Дата документу Справа № 310/8937/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/797/17
Єдиний унікальний № 310/8937/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч. 3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку дистанційно в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004839 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ, Запорізької області, не одруженого, громадянина України, не працюючого, на утриманні малолітніх дітей не має, інвалідом не є, урядових нагород не має, який має загальну середню освіту, військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Бердянськ, Запорізької області, не одруженого, громадянина України, не працюючого, на утриманні малолітніх дітей не має, інвалідом не є, урядових нагород не має, який має загальну середню освіту, не військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в силу ст.89 КК України не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України;
за участю прокурора ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 ,

за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 вважає винуватість засуджених у вчинені інкримінованих їм злочинних дій підтверджена доказами, які є в матеріалах справи, і їх діям суд першої інстанції надав належну і відповідну юридичну оцінку в межах пред`явленого їм обвинувачення, тому ним не оскаржуються.

Вважає, що посилання суду на одну із обставин, яка пом`якшує кримінальне покарання засуджених, а саме добровільне відшкодування завданих збитків, не відповідає дійсності, оскільки майно належне потерпілому, тобто йому, яким заволоділи засуджені, було у них виявлене та вилучене працівниками поліції, і лише після нього повернуте йому як власнику, про що в матеріалах справи є відповідні докази.

Також, хоче звернути увагу суду апеляційної інстанції на той факт, що відшкодування йому майнової шкоди в розмірі по 1000 (одній тисячі гривень) грн. з кожного засудженого було здійснено саме напередодні винесення вироку суду, а не раніше, наприклад під час досудового слідства.

Засуджені знали, що під час слідства його дружина разом з дитиною знаходилися тривалий час на лікуванні в лікарні, що своїми діями вони завдали йому значних матеріальних збитків, чим значно погіршили його матеріальне становище і він вимушений був звертатися за матеріальною допомогою до знайомих та родичів.

Але не зважаючи на зазначені факти будь-яких дій щодо відшкодування йому матеріальної шкоди засуджені не здійснювали і лише під час судового засідання 26 січня 2017 року, коли було винесено вирок суду, надали квитанції про сплату по 1000 (одній тисячі гривень) грн. з кожного напередодні суду.

Тому вважає, що ці виплати засудженні зробили формально, без будь-якого бажання в повному обсязі відшкодувати йому завдану матеріальну шкоду, аби таким чином вплинути на висновки суду першої інстанції щодо добровільності відшкодування шкоди, що є однією з обставин, яка пом`якшує покарання і дає підстави до застосування судом положень статей 75, 76 КК України.

Також необхідно відзначити, що з часу винесення вироку суду засуджені більше жодного разу не здійснили йому виплати щодо відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Крім того в судовому засіданні засуджені пояснювали, що вони не мають постійного місця роботи, тобто офіційно не працюють, не мають майна, що унеможливлює виконання вироку суду в частині відшкодування матеріальної шкоди.

Також, вважає, що посилання суду ще на одну з обставин, яка пом`якшує кримінальне покарання засуджених, а саме щире каяття та сприяння у розкритті злочину, не відповідає дійсності, виходячи з наступного:

- щире каяття і сприяння у розкритті злочину не можна пов`язувати з наявністю доказів у справі, оскільки це пов`язане з суб`єктивним відношенням засуджених до скоєного.

Отже, якби засуджених не затримали працівники поліції та не вилучили в них викрадене належне йому майно, то в добровільному порядку засуджені не повернули б йому майно і не розкаялись у вчиненні вказаною кримінального правопорушення.

Таким чином, за таких обставин вважає, що висновок суду про щире каяття з боку засуджених с хибним. Винуватість ними визнано в зв`язку з наявними доказами у справі.

Крім того, вважає, що суд, вирішуючи питання про можливість призначення покарання обвинуваченим з випробуванням в достатній мірі не врахував, то останні вчинили тяжкий злочин проти власності, зокрема, пов`язаний із проникненням до іншого володіння особи. Крім того, злочин є умисним, за попередньою змовою осіб.

Просить вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 січня 2017 року відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. З ст. 185 КК України частково скасувати, а саме в частині призначеного покарання та ухвалити повий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у виді трьох років позбавлення волі кожному.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: потерпілого, який просив апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, захисника, обвинувачених, зокрема в останньому слові, які просили вирок суду першої інстанції залишити без змін; колегія суддів, перевіривши матеріали провадження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено їм покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання, якщо вони на протязі двох років іспитового строку не вчинить нового злочину, виконають покладені на них обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в солідарному порядку на користь ОСОБА_9 10000 грн.; на користь держави витрати на проведення експертиз на загальну суму 703, 68 грн.

В вироку вирішена доля речових доказів по справі.

Згідно з вироком, 07 жовтня 2016 року приблизно о 01 годині 30 хвилин, знаходячись біля домоволодіння буд АДРЕСА_3 ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом проникнення в інше приміщення, скориставшись тим, що за їхніми злочинними діями ніхто не спостерігає, попередньо між собою визначивши ролі у вчиненні злочину, ОСОБА_7 , дії якої охоплювалися єдиним умислом з ОСОБА_6 на таємне викрадення чужого майна, шляхом розжиму металевої решітки та відкриття пластикового вікна за допомогою принесеного з собою інструменту домкрата, ОСОБА_7 проник у приміщення офісу АДРЕСА_4 , звідки таємно викрали: гель лак фірми PINA PARIE ємністю 15 мл, в кількості 14 одиниць, вартістю 200,45 гривень кожний, на загальну суму 2806,30 гривень; кість 8 BLAZE NAILS KOLINSKY USA в кількості 4 одиниць, вартістю 287 гривень кожна, на загальну суму 1148 гривень; ножиці манікюрні Н-014 в кількості 1 одиниці вартістю 96,86 гривень; кусачки манікюрні фірми «Сталлекс» КМ-06 в кількості 2 одиниць, вартістю 206,72 гривень кожні, на загальну суму 413,44 гривні; кусачки манікюрні фірми «Сталлекс» в кількості 2 одиниць, вартістю 370 гривень кожні, на загальну суму 740 гривень; насадка для фрезера R 117 м в кількості 1 одиниці, вартістю 370 гривень; насадка для фрезера керамическая в кількості 1 одиниці, вартістю 390 гривень; кість MILEO №1,№2,№3 в кількості 55 одиниць, вартістю 38,24 гривні кожна, на загальну суму 2103,20 гривень; кість 8# MILEO в кількості 6 одиниць вартістю 65 гривні кожна, на загальну суму 390 гривень; кість 8#MILEO 3 D в кількості 1 одиниця вартістю 160 гривень; кість KOLOS synthetic LIME 1112 FR в кількості 5 одиниць вартістю 65 гривні кожна, на загальну суму 325 гривень; Gel «BUILDER WHIT» PINA PARIE, ємністю 50 гр. в кількості 1 одиниці, вартістю 657,02 гривні; лампа мини «UV-9w» без зарядного пристрою в кількості 1 одиниці, вартістю 275 грн.; краска акрилова «MOYRA» в кількості 5 одиниць, вартістю 67,55 гривень кожна, на загальну суму 337,75 гривень; фольга PINA PARIE в кількості 7 одиниць, вартістю 57,12 гривень кожна, на загальну суму 399,84 гривні; чохол для манікюрних кусачок в кількості 2 одиниці, вартістю 23,70 гривень кожний, на загальну суму 47,40 гривень; блиск присипка «nailart» PINA PARIE в кількості 1 одиниця, вартістю 48,44 гривні; пушер «СТАЛЕКС» Л-04, ЛВ-04 в кількості 4 одиниці, вартістю 67,04 гривень кожний, на загальну суму 268,16 гривень; пушер «СТАЛЕКС» ЛВ-03 в кількості 1 одиниці, вартістю 81,57 гривен; пушер PU-130 в кількості 9 одиниць, вартістю 80,29 гривень кожний, на загальну суму 722,61 гривень; пушер Л-02 в кількості 2 одиниць, вартістю 81,57 гривень кожний, на загальну суму 163,14 гривень; насадка для фрезера P 112 мк в кількості 2 одиниці, вартістю 35,68 гривень кожний, на загальну суму 71,36 гривень; насадка для фрезера 106 с в кількості 2 одиниці, вартістю 53,53 гривень кожний, на загальну суму 107,06 гривень; насадка для фрезера P 850 m 033 в кількості 3 одиниці, вартістю 35,67 гривень кожний, на загальну суму 107,01 гривень; насадка для фрезера 182 м в кількості 9 одиниць, вартістю 22,30 гривень кожний, на загальну суму 200,70 гривень; насадка для фрезера D 176 c S в кількості 4 одиниці, вартістю 31,86 гривень кожний, на загальну суму 127,44 гривень; насадка для фрезера Р 893 м 042 в кількості 3 одиниць, вартістю 62,45 гривень кожний, на загальну суму 187,35 гривень; насадка для фрезера H202S в кількості 1 одиниці, вартістю 131,02 гривні; блиск STARLET в кількості 7 одиниць, вартістю 30,8 гривень кожний, на загальну суму 215,60 гривень; фрезерний станок MARATHON-3 серійний № 1567353 «M-3», CHEMPION з насадкою пластмасовою сірого кольору SPE-H37L1, вартістю 3564 гривень, фотоапарат «Canon EOS Rebei T5i 700D», вартістю 10000 гривень, з картою пам`яті ємністю 32 Gb, вартістю 200 грн., та в чохлі для фотоапарата, вартістю 200 грн., що належить потерпілому ОСОБА_9 , а всього на загальну суму 27055,27 гривень.

Після цього ОСОБА_6 з ОСОБА_7 з викраденим майном залишили місце вчинення злочину розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 27055 гривень 27 копійок.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційній скарзі потерпілим.

Дії обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом за ч. 3 ст. 185 КК України.

Доводи потерпілого про призначення обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість та невідповідність призначеного останній покарання вимогам кримінального закону через неправильне застосування ст. 75 КК України, є такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність незнятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан тощо. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Згідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судом першої інстанції було враховано що останні повністю визнали себе винними, активно сприяли органам досудового розслідування у розкритті злочину, частково відшкодували шкоду, раніше не судимі, задовільно характеризуються за місцем проживання, обставин, що обтяжують покарання останніх, не встановлено, а тому районний суд визнав можливим не призначати їм реальне позбавлення волі і правильно застосував до них ст. 75 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними доводи потерпілого про те, що суд при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не врахував, що останні вчинили тяжкий злочин чим погіршили його матеріальне становище, оскільки це було враховано судом першої інстанції при призначенні останнім виду і розміру покарання 3 роки позбавлення волі, за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Необґрунтованими є доводи потерпілого і про те, що у обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відсутні такі обставини, які пом`якшують покарання, як щиросердне розкаяння та сприяння органам досудового розслідування у розкритті злочину, оскільки вони є голослівними, тим паче, органи досудового слідства, відповідно до вимог ст. 291 КПК України, ці обставини визнали такими, що пом`якшують покарання останніх (а.п. 5).

Враховуючи вищевказане, а також те, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 після постановлення вироку повністю відшкодували шкоду потерпілому, про що є розписка останнього, колегія суддів не враховує доводи потерпілого про не відшкодування йому матеріальної шкоди, і вважає, що рішення суду першої інстанції про звільнення останніх від відбування покарання з випробуванням шляхом визначення іспитового строку та встановлення контролю за їх поведінкою, є законним, при цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що застосування в даному випадку до обвинувачених ст. ст. 75, 76 КК України в умовах належного контролю за їх поведінкою та виконанням покладених обов`язків, під загрозою реального відбування призначеного покарання у випадку порушення умов випробування, буде мати на обвинувачених більший виховний вплив, ніж реальне відбування покарання.

Керуючись ст. ст. 336, 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 січня 2017 року щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , без зміни.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її оголошення.

Судді: