Справа № 128/529/14-к
ВИРОК
Іменем України
30 січня 2017 року Вінницький районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
обвинуваченого: ОСОБА_4
за ч. 1 ст. 190 КК України, -
08.12.2013 року, ОСОБА_4 , перебуваючи на території кафе «Лісова сторожка», яке розташовано біля с. Сокиринці, Вінницького району Вінницької області, зловживаючи довірою ОСОБА_5 , з яким підтримував стосунки внаслідок особистого знайомства, ввів його в оману шляхом повідомлення неправдивих відомостей щодо необхідності виконати телефонний дзвінок з його мобільного пристрою, в результаті чого вийшов з приміщення кафе та заволодів його мобільним телефоном «NOKIA N 82», згідно висновку експерта №20 від 17.01.2014 року вартість мобільного телефона станом на 08.12.2013 року могла складати 947 грн. 20 коп.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому правопорушенні визнав повністю, пояснивши, що 08.12.2013 року, він разом зі своїм знайомим, ОСОБА_5 та ще одним другом ОСОБА_5 , поїхали в кафе «Лісова Сторожка», відпочити. Згодом, він попросив у ОСОБА_5 мобільний телефон для здійснення дзвінка; він дійсно телефонував до друга, однак, телефон ОСОБА_5 не повернув, а поклав собі до кишені та сів у маршрутне таксі, і поїхав з «Лісової Сторожки». Коли виходив з «маршрутки», телефон впав та розбився. Після цього, він спілкувався з ОСОБА_5 , останній вибачив його, і на даний час не має до нього а ні матеріальних, а ні моральних претензій. Про скоєне ним він дуже жалкує, йому соромно перед потерпілим, у якого він вже попросив вибачення, також просив його суворо не карати, призначивши мінімальну міру покарання. До суду він не з`являвся, так як боявся того, що його позбавлять волі.
Враховуючи клопотання учасників судового провадження про недоцільність дослідження тих обставин, які ніким не оспорюються, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав за необхідне обмежитися допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, характеризуючих його особу і при цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
На думку суду дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 190 КК України, як шахрайство, тобто, заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою та дана кваліфікація знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України воно відноситься до категорії невеликої тяжкості, особу винного, те що він раніше в силу ст. 89 КК України несудимий, ОСОБА_4 ухилявся від явки до суду, в зв`язку з чим двічі оголошувався судом в розшук (з 28.02.2014 року по 17.04.2015 року; з 19.05.2015 року по 30.01.2017 року), посередньо характеризується за місцем реєстрації, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність матеріальних та моральних претензій потерпілого, його думку щодо міри покарання обвинуваченому, згідно якої він покладається на розсуд суду.
Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає: активне сприяння в розкритті правопорушення.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Сукупність даних про обставини вчинення правопорушення та особу винного дають суду підстави вважати, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства і йому необхідно призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у вигляді громадських робіт.
При цьому також суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди підлягає залишенню без розгляду відповідно до заяви потерпілого ОСОБА_5 .
З обвинуваченого підлягають до стягнення судові витрати за проведення товарознавчого дослідження.
Питання щодо речових доказів судом не вирішується, оскільки такі докази стороною обвинувачення суду надані не були.
Керуючись ст. ст. 128, 370, 373, 374, 376 КПК України, ст. 207 ЦПК України, суд
ЗАСУДИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у вигляді громадських робіт строком 200 (двісті) годин.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди залишити без розгляду.
Роз`яснити потерпілому ОСОБА_5 його право звернення до суду з цивільним позовом до ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення товарознавчого дослідження в сумі 244 грн. 50 коп.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку.
Суддя: