Провадження № 11-кп/792/537/16
Справа № 676/14/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.296, ч.1 ст.122 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,
оператора технічного
запису ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8

та його представника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження №0002458 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 травня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :
Цим вироком, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 15 червня 2016 року,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Макіївка Донецької області, жителя та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою вищою освітою, одруженого, на утриманні якого перебуває троє неповнолітніх дітей, не працюючого, інваліда 3-ї групи, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.296 КК України та призначено покарання:

- за ч.1 ст.296 КК України у виді 1 року обмеження волі;

- за ч.1 ст.122 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди задоволено частково, а в частині витрат на правову допомогу - в повному обсязі.

Стягнуто із ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 18971 грн. 31 коп., моральної шкоди 25 000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

За вироком суду 28 листопада 2015 року приблизно о 12 годині ОСОБА_10 , знаходячись на території ТОВ «Поділбудсервіс», що по вул. Першотравнева, 7 (б), м. Кам`янець-Подільського, умисно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яка виразилась у зневажливому ставленні до громадського порядку, ігноруванні існуючих в суспільстві елементарних правил поведінки, добропристойності та моралі, на прохання охоронця території ТОВ «Поділбудсервіс» ОСОБА_8 виїхати за межі території товариства своїм автомобілем «Субару Форестер» державний номерний знак НОМЕР_1 , вийняв з багажника зазначеного автомобіля серп та металевий обід підшипника, з яких мав на меті виготовити ножі, після чого пішов до ОСОБА_8 , при цьому розмахував перед ним серпом та погрожував останньому фізичною розправою. Коли ОСОБА_10 підійшов впритул до ОСОБА_8 , то останній, захищаючись, схопив ОСОБА_12 за праву руку, у якій знаходився серп, намагаючись не допустити нанесення удару, яким би його було травмовано. При цьому останній, з хуліганських спонукань, умисно, наніс один удар ободом металевого підшипника, який тримав у лівій руці в область правої сторони обличчя ОСОБА_8 , заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді закритого травматичного перелому правої виличної кістки, множинного багатоуламкового перелому передньої і задньої стінки правої верхньощелепної пазухи, латеральної стінки правої орбіти, виличної дуги, 2-х синяків в області спинки носа з розповсюдженням на внутрішні відділи верхнього і нижнього повік лівого ока, всі відділи правого ока, підочну праву виличну ділянки, на слизовій оболонці верхньої губи справа з розповсюдженням на слизову оболонку правої щоки повернену в порожнину рота та 3-х садин на фоні синяка правої вилиці та правої щоки, що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, і спричинили тривалий розлад здоров`я більше 21 доби.
Крім того 28 листопада 2015 року ОСОБА_10 в м.Кам`янець-Подільському приблизно о 12 годині, знаходячись на території
ТОВ «Поділбудсервіс», що по вул. Першотравнева, 7 (б), під час вчинення хуліганських дій, умисно, наніс один удар ободом металевого підшипника, який тримав у лівій руці, в область правої сторони обличчя ОСОБА_8 , заподіявши тілесні ушкодження у вигляді закритого травматичного перелому правої виличної кістки, множинного багатоуламкового перелому передньої і задньолатеральної стінки правої верхньощелепної пазухи, латеральної стінки правої орбіти, виличної дуги, 2-х синяків в області спинки носа з розповсюдженням на внутрішні відділи верхнього і нижнього повік лівого ока, всі відділи правого ока, підочну та праву виличну ділянки, на слизовій оболонці верхньої губи справа з розповсюдженням на слизову оболонку правої щоки, повернену в порожнину рота та 3-х садин на фоні синяка правої вилиці та правої щоки, що відносяться до середніх тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я більше 21 доби.
Обвинувачений ОСОБА_10 , в поданій апеляційній скарзі, просить вирок місцевого суду в частині засудження його за ч.1 ст.296 КК України скасувати та постановити нове рішення, яким його виправдати, в частині засудження його за ч.1 ст.122 КК України - змінити та призначити покарання не пов`язане з позбавленням чи обмеженням волі, а в задоволенні цивільного позову відмовити. В обгрунтування поданої апеляційної скарги посилається на те, що:

- потерпілий ОСОБА_8 є найманим працівником - охоронцем фізичної особи-підприємця ОСОБА_13 , а не охоронцем ТОВ „Полідбудсервіс, як це зазначено у вироку, крім того, сам потерпілий вчиняв дії хуліганського характеру, висловлюючись нецензурною лайкою, вимагав забрати автомобіль з території товариства, на якій не було обмежень щодо паркування, чим спровокував поведінку обвинуваченого, в діях якого не було умислу порушувати громадський порядок чи проявляти неповагу до суспільства, що також свідчить про неправомірність стягнення на користь потерпілого моральної шкоди;

- показання потерпілого є суперечливими, не відповідають дійсності, а тому вони є неналежними та недопустимими доказами;

- у вироку суду не зазначено, в яких саме діях обвинуваченого чи їх наслідках виразились особлива зухвалість чи винятковий цинізм;

- у виписному епікризі потерпілого вказано, що встановлений діагноз „Закритий травматичний перелом правого виличного орбітального комплексу, проте операція проводилась на нижню щелепу, хоча вилична кістка належить до верхньої щелепи;

- лікарняний лист потерпілого не відповідає вимогам закону, на ньому відсутня печатка та не з`ясовано, коли саме його було закрито;

- покарання призначено без урахування таких його пом`якшуючих обставин, як інвалідність, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей, вчинення злочину вперше;

- безпідставно задоволено цивільний позов, оскільки є неспівпадіння у доказах щодо лікування потерпілого, не всі чеки є фіскальними та не всі співпадають із прописаними ліками відповідно до історії хвороби.

В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 потерпілий ОСОБА_8 просить вирок суду, як законний та обґрунтований, залишити без зміни, а подану апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що судом під час розгляду справи були досліджені всі докази, надано їм правову оцінку та правомірно визнано винним ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень. Вказує, що призначене обвинуваченому покарання сприятиме його виправленню, підстав для застосування до нього ст.ст.69, 75 КК України немає, а судом правомірно стягнуто на його користь як моральну, так і матеріальну шкоду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора, потерпілого та його представника про законність вироку, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив, дав належну правову оцінку.

Доводи обвинуваченого, в апеляційній скарзі, про невинуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України не ґрунтуються на матеріалах справи і є безпідставними.

Так, винуватість ОСОБА_10 підтверджується послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_8 , у тому числі, під час розгляду кримінального провадження в апеляційній інстанції, який розповів, що 28 листопада 2015 року приблизно о 12 годині на територію ТОВ «Поділбудсервіс», де він працює охоронником, на автомобілі марки «Субару Фористер» заїхав ОСОБА_10 . Залишивши свій автомобіль, останній став виходити за межі території товариства. Виконуючи посадові обов`язки охоронця, він запропонував йому забрати автомобіль з території, пояснивши, що стоянка автомобілів на території товариства передбачена тільки для його клієнтів. ОСОБА_10 , не реагуючи на його повторну вимогу забрати автомобіль, взяв із багажника автомобіля металевий серп і став погрожувати ним. Побоюючись, що той може заподіяти йому тілесні ушкодження, він схопив своєю рукою руку ОСОБА_10 , в якій знаходився серп, після чого відчув сильний удар в праву сторону обличчя, внаслідок чого йому були спричинені тілесні ушкодження.
Факт спричинення 28 листопада 2015 року обвинуваченим тілесних ушкоджень ОСОБА_8 підтвердили свідки: ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Крім того вказана обставина підтверджується даними відеозапису камер відеоспостереження ТОВ «Поділбудсервіс».

Ці показання потерпілого та свідків узгоджуються між собою, є послідовними, тому суд першої інстанції правильно визнав їх за достовірні, оскільки вони повністю підтверджуються матеріалами кримінального провадження, вказаними в реєстрі матеріалів досудового розслідування, зокрема, даними висновку судово-медичної експертизи № 890 від 29 листопада 2015 року, відповідно до якого у ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритого травматичного перелому правої величної кістки, множинного багато уламкового перелому передньої і задньолатеральної стінки правої верхньощелепової пазухи, латеральної стінки правої орбіти, виличної дуги, двох синяків в області спинки носа з розповсюдженням на внутрішні відділи верхнього і нижнього повік лівого ока, всі відділи правого ока, підочну та праву виличну ділянки, на слизовій оболонці верхньої губи справа з розповсюдженням на слизову оболонку правої щоки повернену в порожнину рота та трьох садин на фоні синяка правої вилиці та правої щоки, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, і які призвели до тривалого розладу здоров`я більше 21 доби, та могли бути спричиненні внаслідок удару тупим твердим предметом з прикладанням значної сили.
Суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив показання

ОСОБА_10 про непричетність до цього злочину з мотивів відсутності у нього умислу на вчинення хуліганських дій, оскільки вони суперечать сукупності об`єктивних, досліджених судом доказів, які узгоджуються між собою, покладених судом в основу доведеності вини обвинуваченого.

При перевірці кримінального провадження встановлено, що судом дослідженні всі обставини, з'ясування яких мало істотне значення для правильного його вирішення. Проявів упередженості щодо ОСОБА_10 під час судового розгляду не встановлено.

Ці та інші наведені у вироку докази переконливо свідчать про те, що ОСОБА_10 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого.

Кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч.1 ст.296, ч. 1 ст.122 КК України є правильною.

В правовому висновку Верховного Суду України, викладеного в ухвалі №5-17 кс12 від 4 жовтня 2012 року, обов`язковість врахування якої визначено ч.1 ст.458 КПК України, дано юридичну характеристику складу злочину хуліганства та пояснено відмінність його від злочинів, учинених на ґрунті особистих неприязних відносин.

У цьому висновку зазначено, що об`єктом посягання при хуліганстві є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, усталених правил поведінки в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного.

В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкти злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються з характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які складися між учасниками конфлікту.

Крім того із роз`яснень, які містяться в п.4,5 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22 грудня 2006 року „Про судову практику у справах про хуліганство слідує, що суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин вчинення ним кримінально-караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчиненні винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих, тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в таких випадках, коли вони були поєднанні з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації.

Як встановлено судом першої інстанції потерпілий не був знайомий з обвинуваченим, в будь-яких взаємовідносинах вони не перебували і в останнього не було причин для нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, що прямо вказує на дії ОСОБА_10 з хуліганським мотивом, який проявляючи явну неповагу до суспільства, що виражалася у прагненні показати свою зверхність, зневагу до загальноприйнятих норм та правил поведінки і спілкування, порушив основоположні права людини на здоров`я, завдавши тілесні ушкодження потерпілому, при вказаних обставинах, що є зухвалим.

Колегія суддів приходить до переконання, що характер вчинених ОСОБА_10 дій свідчить про спрямованість його умислу саме на вчинення хуліганських дій, так як вони були позбавлені будь-якої необхідності, пов`язані з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження позбавлені підстав.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції досліджені всі фактичні обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для правильного її вирішення, а тому доводи апелянта про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення вимог кримінального процесуального закону є надуманими.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, на предмет оцінки доказів винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих злочинів, належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження, на що є посилання в апеляційній скарзі, не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.
Посилання апелянта на те, що показання потерпілого ОСОБА_8 непослідовні, суперечливі відносно його місця роботи, лікування, не впливають на доведеність вини та кваліфікацію вчинених ним дій.
Твердження апеляційної скарги про безпідставне задоволення цивільного позову про відшкодування майнової, моральної шкоди, витрат на правову допомогу позбавлені підстав. Обвинувачений висловив лише сумнів з приводу того, що лікування потерпілого проводилось не від завданих тілесних ушкоджень, проте належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин та що чеки на ліки не співпадають із прописаними ліками не надав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції справедливо призначив потерпілому ОСОБА_8 розмір матеріальної шкоди в сумі 18971 грн. 31 коп., а також розмір моральної шкоди в сумі 25000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн., що відповідає понесеним ним матеріальним затратам, характеру злочину, обставинам, за яких потерпілому були спричинені тілесні ушкодження, глибину фізичних та моральних страждань потерпілого, характеру ушкодження, часу та зусиллям, необхідним для відновлення попереднього стану, виходячи з засад розумності та справедливості.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_10 покарання у виді обмеження волі на певний строк, з яким погоджується й колегія суддів, суд першої інстанції, як убачається з мотивувальної частини вироку, врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відносяться до середньої тяжкості, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також дані про його особу, зокрема те, що він позитивно характеризується, є інвалідом 3-ї групи, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Таким чином суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_10 покарання, в межах санкцій ч.1 ст.122, ч.1 ст.296 КК України, з урахуванням положень ст. 70 КК України, дотримався вимог статей 65 - 67 КК України.
З огляду на суспільну небезпеку вчинених злочинів, його наслідків, призначене судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. З таким покаранням погоджується і колегія суддів і не вбачає підстав для його пом`якшення.

Перерахування обвинуваченим потерпілому, у відшкодування заподіяної шкоди 900 грн., за день до апеляційного розгляду справи, та долучення до матеріалів кримінального провадження позитивних характеристик, даних про стан здоров`я обвинуваченого та його матері, з врахуванням вказаних обставин, не дають колегії суддів підстав для застосування до призначеного покарання ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням.
Порушень вимог матеріального та кримінального процесуального закону, які є безумовними підставами для скасування судового рішення, по справі не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 травня 2016 року щодо ОСОБА_10 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_2