Справа № 405/8074/16-к
1-кп/405/304/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2016 року Ленінський районний суд міста Кіровограда у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Кропивницькому кримінальне провадження №0000081 у відношенні:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кіровограда, українець, громадянин України, який має спеціальну технічну освіту, перебував на військовій службі в звані старший солдат військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
встановив:
ОСОБА_3 , являючись військовослужбовцем військової служби за контрактом вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану за наступних обставин.
Так, старший солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та проходячи військову службу на посаді механіка телефонно - телеграфної групи вузла зв`язку центру управління зв`язком загону спеціального радіозв`язку зазначеної військової частини, на порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV ст.ст. 1, ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, будучи придатним для проходження військової служби, 3 серпня 2016 року не з`явився вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, до зазначеної частини, та продовжував не з`являтися на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, до 8 листопада 2016 року, тобто до дня добровільного прибуття до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 .
Таким чином, дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненого військовослужбовцем військової служби за контрактом.
12.11.2016 року між прокурором військової прокуратури Кіровоградського гарнізону Південного регіону України старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 в присутності захисника ОСОБА_5 була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.
Згідно даної угоди прокурор ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України. Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу підозрюваного, який до кримінальної відповідальності не притягувався, приймав безпосередню участь у проведенні АТО, наявність визначених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також беззастережне визнання ним винуватості, сторони дійшли згоди про призначення покарання ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. Сторони, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особу підозрюваного, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, тобто декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вважають за можливе та погоджуються, що виправлення ОСОБА_3 можливе без відбування ним покарання. У зв`язку з цим, керуючись положеннями ст. 75 КК України, сторони погоджуються звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненого військовослужбовцем військової служби за контрактом.
Прокурор, захисник та обвинувачений просили затвердити угоду про визнання винуватості.
Розглянувши питання про затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором та підозрюваним суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Згідно з ч. 5 ст. 469 КПК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, прокурор та обвинувачений добровільно уклали угоди про визнання винуватості, зміст угод відповідає вимогам ст. 472 КПК України. Крім цього, суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє положення, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України.
Також судом встановлено, що обвинувачені та прокурор розуміють наслідки укладання та затвердження даних угод, визначені ст. 473 КПК України.
Суд також переконався, що укладення угод сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угодах.
Зміст укладених сторонами угод відповідає вимогам ст. 472 КПК України, підстави для відмови в їх затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України відсутні.
ОСОБА_3 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, раніше не судимий. Обвинувачений щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Покарання, яке узгоджене в угоді за ч. 4 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі не більше п`яти років, сторони узгодили звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням, тому, підстави, що унеможливлюють застосування ст. 75 КК України відсутні.
За таких підстав суд вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості укладену між прокурором військової прокуратури Кіровоградського гарнізону Південного регіону України старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 .
Суд зважаючи на узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі із звільненням обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням, беручи до уваги те, що у відношенні обвинуваченого згідно матеріалів кримінального провадження запобіжні заходи не застосовувалися в порядку глави 18 КПК України та не заявлялось про це клопотань учасниками судового провадження, тому судом при ухваленні вироку питання щодо запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_3 не розглядалось.
Керуючись ст. ст. 468-476 КПК України, суд
ухвалив:
Затвердити угоду від 12.11.2016 року про визнання винуватості укладену між прокурором військової прокуратури Кіровоградського гарнізону Південного регіону України старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 1 (один) рік, поклавши на засудженого обов`язки відповідно до ст. 76 КК України:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду згідно зі ст.ст. 395, 396 КПК України, з особливостями визначеними ч. 4 ст. 394 КПК України може бути оскаржений до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом 30 діб з моменту його проголошення.
Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Ленінському районному суді м. Кіровограда копію цього вироку, подавши відповідну заяву.
Суддя: ОСОБА_1