Справа № 453/106/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/288/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальні провадження № 0002081 за апеляційними скаргами законного представника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні юриста 1 класу ОСОБА_8 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.12.2016 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, щодо застосування примусових заходів медичного характеру,

за участю:

прокурора - ОСОБА_9 ,

законного представника ОСОБА_7 - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_10

встановила :
Законний представника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 подали апеляційні скарги на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.12.2016 року, якою застосовано відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді його госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати за проведення експертизи в розмірі 491 (чотириста дев`яносто одну) грн. 04 коп.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Покликається, що ухвал є незаконною, необгрунтованою, невмотивованою, яка винесена з порушенням матеріального та процесуального права.

Апелянт наголошує, що суд першої інстанції в основу ухвали поклав покази потерпілого ОСОБА_11 , про те, що він чітко вказує на ОСОБА_7 , як на особу яка нанесла йому тілесні ушкодження, хоча раніше не був з ним знайомий, не спілкувався з ним ніколи, не мав конфлікту чи суперечок, а тому навіть не міг впізнати по голосу. однак потерпілому було відомо, що ОСОБА_7 був одним з власників магазину і можливо маючи на меті збагачення вказав на останнього. В подальшому лікування потерпілому відшкодовано родичами ОСОБА_7 .

Апелянт мотивує, що потерпілий дав опис людини, яка напала на нього, але цей опис не відповідає зовнішності ОСОБА_7 , не було проведено очної ставки між потерпілим та ОСОБА_7 , не було долучено до справи балаклави в якій був нападник, тільки зі слів потерпілого нападник назвав своє прізвище, описав мобільний телефон, яким світив нападник.

Апелянт наголошує, що речі, які слідству надав ОСОБА_7 , були в подальшому визнані речовими доказами, але слідів злочину на них не було виявлено. Також безпідставним є покликання на протокол огляду місця події, протокол пред`явлення речей для впізнання. Лікуючий лікар вважає, що ОСОБА_7 не потребує госпіталізації та може лікуватися амбулаторно.

На думку апелянта все вищевикладене не доводить вини ОСОБА_7 , в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а тому справа підлягає закриттю.

На ухвалу суду першої інстанції подав апеляційну скаргу прокурор у кримінальному провадженні та просить змінити дану ухвалу в частині стягнення з ОСОБА_7 в дохід держави витрат за проведення експертизи, оскільки питання щодо процесуальних витрат суд вирішує при винесені підсумкового рішення викладеному у формі вироку, яким завершується провадження в судовому розгляді. В даному випадку винесено ухвалу про примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, отже суд безпідставно поклав на ОСОБА_7 стягнення судових витрат при постановлені ухвали.

Апелянт вважає, що судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст.ст. 409, 412 КПК України, що є підставою для зміни судового рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 20.11.2015 року близько 06 години 30 хвилин, в приміщенні магазину «Софія», що в м. Стрий по вул. Січових Стрільців, 4а, в процесі словесного конфлікту з охоронцем ОСОБА_11 , умисно наніс йому гострим предметом декілька ударів у ділянку живота, в праву кисть, ліву гомілку, та один удар по обличчі, чим спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у виді садна в лівій лобно-скроневій ділянці голови, садно в лівій виличній ділянці обличчя, садно на спинці носа в середній третині зліва, множинні колото-різані рани черепної стінки, дві з яких проникаючі в черевну порожнину, що спричинили ушкодження товстого кишківника, колото-різану рану лівої гомілки та рану першого пальця правої кисті, які згідно висновку експерта № 472 від 21.11.2015 року за ступенем тяжкості, а саме: лінійні садна та поверхневі, непроникаючі рани відносяться до легкого тілесного ушкодження, а проникаючі рани в черевну порожнину відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознаками небезпеки для життя в момент їх заподіяння.

Розгляд клопотання, враховуючи характер психічного захворювання обвинуваченого, проведено у відсутності ОСОБА_7 .

Відповідно до ч.1 ст.512 КПК України участь особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, не є обов`язковою і може мати місце, якщо цьому не перешкоджає характер розладу психічної діяльності речи її психічного захворювання.

Заслухавши суддю - доповідача, думку законного представника ОСОБА_7 - ОСОБА_6 , яка просила задоволити її апеляційну скаргу та апеляційну скаргу прокурора, думку захисника - адвоката ОСОБА_10 , яка просила задоволити апеляційні скарги законного представника ОСОБА_7 та прокурора, міркування прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги законного представника ОСОБА_7 та просив задоволити апеляційну скаргу прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає, що апеляційна скарга законного представника ОСОБА_7 не підлягає до задоволення, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Так, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №212 від 23.12.2015 року встановлено, що на даний час ОСОБА_7 страждає хронічним психічним захворюванням у формі біполярного афективного розладу, змішаного типу, беземісійний перебіг з затяжними фазами та частими змінами фаз, поточний гіпоманіакальний епізод. За психічним станом у даний час він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій ОСОБА_7 також перебував у хворобливому стані, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції до ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Відповідно до ст.ст.92-94 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь. Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння. Госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом є одним із примусових заходів медичного характеру, який суд може застосувати залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.

У ч.1 ст.94 КК України міститься вичерпний перелік видів примусових заходів медичного характеру.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_7 - ОСОБА_6 зазначила, що вважає ОСОБА_7 не винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні, оскільки останній не вчиняв кримінального правопорушення, яке йому вміняють органи досудового розслідування, а тому він не потребує лікування в психіатричному закладі, при цьому наголошує, що суд першої інстанції, всупереч подання, застосував до ОСОБА_7 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, а не до психіатричного закладу і посиленим наглядом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 примусового заходу медичного характеру, передбаченого нормою ст.94 КК України.

Покликання прокурора, про неправильне застосування вимог кримінального процесуального закону щодо стягнення з ОСОБА_7 судових витрат, знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки питання щодо процесуальних витрат суд першої інстанції вирішує при винесені підсумкового рішення викладеному у формі вироку, яким завершується провадження в судовому розгляді, а не при винесені ухвали про призначення примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу. Також лише при винесе вироку вирішується питання з речовими доказами у кримінальному проваджені.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає зміні в частині вирішення питання судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні, а також в частині визначення виду примусового заходу медичного характеру щодо ОСОБА_12 .

Виходячи із вказаних норм закону, а також беручи до уваги висновок судово-психіатричної експертизи №212 від 23.12.2015 року щодо стану психічного здоров`я ОСОБА_7 та рекомендації, які містяться у висновку, колегія суддів вважає, що слід застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

постановила :
Апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні юриста 1 класу ОСОБА_8 - задоволити.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.12.2016 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, щодо застосування примусових заходів медичного характеру - змінити.

Вважати застосований до ОСОБА_7 примусовий захід медичного характеру у виді його госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Виключити з резолютивної частини ухвали покликання про стягнення з ОСОБА_7 в дохід держави судових витрат за проведення експертизи в розмірі 491 (чотириста дев`яносто одну) грн. 04 коп. та рішення щодо речових доказів.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:
Судді: