АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/1738/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №638/2536/15-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.190, ч.3 ст.358 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - ОСОБА_9 ,

представника цивільного позивача - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 Харківської області, представника потерпілого ОСОБА_9 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 23 травня 2016 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.4 ст.190, ч.3 ст.358 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
Оскарженою ухвалою в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.4 ст.190, ч.3 ст.358 КК України, повернуто прокурору, оскільки він, на думку суду, не відповідає вимогам КПК України, а саме:

-реєстр матеріалів досудового розслідування не містить у повному обсязі необхідних реквізитів процесуальних дій - час їх проведення, не містить посилань на реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, не містить повний опис кримінального провадження, не містить необхідних реквізитів, які б вказували на належність його до обвинувального акту, посилань на номер та найменування обвинувального акту;

-справа до суду передана 13 травня 2013 року, а копії обвинувального акта були вручені 26 квітня 2013 року, що є порушенням вимог ст.293 КПК України;

-ОСОБА_7 підозрюється, а не обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення;

-не викладено фактичних обставин кримінального правопорушення, а саме, не розкрито об`єктивну та суб`єктивну сторони злочину, форму умислу, мету, спосіб вчинення кримінального правопорушення, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.4 ст.190 КК України є неконкретизованою, а обставини, які викладено в обвинувальному акт, є суперечливими, не послідовними;

-ВАТ «Піреус-банк» не визнано потерпілим, оскільки згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при визначенні підстав для скасування вироку у даному кримінальному провадженні є те, що дане провадження безпосередньо прямо зачіпає права, свободи та інтереси ВАТ «Піреус-банк»;

-не конкретизовано обвинувачення стосовно шахрайських дій ОСОБА_7 та стосовно якого суб`єкта такий злочин вчинено, що є порушенням права обвинуваченого на захист;

-міститься суперечлива правової кваліфікації дій ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі прокурор просив ухвалу скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурором наведено наступні доводи:

- суд помилково зазначив в ухвалі дату затвердження обвинувального акту і дату його вручення обвинуваченому;

- вказівка суду про невідповідність змісту реєстру матеріалів досудового розслідування не є підставою для повернення обвинувального акту;

- висновок суду про неконкретність обвинувачення є передчасним.

Представник потерпілого ОСОБА_9 просить в апеляційній скарзі скасувати ухвалу суду та направити обвинувальний акт на новий судовий розгляд вказуючи, що ухвала суду є незаконно та необґрунтованою у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування апеляційної скарги він посилається на те, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування не можуть бути підставами для повернення обвинувального акту, правовий статус ВАТ «Піреус-банк» може бути визнаний під час судового розгляду провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, представника потерпілого, думку прокурора, які підтримали апеляційні скарги з наведених підстав та просили їх задовольнити, обвинуваченого та захисника, представника цивільного позивача, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

В ухвалі дійсно допущена технічна помилка неправильно зазначена дата затвердження обвинувального акту і вручення його обвинуваченому, але ця описка виправлена відповідною ухвалою від 07 жовтня 2016 року, а тому цей довід апелянта не приймається до уваги.

Доводи апеляційних скарг про те, що невідповідність змісту реєстру матеріалів досудового розслідування не є підставою для повернення обвинувального акту є слушним, але, як убачається із змісту ухвали, підставою повернення обвинувального акту стали не самі по собі недоліки реєстру, а невідповідність обвинувального акту вимогам кримінального-процесуального закону, а саме положення п.5 ч.2 ст.291 КПК України, відповідно до якого обвинувальний має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Ці вимоги закону прокурором належним чином не виконані.

Так, із обвинувального акту убачається, що прокурор вважає встановленим наступні фактичні обставини кримінального правопорушення:

ОСОБА_7 , маючи у своєму розпорядженні підроблену копію наказу про його призначення на посаду комерційного директора НВП «Академія» у червні жовтні 2008 року, ввівши в оману службових осіб « ПІРЕУС Банк МКБ», повідомивши про свій службовий стан, « … незаконно розпорядився власними коштами вказаного підприємства (НВП «Академія»), незаконно без відповідних повноважень здійснював фінансово-господарську діяльність НВП «Академія», яка полягала у сплаті банку комісії за видачу кредиту, за купівлю іноземної валюти, сплаті послуг банку, процентів за користування кредитом, надання послуг і виконання робіт різними суб`єктами підприємницької діяльності, а також отримання коштів за товар, надані послуги та виконані роботи від покупців і замовників, не маючи на те повноважень».

«Таким чином, ОСОБА_7 незаконно використав грошові кошти НВП «Академія» у загальній сумі 534379,4 грн. в інтересах третіх осіб, чим позбавив потерпілу сторону використовувати кошти у власних інтересах, та у разі чого заподіяв НВП «Академія» майнової шкоди».

Крім того, прокурор вважає встановленим, що ОСОБА_7 з метою особистого збагачення, 04 липня та 18 серпня 2008 року уклав від імені НВП «Академія» з приватним підприємством «Вівальді» договори купівлі-продажу тканини на суму 96569, 28 грн.

В той же день договір було виконано, про що свідчить акт прийому-передачі, а ОСОБА_7 , ввів в оману службових осіб банку і перерахував продавцю відповідну суму за товар.

Таким самим способом ОСОБА_7 20 серпня 2008 року було перераховані кошти НВП «Академія» в сумі 72600 грн. приватному підприємству «Вівальді» за купівлю тканини за договором від 18 серпня 2008 року.

«Таким чином, ОСОБА_7 шляхом обману заволодів майном та грошовими коштами НВП «Академія» на загальну суму 642848, 68 грн.».

На підставі встановлених вищевказаних фактичних обставин прокурор сформулював обвинувачення ОСОБА_7 наступним чином « ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.190 КК України, шахрайство заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене у великих розмірах».

Наведене свідчить про те, що формулювання обвинувачення суперечить викладу фактичних обставин справи, є неконкретним, і незрозумілим, чим порушено право обвинуваченого на захист, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.190 КК України, при заволодінні особою чужим майном шляхом шахрайства, потерпілий передає майно під впливом обману або зловживання довірою.

Згідно з ж обвинувачення, ОСОБА_7 обманював не потерпілого, а представників банку.

Крім того, прокурор і слідчий встановили, що ОСОБА_7 не заволодів чужим майном шляхом обману, а «… незаконно розпорядився власними коштами вказаного підприємства ( НВП «Академія»), незаконно без відповідних повноважень здійснював фінансово-господарську діяльність НВП «Академія», «незаконно використав грошові кошти НВП «Академія» у загальній сумі 534379,4 грн. в інтересах третіх осіб».

Із зазначеного формулювання обвинувачення і викладених фактичних обставин кримінального правопорушення неможливо зрозуміти якими саме коштами і майном заволодів обвинувачений, за яких обставин і під впливом якого саме обману потерпілий передав своє майно і кошти ОСОБА_7 .

Колегія суддів звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин кримінального правопорушення в суді для реалізації права на захист

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, а тому оскаржена ухвала є законною та обґрунтованою, а апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора в редакції змінених доводів та представника потерпілого залишити без задоволення, а ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 23 травня 2016 року про повернення прокурору обвинувального акту стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді: