Провадження №1-кп/748/220/17
Єдиний унікальний № 748/1422/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2017 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідуваньза № 0000021 від 20 березня 2017 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Прилуки, Чернігівської області, з базовою загальною середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , який згідно наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ) № 54 від 19.03.2014 зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення та призначений на посаду номера обслуги 1 реактивного артилерійського взводу 3 реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону вказаної військової частини, грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, будучи зобов`язаним бездоганно і неухильно дотримуватися порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обов`язки, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок, 27.10.2014 року, близько 08 години, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині-польова пошта НОМЕР_1 , діючи з особистих мотивів, з прямим умислом, направленим на самовільне залишення військової частини, з метою ухилитися від військової служби, не маючи наміру на її проходження в майбутньому, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та самовільно залишив військову частину-польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , не маючи наміру повертатися до виконання обов`язків з військової служби.

Після залишення місця служби солдат ОСОБА_3 прибув до свого постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, працюючи за наймом у місцевих жителів.

У подальшому, 20.03.2017 року солдат ОСОБА_3 , з метою звільнення з військової служби в запас, повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та 18.05.2017, згідно наказу командира військової частини, був звільнений з військової служби в запас, виключений зі списків особового складу частини та знятий з усіх видів забезпечення.

Таким чином, солдат ОСОБА_3 27.10.2014 року самовільно залишив військову частину в АДРЕСА_2 з метою ухилитися від військової служби, не маючи наміру на її проходження в майбутньому, будь-яких заходів для повернення на військову службу до військової частини-польова пошта НОМЕР_1 та продовження несення відповідних обов`язків не вживав, перебуваючи по 19.03.2017 року, включно, за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, працюючи за наймом у місцевих жителів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині визнав повністю, пояснивши, що дійсно самовільно залишив військову частину, до якої не повернувся та перебував вдома. У вчиненому щиро розкаявся.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно усіх фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що сторонами провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_3 знайшло своє підтвердження у судовому засіданні в повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд вважає за необхідне визнати з`явлення із зізнанням, щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

ОСОБА_3 є раніше не судимим, 27.04.2016 притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.175-1 КУпАП, за місцем служби характеризується негативно, за місцем проживання характеризується формально позитивно, перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу: психічні та поведнікові розлади внаслідок вживання алкоголю, у лікаря психіатра на обліку не перебуває.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, дані, що характеризують його особу, майновий стан, і вважає, що йому має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, в межах санкції інкримінованої йому статті особливої частини Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі.

Враховуючи особу ОСОБА_3 , те що він у вчиненому щиро розкаявся, є раніше не судимим, а також обставини даної справи, те що за період відсутності його в розташуванні нових кримінальних правопорушень не вчинив, а також те, що покарання має на меті не тільки кару, а виправлення та попередження вчинення нових злочинів, суд вважає, що обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, оскільки він як особа не становить небезпеки, а отже його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства протягом іспитового строку.

Цивільний позов, процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Запобіжні заходи відносно ОСОБА_3 під час досудового розслідування не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, і призначити йому за дане кримінальне правопорушення покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, поклавши, у відповідності до ст.76 КК України наступні обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1