Справа №694/404/17
У Х В А Л А

про застосування запобіжного заходу особистого зобов`язання
04.04.2017 року м. Звенигородка
Слідчий суддя Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене з керівником Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000246 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого,
який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. ч. 2 ст. 189 КК України,
в с т а н о в и в:
01.04.2017 старший слідчий Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області старший лейтенант поліції ОСОБА_7 звернулася до суду із клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 .
У клопотанні зазначено, що 21.06.2016 близько 22.00 години, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою та у групі із невстановленою досудовим розслідуванням особою, перебуваючи у полі, неподалік Корсунь-Шевченківської спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтернат І-Ш ступенів Черкаської обласної ради, по вулиці Благовісна, 75 в м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, погрожуючи застосуванням фізичного насильства до потерпілого ОСОБА_9 , вимагали з останнього особисті кошти в сумі 1500 доларів США, що в перерахунку до національної валюти України, на момент вчинення кримінального правопорушення становить 40620 гривень. Сприйнявши реальну погрозу застосування до нього фізичного насильства, потерпілий ОСОБА_9 25.06.2016 в м. Корсунь - Шевченківський передав ОСОБА_6 грошові кошти 1830 польських злотих, що в перерахунку до національної валюти України становить 11902,57 гривень та 1000 гривень.
Своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 189 КК України - вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) КК України: ОСОБА_6 підозрюється у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 189 КК України.
Вказана подія 25.06.2016 слідчим відділенням Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за № 0000246 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.
31.12.2016 року ОСОБА_6 було оголошено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 189 КК України. Повідомлення про підозру ОСОБА_6 було направлено в почтовий ящик на адресу АДРЕСА_1 . На неодноразові виклики до слідчого ОСОБА_6 не з`являвся.
ОСОБА_6 в інкримінованому йому правопорушенні свою вину не визнав.
Підозра ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного злочину є обґрунтованою, в матеріалах справи є здобуті у визначеному законом порядку достатні дані, які свідчать про наявність ознак злочину/
Крім того, слідчий посилається на те, що під час досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, проживаючий на АДРЕСА_1 , громадянин України ухиляється від кримінальної відповідальності, за місцем проживання відсутній, переховується від органів досудового слідства та суду.
Слідчий Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав повністю та просить його задовольнити.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав дане клопотання та просить його задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 проти задоволення даного клопотання заперечили, просили застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме особисте зобов`язання. Також просили врахувати особу підозрюваного та відсутність доказів про можливі ризики переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити нове або продовжити кримінальне правопорушення, в якому останній підозрюється.
Крім того, підозрюваний пояснив, що працює неофіційно викладачем іноземних мов у м. Києві, про що слідчому відомо. Не з`являвся на виклики слідчого внаслідок перебування на лікарняному, докази чого слідчому надав.
Слідчий суддя, заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує клопотання, дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч.1ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України передбачено, що метою і підставою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно вливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
В обґрунтування ризиків у клопотанні зазначено, що ОСОБА_6 «ухиляється від слідства та суду, а також з метою припинення його злочинної діяльності».
Разом з тим, жодних доказів ухилення від слідства та суду прокурором не надано. Щодо «припинення злочинної діяльності» то такий ризик процесуальним законом не передбачено, а передбачений п. 4 ризик «продовжувати кримінальне правопорушення» також належними та допустимими доказами не наведено.
Відповідно до ч. 1ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV "Про міжнародні договори України"чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються вони у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними законодавчими актами.
Згідно з ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини-обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
В той же час суд враховує, що п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до правової позиції Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в листі від 04.04.2013 року №511-550/0/4-13 слідчому судді, суду при розгляді відповідного клопотання слід ретельно перевіряти достовірність підстав для його задоволення, оскільки одним із найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване ухвалення судами рішень про продовження строку тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою, а також те, що можливість застосування запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою (зокрема, йдеться про застосування застави), у багатьох випадках навіть не розглядалася.
Так, у справі «Смирнов проти Росії» Європейський суд з прав людини наголосив, що особа, обвинувачена в скоєнні злочину, завжди повинна знаходитися на свободі, до закінчення розгляду справи, якщо Держава не зможе довести, що маються «умісні і достатні» причини взяти її під варту, і зокрема, коли є підстави вважати, що особа ухилятиметься від слідства та суду, перешкоджатиме встановленню істини у справі, або продовжить злочину діяльність.
Відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
При формуванні внутрішнього переконання слідчого, прокурора, слідчого судді, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятися від слідства й суду. Проте сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується особі, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу, оскільки це суперечило б презумпції невинуватості. У цьому ключі послідовною та логічною є позиція Європейського суду з прав людини, яка зводиться до наступного: небезпека можливості переховуватися від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку. Наявність сильної підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що відноситься до суті питання, однак сама по собі така підозра не може бути виправданням довготривалому утриманню під вартою. Небезпека переховування особи від правосуддя повинна оцінюватися не лише у світлі тяжкості покарання, але й виходячи з усіх інших обставин, які можуть або підтвердити наявності такої небезпеки, або звести її до такого мінімуму, що попереднє ув`язнення виявиться невиправданим.
Суд вважає, що прокурором не доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 177 КПК України. Як встановлено в судовому засіданні підозрюваний не переховується від органів досудового розслідування, з`являється на виклики до слідчого.
З матеріалів клопотання вбачається, що підозрюваний ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, має постійне місце проживання, раніше не судимий, характеризується позитивно. З урахуванням того, що досудовим розслідуванням не встановлено переконливих даних, за допомогою яких би обґрунтовувалася неможливість запобігання зазначеним ризикам будь-яким із передбачених ч.1 п.1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України, тому за таких обставин суд вважає, що підозрюваний ОСОБА_6 не потребує ізоляції від суспільства та є можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме: особистого зобов`язання.
Посилання слідчого як на доказ переховування від слідства, на те, що ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 27.02.2017 року надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_6 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею не приймається до уваги, з огляду на наступне.
Згідно ст. 188 КПК України клопотання про надання дозволу на затримання може бути подане:
1) одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміни іншого запобіжного заходу на тримання під вартою;
2) після подання клопотання про застосування запобіжного заходу і до прибуття підозрюваного, обвинуваченого до суду на підставі судового виклику;
3) після неприбуття підозрюваного, обвинуваченого за судовим викликом для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
Відповідно до ч. 4 ст. 189 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного.
Відтак слідчий суддя приходить до висновку, що при наданні дозволу на затримання інший слідчий суддя мав у своєму провадженні клопотання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , і саме задля забезпечення явки підозрюваного на розгляд такого клопотання було надано дозвіл на затримання.
Оцінка винесення надання дозволу на затримання без підтвердженої мети (при неподанні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою) для приводу підозрюваного не є предметом даного судового розгляду та не входить до компетенції слідчого судді.
Разом з тим, клопотання про обрання міри запобіжного заходу, яке є предметом даного судового розгляду є самостійним клопотанням і у взаємозв`язку з наданням дозволу на затримання іншим суддею з іншою метою не перебуває.
Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 32, 110, 131-132, 176-178, 181,184, 193-196, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,
у х в а л и в:
Клопотання слідчого Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене з керівником Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000246 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - запобіжний захід у виді запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
1) прибувати до слідчого Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області для проведення слідчих дій за першою вимогою;
2) Не відлучатися за межі Звенигородського району без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;
3) Повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.
Попередити ОСОБА_6 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення у розмірі від 0.25 до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1