, яка знаходилася при ній.

Після цього з викраденим майном ОСОБА_7 пройшла касову зону, та спрямувала до виходу з приміщення супермаркету, проте свій злочинний намір довести до кінця не змогла з причин, що не залежали від її волі, оскільки була затримана охоронцями супермаркету.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, прокурора, яка не підтримала вимоги та доводи апеляційної скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 , просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України вбачається, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який її засуджено, підтверджена сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, що правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку та ніким з учасників провадження не оскаржуються та апеляційному перегляду не підлягають.

Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України і також не оскаржуються в апеляційній скарзі прокурора.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону через недотримання судом першої інстанції вимог ст. 374 КПК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними і такими, що не знайшли підтвердження під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції.

Так, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначається:
-формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення;
-статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений;
-докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів;
-мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення;
-обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання;
-мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 КПК України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому;
-підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду;
-мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Окрім того, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суду необхідно врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при вирішенні питання про призначення обвинуваченій покарання, суд у повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, дані про особу винної, яка на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше неодноразово судима, вчинила інкримінований їй злочин після скасування іспитового строку за попередньою судимістю та після повідомлення про підозру у вчиненні аналогічного злочину проти власності.

Колегія суддів, погоджується з встановленими судом обставинами, які впливають на вид і розмір покарання, та вважає що покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки та остаточне покарання, за правилами ст. 71 КК України, у виді обмеження волі строком на 3 роки 1 місяць, призначене з дотриманням вимог закону України про кримінальну відповідальність, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Отже, судом першої інстанції, при визначенні остаточного покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , у відповідності до вимог ст.71 КК України, були враховані дані про рішення суду від 04 серпня 2015 року, яким скасований іспитовий строк і направлено її для відбування покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2014 року, тому доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, а вирок суду є законним, обґрунтованим, належним чином вмотивованим і справедливим, та відповідає мети покарання.
Даних, які б свідчили про те, що у цьому кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4