АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/822/2017 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст.286 КК Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва
в складі головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року ОСОБА_9 засуджено за ч.1 ст. 286 КК України до штрафу в розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6800 гривень, в дохід держави, з позбавлення права керування транспортними засобами строком 1 /один/ рік.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково і стягнуто з ОСОБА_9 на його користь 10 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди.
Також стягнуто з обвинуваченого судові витрати.

Вироком ОСОБА_9 визнано винним в тому, що 16.10.2015, близько 11 години 20 хвилин, він, перебуваючи за кермом автомобіля "Volkswagen Touareg" д.н.з. НОМЕР_1 , грубо порушуючи вимоги п. 1.3, п. 2.3 "б", п. 15.13 Правил дорожнього руху України /далі ПДР України/, проігнорував вимоги дорожнього знаку 3.34 "Зупинка заборонена", зупинив та припаркував автомобіль в забороненому місці, а саме в крайній смузі для руху проїзної частини вул. Хрещатик напроти будинку №30/1, передньою частиною в напрямку вулиці Б.Хмельницького в м. Києві. Після чого проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не зреагував на її зміну та допустив відчинення передніх лівих дверей автомобіля, чим створив небезпеку велосипедисту ОСОБА_7 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок цього останній здійснив наїзд на перешкоду у виді відчинених дверей автомобіля та отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_8 просять скасувати вирок та ухвалити виправдувальний вирок, яким визнати ОСОБА_9 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення.
На думку апелянтів, висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи та не ґрунтуються на достатніх та допустимих доказах. Так, в ході судового розгляду не здобуто доказів, які підтверджують вину ОСОБА_9 у вчиненні злочину. Обґрунтовуючи прийняти рішення, суд послався на недопустимий доказ, а саме висновки, отримані в ході проведення автотехнічної експертизи №156ат від 12 березня 2016 року, оскільки вони суперечать протоколу огляду місця події та показанням потерпілого і свідків. Крім того, вказана експертиза була проведена лише на підставі даних, отриманих в ході слідчого експерименту, який також був проведений з порушеннями норм КПК України, оскільки на нього не був запрошений підозрюваний ОСОБА_9 . Тому фактичні дані, отримані під час його проведення, також не можуть визнаватися допустимим доказом.
Поза увагою суду залишилося порушення потерпілим ОСОБА_7 п.13.3 ПДР України, а саме не дотримання останнім безпечного інтервалу при об`їзді перешкоди, що перебуває у прямому причинному зв`язку із негативними наслідками - отриманням ним тілесних ушкоджень. При цьому між діями обвинуваченого ОСОБА_9 і наслідками у виді отримання потерпілим тілесних ушкоджень причинний зв`язок відсутній.
Крім того, судом безпідставно задоволено цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки потерпілим не надано жодного доказу на підтвердження її розміру.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора та потерпілого, які вважали вирок законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення /злочину/ за обставин, викладених у вироку, доведена доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Кваліфікація дій обвинуваченогозач.1 ст. 286КК України є вірною.

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 відповідають фактичним обставинам справи. При цьому вони ґрунтуються на належних та допустимих доказах

Обвинувачений ОСОБА_9 під час допиту в судовому засіданні суду першої інстанції вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, а саме визнав порушення ПДР України в частині зупинки у забороненому місці. При цьому він показав, що 16.10.2015, він, керуючи автомобілем Volkswagen Touareg д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Хрещатик в м. Києві. Почувши дзвінок телефона, він зупинився в забороненому місці щоб відповісти на дзвінок. Після цього він вирішив вийти з автомобіля. У дзеркало заднього виду він побачив лише автомобіль пікап, який стояв поперек дороги, та обмежував йому оглядовість. Тому він бачив тільки його та автомобілі, які рухаються у другій смузі. Після того як він відчинив двері водія на 15-20 сантиметрів, відчув удар, уже після чого почув крик, побачив як падає потерпілий з велосипеду вперед і вліво на другу смугу руху. Потім він вийшов з автомобіля а надав допомогу потерпілому.

Потерпілий ОСОБА_7 показав, що 16.10.2015 він рухався на велосипеді з дотриманням ПДР України по вулиці Хрещатик в бік Бессарабської площі в м. Києві. Проїхавши перехрестя з вулицею Прорізною, він почав об`їзд автомобілів, які були припарковані в першій смузі руху, їх було декілька, в тому числі автомобіль обвинуваченого ОСОБА_9 . Потерпілий керувався безпечним інтервалом до припаркованих з права автомобілів, рух транспорту на той час був доволі великий. Відкривання ОСОБА_9 дверей відбулось раптово, тому він не встиг зреагувати та відбулось зіткнення. Після чого, він впав на дорогу та отримав перелом руки. Протокол огляду місця події та протокол слідчого експерименту складався зі слів потерпілого. В обох випадках він, вказуючи обставини події, зазначав своє розташування на проїзній частині, виходячи з розташування автомобілів, які він намагався об`їхати.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в цілому підтвердили показання як обвинуваченого, так і потерпілого щодо механізму виникнення дорожньо-транспортної пригоди. При цьому зазначили, що зіткнення велосипеда з дверима автомобіля обвинуваченого відбулося між першою та другою смугами руху.

З висновку судової автотехнічної експертизи №156ат від 12.03.2016 вбачається, що в ситуації, яка склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля ««Volkswagen Touareg» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 повинен був керуватися вимогами пункту 15.13 та дорожнього знаку 3.34 ПДР України. З технічної точки зору в діях водія ОСОБА_9 вбачаються невідповідності вимогам пункту 15.13 та вимогам дорожнього знаку 3.34 ПДР України. При цьому експертом встановлено, що дії потерпілого ОСОБА_12 відповідають вимогам п.12.3, п.13.3 ПДР України, і що потерпілий з моменту виникнення небезпеки для руху не мав технічної можливості уникнути наїзду на перешкоду шляхом застосування екстреного гальмування.
Для проведення експертизи експерту було надано всі матеріали кримінального провадження, а не тільки протокол слідчого експерименту.
Висновки щодо відповідності дій потерпілого вимогам п.13.3 ПДР України експерт зробив виходячи з визначення безпечного інтервалу під час об`їзду потерпілим автомобіля обвинуваченого ОСОБА_9 , а не відчинених дверей автомобіля. Безпечним інтервалом, який на думку експерта складав 0.425...0.475 м, експерт визначив інтервал між двома транспортними засобами. При цьому експерт зазначив, що фактично боковий інтервал між велосипедом та автомобілем, а не дверима останнього, складав 0,9 м відповідно до протоколу слідчого експерименту.
Вказані висновки не суперечать іншим доказам, а саме показанням свідків та потерпілого, оскільки вказані особи зазначали, що зіткнення відбулося не з автомобілем, а з дверима автомобіля, і це відбулося між двох смуг руху. Ці показання також не суперечать протоколу огляду місця події та схеми до нього. На фототаблиці до протоколу слідчого експерименту видно, що потерпілий вказав своє розташування під час зіткнення між двох смуг руху.
Що стосується висновків про дотримання потерпілим п. 12.3 ПДР України, то експерт виходив з неможливості потерпілим уникнути зіткнення з дверима автомобіля обвинуваченого.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 223/Е від 16.11.2015 в результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схеми пригоди від 16.10.2015 вбачається, що в результаті зіткнення автомобіль обвинуваченого ОСОБА_9 отримав лише пошкодження передньої лівої двері.

Таким чином, зібрані та досліджені докази підтверджують винуватість ОСОБА_9 в порушенні п.1.3, п.2.3 "б" та п.15.3 ПДР України, в результаті чого потерпілим було отримано середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Доводи апелянтів про недопустимість доказів, а саме даних отриманих в результаті слідчого експерименту та проведення автотехнічної експертизи, не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до ст. 240 КПК України учать підозрюваного у проведенні слідчого експерименту не є обов`язковою, а експертиза проводилася на підставі всіх матеріалів кримінального провадження, а не тільки протоколу слідчого експерименту.

При призначенні покарання ОСОБА_9 дотримано вимоги ст. 65 КК України, його вид та розмір відповідає особі обвинуваченого та вчиненому.

При вирішенні цивільного позову судом першої інстанції дотримано вимоги матеріального та процесуального закону, прийняте рішення про стягнення з обвинуваченого 10 000 гривень в якості відшкодування потерпілому моральної шкоди належним чином мотивовано у вироку, підтверджується дослідженими доказами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року щодо ОСОБА_9 є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 376, ст. 405, ст.407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року, яким ОСОБА_9 засуджено за ч.1 ст. 286 КК України, - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4