КП№ 278/532/17
УКРАЇНА
Житомирський районний суд Житомирської області
В И Р О К
Іменем України
18 квітня 2017 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження, за яким обвинувачується:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , має на утриманні неповнолітню дитину, є постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС, -
за частиною 4 статті 407 Кримінального кодексу України (далі КК) , -
В С Т А Н О В И В:
06.08.2015 на підставі Указу Президента №15/2015 від 14.01.2015 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 призвано на військову службу. За наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 09.10.2015 №221 обвинувачений зарахований до списків особового складу, його призначено на посаду гранатометника 2-ого десантно-штурмового відділення, 2-ого десантно-штурмового взводу, 6-ої десантно-штурмової роти, 2 десантно-штурмового батальйону цієї частини, що дислокується в АДРЕСА_2 .
Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з військового комісаріату.
Верховною Радою України були затверджені Укази Президента «Про часткову мобілізацію» № 30/214 від 17.03.2014, №454/2014 від 06.05.2014, №607/2014 від 21.07.2014, №15/2015 від 14.01.2015 відповідно до яких в Україні розпочато мобілізацію та оголошено про особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, її незалежності та суверенітету, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відтак, ОСОБА_4 з 09.10.2015 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу в умовах особливого періоду. Під час проходження військової служби обвинувачений повинен був діяти відповідно до вимог статей 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 2, 9, 11, 16, 127, 128, 216-220 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України і законів України, Військової присяги, з якими ОСОБА_4 був ознайомлений і які вимагають від нього віддано служити Українському народові, захищати Вітчизну, її незалежність та
територіальну цілісність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань. За дозволом на звільнення з розташування військової частини він, як військовослужбовець, зобов`язаний був звертатись до командира частини.
Усупереч Конституції України, наведеним вимогам закону та нормативним актам, обвинувачений 31.05.2016 об 07 год. 50 хв., перебуваючи на території військової частини польова пошта НОМЕР_1 , з метою умисного тимчасового ухилення від військової служби, без відповідного дозволу командування та без поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу, маючи реальну можливість для цього, незаконно припинив виконувати свій військовий обов`язок та самовільно залишив місце проходження служби в умовах особливого періоду. Після цього проводив час на власний розсуд. Перебуваючи поза межами військової частини, обвинувачений не повідомляв правоохоронні чи інші органи державної влади про свою належність до військової служби, хоча мав об`єктивну можливість це зробити. 14.02.2017 ОСОБА_4 самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість в інкримінованому йому злочині, підтвердив фактичні обставини його вчинення, як вони викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що вирішив поїхати додому та загуляв. Отямившись, він добровільно повернувся для продовження проходження військової служби. Про свій вчинок шкодує, просить суворо його не карати.
Прокурор вважав не доцільним досліджувати докази щодо визнаних обвинуваченим обставин, посилаючись на відсутність у нього заперечень з цього приводу. ОСОБА_4 позицію прокурора підтримав.
Суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з урахуванням відсутності заперечень з боку учасників провадження. При цьому суд з`ясував, що останні правильно розуміють зміст цих обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, яким роз`яснено про позбавлення їх права оскаржувати визнані обставини вчиненого злочину в апеляційному порядку (частина 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України).
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за частиною 4 статті 407 КК, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Відповідно до статті 65 КК суд призначає покарання з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, характеризується посередньо, однак є потерпілим від катастрофи на ЧАЕС, має на утриманні неповнолітню дитину. Обставинами, що в силу статті 66 КК пом`якшують покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що згідно зі статтею 67 КК обтяжують покарання судом не встановлено.
Суд також ураховує вчинення ОСОБА_4 злочину, пов`язаного із порушенням встановленого порядку несення військової служби в умовах особливого для держави України періоду. Разом з тим, обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; щиро розкаявся у скоєному; самостійно і добровільно повернувся для проходження служби. З огляду на обставини справи, особу ОСОБА_4 , міркування прокурора про доцільність застосування положень статей 75-76 КК, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства.
Керуючись статтями 349, 368, 373-376, 532, КПК суд , -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 КК, та призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі статтей 75, 76 КК звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю в 2 (два) роки не вчинить нового злочину. Покласти на засудженого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання.
Запобіжний захід не обирався.
Речові докази відсутні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирського області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Суддя: ОСОБА_1