Справа № 748/113/17 провадження № 11-кп/795/445/2017 Категорія - ч.2 ст.286 КК України Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2017 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду, кримінальне провадження № 0000157 від 17 вересня 2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 січня 2017 року,

про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Борківка, Менського району Чернігівської області,

який зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України.

з участю:

прокурора ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі, обвинувачений, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію його дій, порушив питання про зміну вироку суду першої інстанції та виключення з вироку додаткового покарання у виді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.

В апеляційній скарзі потерпілий, також не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, просив скасувати вирок місцевого суду в частині призначеного покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від

30 січня 2017 року

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

Відповідно до статті 76 КК України на ОСОБА_6 покладені обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в сумі 3 521 гривень 60 копійок.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 послався на те, що позбавляючи його права керування транспортними засобами, суд позбавив його єдиного джерела доходу та можливості відшкодувати потерпілому завдану шкоду.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, потерпілий вказав на невідповідність призначеного місцевим судом покарання із застосуванням статті 75 КК України ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість.

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого, потерпілий просив залишити її без задоволення, а вирок суду в частині призначеного додаткового покарання без змін.

Судом першої інстанції, встановлено, що 17 вересня 2016 року обвинувачений ОСОБА_6 приблизно о 07 год.00 хв. керував вантажним автопоїздом у складі вантажного автомобіля марки «КАМАЗ-45143», реєстраційний номер НОМЕР_1 у зчепленні з причепом марки «СЗАП-8551», реєстраційний номер НОМЕР_2 по вул. Чернігівська в смт. Михайло-Коцюбинське Чернігівського району Чернігівської області зі сторони м. Славутича в напрямку м. Чернігова, біля будинку № 44 по вул. Польова в смт. Михайло-Коцюбинське Чернігівського району Чернігівської області проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відповідно не зреагував на її зміну при виникненні небезпеки для руху, а саме пішохода ОСОБА_11 , яка почала перетинати проїзну частину дороги зліва направо відносно напрямку руху автопоїзда, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та змінив напрямок свого руху ліворуч, виїхавши на зустрічну смугу для руху, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка, розвернувшись біля правого краю проїзної частини дороги, продовжила свій рух у зворотному напрямку справа наліво.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді політравми: закритої черепно-мозкової травми - синців та забійної рани обличчя, зірчастої забійної рани лівої тім`яно-потиличної ділянки, крововиливів у м`які тканини голови, лінійних переломів потиличної, тім`яної, пірамідки лівої скроневої кісток, дифузних та плямистих субарахноідальних крововиливів, забоїв головного мозку; закритої травми грудної клітки - перелом шостого ребра та крововиливи в міжреберні м`язи справа; синців та саден, масивних крововиливів у м`які тканини нижніх кінцівок, розриви зв`язок правого колінного суглобу з масивним крововиливом в його порожнину, від яких потерпіла померла на місці пригоди.

У даній дорожній обстановці обвинувачений ОСОБА_6 порушив вимоги п. 2.3 б) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п. 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху), п. 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу) Правил дорожнього руху України, що стало причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з наведених в них підстав та просили апеляційну скаргу потерпілого залишити без задоволення, потерпілого та його представника, котрі підтримали апеляційну скаргу та просили залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілого задоволенню не підлягають.

Статтею 370 КПК України, визначено, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за встановлених під час судового розгляду фактичних обставин, підтверджений дослідженими під час судового слідства доказами в порядку, передбаченому статтею 349 КПК України, котрим суд дав належну оцінку, що в апеляційних скаргах не оспорюється.

За встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_6 , які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, кваліфіковано місцевим судом за частиною 2 статті 286 КК України, що також не оспорюється в апеляційних скаргах.

За змістом статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Відповідно до статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_6 у відповідності до вимог статті 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідки, що настали, ставлення обвинуваченого до наслідків та його поведінку після злочину, особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, його вік, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування потерпілому моральної шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання, думку потерпілого, щодо можливості призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

За змістом статті 75 КК України суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, при призначенні покарання на строк не більше п`яти років позбавлення волі, крім випадків засудження за корупційні злочини, може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо він дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Місцевим судом вмотивована можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, відповідно до статті 75 КК України. Таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

З огляду на наведене, доводи потерпілого ОСОБА_11 щодо необґрунтованості призначення судом ОСОБА_6 міри покарання із застосуванням статті 75 КК України є непереконливими.

Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини скоєння злочину, суд першої інстанції обґрунтовано застосував додаткове порання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, у зв`язку з чим, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про необхідність скасування додаткового покарання, є необґрунтованими.

Порушень кримінального процесуального та кримінального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого, на кваліфікацію його дій та необґрунтованість призначеного покарання, не вбачається.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 419, 532 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 січня 2017 року, залишити без задоволення.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 січня 2017 року щодо ОСОБА_6 , залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4