Справа № 346/4796/16-к
Провадження № 11-кп/779/119/2017
Категорія ч. 2 ст. 240 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

суддідоповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001189 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.01.2017 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта середня, пенсіонера, не судимого, громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 400 (чотириста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6800 (шість тисяч вісімсот) грн.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази

за участю прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, у зв`язку із істотним порушення кримінального процесуального закону. Апелянт не оспорює правильності кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, свою незгоду висловив в частині повернення власникам речового доказу вантажного автомобілю марки ЗИЛММЗ 554М, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та трактору колісного марки ЮМЗ-6 (ПЕ-0.8 Б), реєстраційний номер НОМЕР_2 , які, на думку апелянта, є знаряддям вчинення злочину та підлягають конфіскації відповідно до ч. 9 ст.100 КПК України. Зазначає, що з формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним вбачається, що обвинувачений вчинив злочинні дії шляхом навантаження колісним трактором марки ЮМЗ-6 піщано-гравійної суміші на самоскид марки «ЗИЛ ММЗ», тобто без залучення цих транспортних засобів обвинувачений не змін би вчинити даний злочин, а тому вони є знаряддям вчинення злочину. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що матеріали провадження містять достатньо доказів, які вказують на те, що власник трактору колісного марки ЮМЗ-6 (ПЕ-0.8 Б), ОСОБА_9 знав або міг знати про незаконне використання його трактора, у зв`язку із чим транспортний засіб підлягає конфіскації. Крім того, посилається на те, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про повернення автомобілю марки ЗИЛММЗ 554М ОСОБА_10 , не з`ясувавши при цьому, чи відомо останньому про незаконне використання сином його транспортного засобу, що є порушенням вимог ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений порушив встановлені правила використання надр-незаконно видобував корисні копалини загальнодержавного значення. Так, з метою реалізації свого злочинного наміру на здійснення незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення піщано-гравійної сировини, а саме, гравію, ОСОБА_6 , 10 серпня 2016 року, приблизно о 06.30 год., приїхав трактором колісним марки ЮМЗ-6 (ПЕ-0.8Б), реєстраційний номер НОМЕР_2 , до родовища корисних копалин загальнодержавного значення, а саме піщано-гравійної сировини гравію, на прибережній захисній смузі та дні малої річки Сопівка, що на відстані 150 м від житлового будинку АДРЕСА_2 .

Після цього, ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи про відсутність у нього передбачених законодавством України дозвільних документів на видобування корисних копалин загальнодержавного значення та повноважень на проведення таких робіт, за допомогою ковша трактора колісного марки ЮМЗ-6 (ПЕ-0.8 Б), реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення з дна малої річки Сопівка, що на відстані 150 м від житлового будинку АДРЕСА_2 , а саме, сировини піщано-гравійної - гравію, який, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року № 827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення та без наявності відповідних дозвільних документів навантажив дану сировину на кузов автомобіля марки ЗИЛММЗ 554М, реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим здійснив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення сировини піщано-гравійної.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, просив вирок суду скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції;

- обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, вирок суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Апелянт висловив свою незгоду в частині порушення судом першої інстанції вимог ч. 9 ст.100 КПК України, зокрема в частині повернення власникам речових доказів вантажного автомобілю марки ЗИЛММЗ 554М, та трактору колісного марки ЮМЗ-6 (ПЕ-0.8 Б), які, на думку апелянта, є знаряддям вчинення злочину та підлягають конфіскації.

У суді першої інстанції, обвинувачений свою вину у вчиненому визнав у повному обсязі. Суд першої інстанції дійшов висновку, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 240 КК України, оскільки обвинувачений порушив встановлені правила використання надр-незаконно видобував корисні копалини загальнодержавного значення.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінально провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Отже, суд у вироку повинен навести мотиви прийнятого рішення й точно сформулювати свої висновки.

Між тим, як видно з вироку суду першої інстанції, суд в повній мірі не дотримався вказаних вимог закону.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, при ухваленні вироку, не мотивував в достатній мірі висновок в частині вирішення подальшої долі речових доказів.

Так, в мотивувальній частині вироку суд першої інстанції зазначив наступне: «Питання про речові докази слід вирішити в передбаченому ст. 100 КПК України порядку. Суду не надано доказів того, що власники автомобіля ЗИЛ та трактору ОСОБА_11 та ОСОБА_9 знали про їх незаконне використання».

Проте, на думку колегії суддів, висновок суду в цій частині є належним чином не мотивований, передчасний та такий, що не відповідає вимогам, передбаченим ст. 100 КПК України, а тому колегія суддів вважає за необхідне повторно перевірити висновки суду в цій частині, прослухавши показання свідка ОСОБА_9 , наданих ним в суді першої інстанції, а також безпосередньо допитавши в якості свідка ОСОБА_10 на предмет їх обізнаності про використання належних їм транспортних засобів з метою вчинення кримінального правопорушення, та дослідивши докази, що підтверджують право власності цих транспортних засобів.

Так, з відтвореного технічного запису судового засідання суду першої інстанції від 27.10.2016 року в частині допиту свідка ОСОБА_9 вбачається, що останній не знав і не міг знати про незаконне використання належний йому транспортного засобу - трактор колісний марки ЮМЗ-6 обвинуаченим ОСОБА_6 .

З пояснень допитаного в судовому засіданні апеляційного суду, у відповідності до ст.352 КПК України, свідка ОСОБА_10 вбачається, що він не знав і не міг знати про незаконне використання належний йому транспортного засобу - автомобіля ЗИЛ.

Згідно свідоцтва про реєстрації машини, власником трактору колісного ЮМЗ-6 ( НОМЕР_3 ) є ОСОБА_9 , (а.п. 43), а власником автомобіля марки ЗИЛММЗ 554М, є ОСОБА_10 (а.п. 44).

Відповідно до положень ст.ст. 100, 374 КПК України питання про речові докази вирішується одночасно з вирішенням справи і це рішення повинно міститися у вироку суду.

Згідно з приписом ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 для реалізації свого злочинного наміру - незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення, використовував транспортні засоби: трактор колісний марки ЮМЗ-6 (ПЕ-0.8Б), що належав ОСОБА_9 , та автомобіль марки ЗИЛММЗ 554М, власником якого є ОСОБА_10 .

З наведеного вбачається, що кримінальне правопорушення було вчинено саме за допомогою вказаних вище транспортних засобів.

Разом з тим, суд першої інстанції не визнав вказані транспортні засоби знаряддям злочину.

Постановою слідчого Коломийського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківської області ОСОБА_12 від 10.08.2016 року вантажний автомобіль марки ЗИЛММЗ 554М та трактор колісний марки ЮМЗ-6 (ПЕ-0.8Б), визнані речовими доказами (а.п. 57).

Вказаною постановою слідчого також не визнані вказані транспортні засоби знаряддям злочину.

Між тим, згідно п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, майно, використане або як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, конфіскуються, крім випадків, коли власник не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

З наведено вбачається, що застосування спеціальної конфіскації здійснюється тільки після доведення в судовому порядку стороною обвинувачення, що власник (законний володілець) грошей, цінностей та іншого майна знав про їх незаконне походження та/або використання.

З пояснень власників транспортних засобів - вантажного автомобілю марки ЗИЛММЗ 554М ОСОБА_10 та трактору колісного марки ЮМЗ-6 (ПЕ-0.8 Б) - ОСОБА_9 , вбачається, що останні не знали і не могли знати про незаконне використання належних їм транспортних засобів.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтову¬вати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Отже, показання свідка ОСОБА_9 , отримані від нього на досудовому розслідуванні, на які посилався апелянт, не є обов`язковими для суду, оскільки вони можуть бути використовуватися лише при прийнятті рішення саме у стадії досудового розслідування, але у суді підлягають перевірці та дослідженню в порядку, передбаченому ст. 352 КПК України.

З технічного запису судового засідання, відтвореного під час апеляційного перегляду, вбачається, що свідок ОСОБА_9 пояснював чим саме були викликані розбіжності у наданні ним показань.

Показання, отримані на етапі досудового розслідування набувають доказового значення лише за умови їх безпосереднього сприйняття суддею у стадії судового розгляду.

Враховуючи наведене вище, твердження апелянта про те, що провадження містять достатньо доказів, які вказують на те, що власник трактору ОСОБА_9 знав або міг знати про незаконне використання його трактора, є безпідставними.

Стосовно тверджень апелянта про те, що працівники поліції ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 повідомили в суді першої інстанції про обставини використання транспортних засобів за згодою власників, то воно є неспроможним, оскільки спростовуються змістом їх пояснень, які викладені у вироку суду та не містять жодної інформації стосовно обізнаності власників транспортних засобів про мету використання їх техніки.

Крім того, колегією суддів, перевірено матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог та встановлено, що органами досудового розслідування не приймалося процесуального рішення щодо визнання вказаних транспортних засобів як засобу чи знаряддя вчиненого кримінального правопорушення.

Не були визнані зазначені транспортні засоби знаряддям вчинення злочину і судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правильності вирішення долі речових доказів транспортних засобів: вантажного автомобілю марки ЗИЛММЗ 554М та трактору колісного марки ЮМЗ-6 (ПЕ-0.8 Б), та повернення їх власникам ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта є необґрунтованими, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, а вирок суду належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 100, 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок суду Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.01.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом:

Суддя ОСОБА_2