Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України
06 червня 2017 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000127 за апеляційною скаргою заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2017 року, -
по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодськ, Кіровоградської області, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , працюючого водієм у ТОВ "Чудо-Юдо" м. Світловодськ, Кіровоградської області, раніше не судимого, -
за ч. 2 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що 13 липня 2016, приблизно о 07 год. 00 хв., в світлу пору доби, керуючи автомобілем Volkswagen LT 32, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автомобільною дорогою Київ - Чоп, зі сторони м. Київ в напрямку м. Рівне, поблизу с. Антополь, Рівненського району, Рівненської області, зі швидкістю 70 км/год, в порушенням вимог пунктів: 2.3 б), 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 на 317 км + 780 м вказаної автодороги, виїхав на смугу руху призначену для розгону, де допустив наїзд на гужовий віз під керуванням ОСОБА_8 , який рухався по смузі руху, призначеної для розгону в попутному напрямку. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир гужового возу ОСОБА_9 помер на місці події.
Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України із призначенням покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
Покладено на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Судом вирішено питання стосовно речових доказів по кримінальному провадженню.
В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості ОСОБА_6 та правильності кваліфікації його дій, покликається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що суд першої інстанції не дотримався вимог п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, ст. 77 КК України та застосував положення ст. 75 КК України, незаконно звільнивши ОСОБА_6 від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Просить вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України скасувати в частині призначення покарання. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки та покласти обов`язки відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України. В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 який не заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з таких підстав.

У відповідності до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку та правильність кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не оскаржується.

Згідно ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який повністю визнав себе винним у вчиненому, вперше притягується до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітню дитину, часткове відшкодування заподіяної злочином шкоди, обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставин, які обтяжують покарання не виявлено, думку потерпілих, які на суворому покаранні не наполягали та призначив покарання у межах, встановлених санкцією ч.2 ст.286 КК України, у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

На думку колегії суддів, дане покарання єнеобхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним в подальшому нових злочинів.

Колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини по справі, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого, погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Разом з тим при застосуванні ст. 75 КК України, як слушно зазначає прокурор, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно вироку суду ОСОБА_6 на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробовуванням з встановленням іспитового строку 2 (два) роки, тобто звільнений від відбування покарання в цілому, що слід розуміти, як звільнення від основного та додаткового покарання.
Однак, відповідно до положень ч.1 ст. 75 КК України, особа може бути звільнена лише від відбування покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі.
Статтею 77 КК України передбачено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Відповідно, звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за нормою ст. 75 КК України не передбачено і не допускається, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України стосується лише вказаних в ній основних покарань, а додаткове, якщо його призначено, має відбуватися реально.
Звільнення обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, згідно з положеннями ст.ст. 409, 413 КПК України.
Враховуючи передбачену законом можливість звільнення ОСОБА_6 лише від відбування покарання у виді позбавлення волі, а не від покарання в цілому, що погіршує становище обвинуваченого, в порівнянні з покаранням, призначеним оскарженим вироком, вирок суду першої інстанції, згідно з положеннями п.3 ч.1 ст. 407, ч.1 ст.418 КПК України, підлягає скасуванню в частині призначення покарання та звільнення від його відбування з ухваленням нового вироку в цій частині, з зазначенням в ньому про звільнення обвинуваченого від відбування лише основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
При цьому, колегія суддів погоджується з встановленим обвинуваченому судом першої інстанції іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374, 404, 405, 407, 409, 413, 418 КПК України, колегія суддів, ?

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_7 ? задовольнити.
Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначення покарання ? скасувати.
Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки з покладенням на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання
У решті вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2