Кримінальне провадження №522/1699/16-к
УХВАЛА
16 листопада 2016 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

за участю захисників - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно:

ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця Одеської області, смт. Ширяєво, який має середню освіту, не одруженого, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого: 28.08.2007 року Ширяївським районним судом міста Одеської області за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України, до позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією майна,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, українця, уродженця Одеської області, Біляївського району, село Яськи, який має середню освіту, одруженого, тимчасово непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого: 22.08.2011 роу Біляївським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 395 КК України, до позбавлення волі строком на 4 роки,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0012301 від 23.12.2015 року, відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до вимог ст. 331 КПК України, судом на розгляд учасників судового провадження було поставлене питання щодо доцільності продовження тримання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою, оскільки двомісячний строк перебування їх під вартою закінчується 19.11.2016 року.

Прокурор в судовому засіданні вважав за необхідне продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, залишились, а саме, що обвинувачені можуть переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, вчиняти тиск на свідків та потерпілих.

Захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти продовження строку тримання обвинувачених під вартою, просили змінити запобіжний захід на більш м`який.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали думку адвокатів щодо відмови в продовженні строку тримання їх під вартою та просили суд змінити запобіжний захід на більш м`який.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що існують достатні підстави для продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з наступних підстав.

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , так як це відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, а дані про особу підозрюваних дають достатні підстави вважати, що дійсно існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, обвинувачені не працюють, офіційно не одружені, що свідчить про відсутність у них міцних соціальних зв`язків, докази у даному кримінальному провадженні ще не досліджувались судом, тому є достатні підстави вважати, що існують ризики того, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що прокурором було доведено наявність достатніх підстав, про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і про необхідність продовження строку дії відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Метою продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених є забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачені можуть переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки ще існують зазначені ризики.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

Таким чином, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду обвинувального акту обставини, суд приходить до висновку, що строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 потрібно продовжити.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 діб, тобто до 15.01.2017 року в Одеському слідчому ізоляторі - 21 ДПтСУ в Одеській області.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 діб, тобто до 15.01.2017 року в Одеському слідчому ізоляторі - 21 ДПтСУ в Одеській області.

Строк дії ухвали суду обчислюється з моменту оголошення ухвали суду, тобто з 16.11.2016 року.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1
16.11.2016