Ухвала
іменем україни

25 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 02 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004880, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Германівка Компаніївського району Кіровоградської області, що мешкає у АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:
Вироком суду першої інстанції, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Також цим вироком вирішено цивільний позов, а також питання щодо судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Заперечує наявність у ОСОБА_5 умислу на вбивство потерпілого, оскільки його дії не були цілеспрямованими, а удари він завдавав ОСОБА_9 хаотично, з необережності під час обоюдної бійки. Наголошує на тому, що підстав заподіяти смерть ОСОБА_9 у нього не було, оскільки вони із потерпілим мешкали в одній квартирі і мали доброзичливі стосунки. Вказує на те, що у день події потерпілий внаслідок надмірного вживання алкогольних напоїв міг самостійно спровокувати конфлікт з ОСОБА_5 . З огляду на необережне ставлення ОСОБА_5 до заподіяння смерті потерпілому, на думку захисника, його дії необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК. При призначенні покарання ОСОБА_5 не здобули належної оцінки суду дані про особу винного, наявність у нього на утриманні двох неповнолітніх дітей, часткове відшкодування шкоди та відсутність обставин, що обтяжує покарання.
Згідно з вироком суду 08 червня 2014 року о 02.30 год. ОСОБА_5 , знаходячись на балконі квартири АДРЕСА_2 , в ході конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_9 , умисно завдав останньому декілька ударів руками та ногами в голову, тулуб та по кінцівкам, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя, що спричинило смерть потерпілого.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та захисника ОСОБА_6 на підтримку касаційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Отже, колегія суддів при касаційному розгляді виходить із обставин кримінального провадження, встановлених судами.
Проте, за встановлених судом фактичних обставин справи, юридична оцінка дій засудженого ОСОБА_5 є неправильною.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в суді ОСОБА_5 стверджував, що умислу на вбивство ОСОБА_9 він не мав, тілесні ушкодження потерпілому завдав в ході сварки, яка переросла у бійку на побутовому ґрунті.
З доводами засудженого фактично погодився і суд першої інстанції, сформулювавши і виклавши у вироку фактичні обставини скоєного, як заподіяння потерпілому умисних тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 .
Проте, правильно встановивши фактичні обставини злочину, суд неправильно застосував кримінальний закон, кваліфікувавши дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК.
Апеляційний суд не звернув уваги на зазначене неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, чим порушив вимоги ст. 419 КПК.
Враховуючи вищенаведене, а також те, що необхідні зміни судовогорішення не пов`язані з оцінкою доказів, колегія суддів дійшла висновку про необхідність перекваліфікації вчиненого діяння з ч. 1 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК.
У зв`язку із зменшенням обсягу обвинувачення та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу засудженого, який раніше не судимий, має позитивні характеристики та двох неповнолітніх дітей і частково відшкодував моральну шкоду, колегія суддів вважає за необхідне пом`якшити ОСОБА_5 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 121 КК, частково задовольнивши касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 .
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 02 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2016 року щодо ОСОБА_5 змінити. Перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч. 1 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК та призначити йому покарання за цією нормою закону у виді позбавлення волі на строк 8 років.
У решті судові рішення залишити без зміни.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3