АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/265/17 Справа № 205/6708/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2016 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку тримання під вартою в місцях попереднього ув`язнення до строку відбування покарання відповідно до вимог ст. 72 КК України відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою зарахувати йому строк попереднього ув`язнення з 01.08.1999 року по 28.11.2002 року у строк покарання за вироком Апеляційного суду м. Києва від 06.06.2002 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням та тлумаченням Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання». Вказує, що позиція суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання суперечить змісту ст. 72 КК України, оскільки правила, закріплені цією статтею, поширюються, в тому числі, на осіб, засуджених до довічного позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу засудженого без задоволення, а ухвалу суду - без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2002 року ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за ст. 69, п.п. «а», «г», «е», «з», «и» ст. 93 КК України (1960 року), ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 153, ч. 1 ст. 15 ч. 2 ст. 153, ч. 1 ст. 263 КК України (2001 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою колегії суддів палати Верховного Суду України з кримінальних справ від 28 листопада 2002 року вирок Апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2002 року залишений без змін.

Відповідно до Закону України «Про попереднє увязнення» від 30.06.1993 року, попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Згідно правил, передбачених ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував положення п. 12 ч. 1 ст. 51 КК України, відповідно до якого довічне позбавлення волі є одним з видів покарання, правильно зазначив, що покарання у виді довічного позбавлення волі не є тотожним із покаранням у виді позбавлення волі, у зв`язку з чим обґрунтовано дійшов висновку, що правила, передбачені ч. 5 ст. 72 КК України, розповсюджуються лише на осіб, яким призначений строковий вид покарання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , у зв`язку з чим приходить до висновку, що рішення судупершої інстанціїє законним та обґрунтованим, підстав для скасування ухвали та задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 не має, а тому його апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, ч. 5 ст. 72 КК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2016 року, якою засудженому відмовлено у задоволенні клопотання, поданого в порядку ч. 5 ст. 72 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: