Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/786/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.12.2016 року м. Кропивницький
Колегія суддів Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30 червня 2016 року, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Журавка Шполянського району Черкаської області, українку, громадянку України, із неповною середньою освітою, не заміжню, безробітну, із чотирма неповнолітніми дітьми на утриманні, таку, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судиму,

визнано винуватою та засуджено за: ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю три роки, покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Ухвалено задовольнити частково цивільний позов, пред`явлений потерпілою ОСОБА_10 та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 1 513 ( одна тисяча п`ятсот тринадцять) гривень 40 копійок у рахунок відшкодування майнової шкоди та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватою за вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_8 , 13 грудня 2014 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, прийшла до домоволодіння ОСОБА_10 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Викликавши ОСОБА_10 по телефону на вулицю, ОСОБА_8 затіяла з нею сварку, приревнувавши останню до свого співмешканця ОСОБА_11 . З метою помститися ОСОБА_10 за свого співмешканця, ОСОБА_8 , діючи з умислом, направленим на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, умисно схопила ОСОБА_10 за волосся та кулаком лівої руки умисно нанесла останній один удар в область потиличної ділянки голови. Після чого ОСОБА_8 повалила ОСОБА_10 на землю та тримаючи її за волосся, кулаком лівої руки умисно нанесла близько 2 ударів в область лобної ділянки голови, а потім підняла потерпілу на коліна та коліном правої ноги нанесла їй близько 2 ударів в область лівого ока та спинки носа, після чого головою вдарила об землю. В подальшому, продовжуючи свій протиправний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , тримаючи її за волосся, протягнула по землі близько 40 метрів, а потім дерев`яною битою, яку попередньо взяла з собою, усвідомлюючи, що вказаним предметом вона може заподіяти ОСОБА_10 тяжкі наслідки для здоров`я останньої, умисно нанесла один удар в життєво-важливий орган в область голови ОСОБА_10 справа. Після чого ОСОБА_8 мобільним телефоном, який тримала в руках, знову нанесла ОСОБА_10 близько двох ударів в область голови, а потім підняла ОСОБА_10 з колін та наказала останній йти за нею слідом та правою рукою нанесла умисно їй один удар в праве око, проте в цей час потерпіла вирвалася від ОСОБА_8 та забігла до сусіднього домоволодіння та повернулася до свого будинку.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 нанесла ОСОБА_10 тілесні ушкодження, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 25 від 18.02.2015 року, у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку, перелому кісток основи черепу в передній черепній ямці справа, травматичного розходження лобно-тім`яного шва, крововиливів ділянок правого та лівого ока, спинки носа, лобної та потиличної ділянок голови, - що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду першої інстанції скасувати, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченої та ступеню тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості; та ухвалити новий вирок, яким обвинувачену ОСОБА_8 визнати винуватою за ч. 1 ст. 121 КК України і призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.

Прокурор не оспорює фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості та кваліфікації дій обвинуваченої.

Проте, вказує, що при призначенні обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 65 КК України.

Зокрема, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, судом зазначено, що обвинувачена вперше притягається до кримінальної відповідальності, має на утриманні четверо неповнолітніх дітей, позитивно характеризується по місцю проживання, має хронічні захворювання бронхіт та пієлонефрит.

Однак, визнання судом як обставин, які пом`якшують винуватому покарання, але не вказані у ст. 66 КК України, - має бути умотивоване у вироку суду, що судом не здійснено; судом не наведено мотивів прийнятого рішення з приводу того, що наведені вище обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, судом першої інстанції ігноровано той факт, що обвинувачена не визнала своєї винуватості, просила її виправдати.

Тож, прокурор переконаний, що у даному випадку застосування при призначенні обвинуваченій покарання положень ст. 75 КК України, - безпідставне.

До того ж , судом належно не враховано, що вчинене обвинуваченою ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, є тяжким, вину остання не визнала, заподіяну потерпілій шкоду не відшкодувала.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах прокурора, котрий підтримав свою апеляційну скаргу, просив вирок суду першої інстанції скасувати, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченої та ступеню тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості; та ухвалити новий вирок, яким обвинувачену ОСОБА_8 визнати винуватою за ч. 1 ст. 121 КК України і призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк шість років, думку сторони захисту обвинуваченої ОСОБА_8 та в її інтересах адвоката ОСОБА_7 , які заперечили задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотивами прийнятого колегією суддів рішення є наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Докази по кримінальному провадженні досліджено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Ніким із учасників судового провадження, зокрема, особою, яка подала апеляційну скаргу, не оспорюється фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості обвинуваченого та кваліфікації його дій.

За таких обставин, колегія суддів не надає оцінки доказам по кримінальному провадженні у їх сукупності, та не входить до оцінки тих обставин, які ніким із учасників провадження не оскаржено.

Відтак, колегія суддів вважає винуватість ОСОБА_8 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження доведеною, а кваліфікацію її дій за ч. 1 ст. 121 КК України, - правильною.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченої, яка позитивно характеризується по місцю проживання, не судима, на обліку в психіатричній лікарні та в наркологічному диспансері не перебуває, безробітна, страждає на хронічні бронхіт та пієлонефрит, не заміжня, на утриманні має чотирьох неповнолітніх дітей, одна з яких має вроджену ваду серця, відсутність обставин, які обтяжують та які пом`якшують покарання обвинуваченій, та призначив обвинуваченій покарання у межах санкції частини статті обвинувачення у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

При цьому, на підставі врахованих обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість перевиховання та виправлення обвинуваченої ОСОБА_8 без її ізоляції від суспільства, надавши шанс виправлення за умови застосування положень ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки.

Призначений вид та міра покарання у даному випадку є обґрунтованою, покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_8 та попередження нових злочинів, таке, що відповідає меті покарання.

Також, колегія суддів погоджується із висновком суду про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченої за умови застосування положень ст. 75 КК України та звільнення її від відбування покарання з випробуванням.

Доводи апеляційної скарги прокурора з приводу безпідставного звільнення судом першої інстанції обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням за наслідками апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції свого підтвердження не знайшли.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 75 КК України: якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Також, у відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Вказані вимоги закону та рекомендації Пленуму Верховного Суду України судом першої інстанції дотримані.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, обвинуваченою ОСОБА_8 вчинено кримінальне правопорушення, що є тяжким, і, беззаперечно, потягло тяжкі наслідки у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю людини.

Кримінальне правопорушення вчинено за відсутності обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій.
Береться до уваги колегією суддів і особа обвинуваченої ОСОБА_8 .
Як те убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_8 незаміжня, є матір`ю одиначкою, яка виховує четверо неповнолітніх дітей, 2000, 2002, 2005, 2014 років народження (аркуш провадження 30, 31-33, том 4, аркуш провадження 177 том 3, аркуш провадження 170-172 том 3). Дитина 2014 року народження має тяжкий діагноз як: вроджена вада серця, дефект міжшлуночкової перетинки (аркуш провадження 39 том 4).
Зважується також і на стан здоров`я обвинуваченої, яка хворіє на хронічний пієлонефрит, що підтверджується випискою з медичного висновку (аркуш провадження 38, том 4).

На обліку у наркологічному диспансері та у психіатричній лікарні обвинувачена не перебуває, є не судимою (аркуші провадження 173-175 том 3), виключно позитивно характеризується по місцю свого проживання (аркуш провадження 176 том 3).

В своїй апеляційній скарзі прокурор вказує наступне: при призначенні обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 65 КК України; призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, судом зазначено, що обвинувачена вперше притягається до кримінальної відповідальності, має на утриманні четверо неповнолітніх дітей, позитивно характеризується по місцю проживання, має хронічні захворювання бронхіт та пієлонефрит, - однак, визнання судом як обставин, які пом`якшують винуватому покарання, але не вказані у ст. 66 КК України, - має бути умотивоване у вироку суду, що судом не здійснено; судом не наведено мотивів прийнятого рішення з приводу того, що наведені вище обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Доводи щодо не дотримання судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій покарання свого підтвердження не знайшли.

За вимогами ст. 65 КК України, судом враховано і тяжкість кримінального правопорушення, і особу обвинуваченої, а також і обставини, які обтяжують та які пом`якшують покарання, про що зазначено у мотивувальній частині вироку (аркуш провадження 56 том 4).

Щодо посилань прокурора з приводу визнання судом як обставин, які пом`якшують обвинуваченій покарання, але не вказані у ст. 66 КК України, і відсутність зазначення мотивів рішення відносно врахування цих обставин, - зауважується на таке.

Як убачається безпосередньо з оскаржуваного вироку суду першої інстанції, судом взагалі не встановлено обставин, які пом`якшують обвинуваченій ОСОБА_8 покарання (аркуш провадження 56 том 4 вирок).

Всі наведені прокурором обставини судом першої інстанції враховані, відповідно до ст. 65 КК України, як характеристики особи обвинуваченої, такі що свідчать на користь останньої.

Крім того, судом першої інстанції ігноровано той факт, що обвинувачена не визнала своєї винуватості, просила її виправдати, що вчинене обвинуваченою ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, є тяжким, вину остання не визнала, заподіяну потерпілій шкоду не відшкодувала.

Тяжкість вчиненого обвинуваченою ОСОБА_8 кримінального правопорушення судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченій покарання, належно враховано, про що вказано у вироку (аркуш провадження 56 том 4).

Відносно невизнання обвинуваченою ОСОБА_8 своєї вини, - означене є правом обвинуваченої, і не може враховуватися як обставина, яка обтяжує покарання, або така, що негативно характеризує особу обвинуваченої. Обвинувачена вправі визнавати свою винуватість або заперечувати її, і це є складовою її права на захист.

Питання ж про доведеність винуватості залишається прерогативою суду, і саме по собі заперечення обвинуваченою своєї винуватості або визнання винуватості не є основоположним та вирішальним при ухваленні судом відповідного судового рішення.

Що стосується відсутності з боку обвинуваченої добровільного відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди потерпілій, - вказане, за наявності, аналогічно, може бути враховане як обставина, яка пом`якшує винуватому покарання, проте, визнання або не визнання цивільного позову також є правом обвинуваченого, і, відповідно до ст. 67 КК України, якщо обвинуваченим завдана злочином шкода добровільно не відшкодована, - це не може враховуватися як обставина, яка обтяжує покарання обвинуваченому.

Крім того, законодавцем передбачений правовий механізм відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди потерпілому, у випадку визнання обвинуваченого винуватим за вчинення кримінального правопорушення.

Тож, і у конкретному випадку, суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_8 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, вирішив також питання про цивільний позов потерпілої та стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої завданої кримінальним правопорушенням майнової та моральної шкоди.

Відтак, беручи до уваги зазначене вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30 червня 2016 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: /підписи/
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Відповідає оригіналу:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2