11-сс/775/206/2017(м)
263/7681/17

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю: прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі кримінальне провадження №0000097 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 червня 2017 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Костянтинівка Донецької області, громадянки України, не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні слідчого відділу Управління СБ України в Донецькій області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000097, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в тому, що 07 квітня 2014 року в м. Донецьку Донецької області створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі «ДНР»). Координація діяльності цієї терористичної організації, як і її фінансове, матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється невстановленими на цей час представниками влади та ЗС РФ, окремими іноземними громадянами, а також окремими суб`єктами господарської діяльності та громадянами України, лояльно налаштованими до ідей та діяльності «ДНР».

Вказана терористична організація має: конкретних лідерів, які підтримують між собою тісні взаємозв`язки; чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, керівники та учасники яких підпорядковуються лідерам організацій; а також розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з єдиним планом спільних злочинних дій.

Одним із основних завдань учасників вказаної терористичної організацій є зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вплив на прийняття рішень, вчинення та не вчинення дій органами державної влади України, шляхом застосування зброї, вчинення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

Достовірно усвідомлюючи, що «ДНР» є терористичною організацією, ОСОБА_7 в період часу 25 жовтня 2016 року по 21 червня 2017 року, перебуваючи в м.Костянтинівка Донецької області, за власною ініціативою, діючи умисно, з ідеологічних мотивів, з метою сприяння злочинній діяльності терористичної організації «ДНР» щодо дестабілізації суспільно-політичної обстановки та втрати авторитету органів державної влади України, використовуючи власний телефонний номер НОМЕР_1 здійснювала передачу своєму чоловіку ОСОБА_8 (позивний « ОСОБА_9 »), який завідомо для неї є командиром 2-ої розвідроти непередбаченого законом збройного формування «Спарта» терористичної організації «ДНР» та перебуває на території м. Донецька Донецької області, за номером оператора мобільного зв`язку НОМЕР_2 деталізованих даних про дислокацію, чисельність, маршрути пересування на території Донецької та прилеглих областей військовослужбовців та військової техніки Збройних сил України та інших військових формувань України, які беруть участь у проведенні антитерористичної операції.

Інформацію, передану представнику терористичної організації «ДНР» ОСОБА_8 , ОСОБА_7 отримувала самостійно шляхом власних спостережень, а також з інших джерел.

При цьому ОСОБА_7 , діючи з єдиним умислом на неодноразове сприяння діяльності терористичної організації «ДНР», усвідомлювала, що її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії (зокрема, артилерійські обстріли), які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України, військовослужбовцями Збройних Сил України та інших військових формувань України, задіяними у проведенні Антитерористичної операції

21 червня 2017 року ОСОБА_7 затримана в порядку ст. 208 КПК України.

22 червня 2017 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

23 червня 2017 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області щодо ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування до 20 серпня 2017 року.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати й постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого. Зазначає, що в судовому засіданні прокурором не надані достатні докази обґрунтованості підозри ОСОБА_7 або її чоловіка у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення. Вказує, що протокол впізнання голосу підозрюваної або її чоловіка не є доказом, оскільки відсутня експертиза за цим висновком. Крім того, на думку захисника, прокурором не доведено можливість застосування менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який відстоював законність і обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Виходячи з вимог статей 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя дотримався вимог статей 177, 178, 193 КПК України, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, наявність ризиків зазначених у ст.177 цього Кодексу, а також доведеність обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст.178 КПК України повинні враховуватися при обранні запобіжного заходу.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Зазначена підозра судом правильно визнана обґрунтованою, оскільки матеріали провадження містять достатні дані з приводу цього, в тому числі: протоколи за результатами проведення негласних слідчих (рошукових) дій та оперативно-розшукових заходів; повідомлення штабу АТО та військової частини НОМЕР_3 від 19.05.2017 року про слушність інформації, яку передавала підозрювана; протокол огляду від 18 березня 2017 року, а саме телефонних з`єднань, отриманих в ході тимчасового доступу до речей та документів в оператора стільникового зв`язку ПРАТ «МТС Україна», згідно яких встановлені телефонні з`єднання дзвінки, які відбувалися між номером телефону, належного ОСОБА_7 , та номером телефону, належного члену НЗФ «ДНР» ОСОБА_8 , в період часу з 09.06.2017 року по 30.01.2017 року, який перебував на території, підконтрольній терористичній організації «ДНР»; протокол обшуку від 21.06.2017 року; протокол огляду предметів та документів від 22.06.2017 року; протоколами пред`явлення особи для впізнання за голосом від 21.06.2017 року; матеріали, зібрані оперативними підрозділами, що є у відповідності до ч.2 ст.99 КПК України доказом, а саме повідомлення про кримінальне правопорушення ВКР Управління СБ України в Житомирській області, згідно з яким ОСОБА_7 сприяє діяльності незаконних збройних формувань терористичної організації «ДНР».

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до скоєння кримінального правопорушення, підозра у якому їй повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нєї такого обмежувального заходу, як тримання під вартою.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів. Доводи захисника в апеляційній скарзі про відсутність належних та допустимих доказів вчинення злочину ОСОБА_7 з огляду на зазначене не є слушними, так як сам процес доказування та поглиблений аналіз таких доказів будуть відбуватимуться вже на інших стадіях кримінального провадження, в тому числі й шляхом призначення відповідних судових експертиз.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновку про наявність реальних ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, передбачених ст.177 КПК України.

Європейський суд в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти громадської безпеки, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 8 до 15 років, може змінити місце свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон, або на територію, яка тимчасово не підконтрольна владі України, що підтверджується матеріалами кримінального провадження та самою підозрою, а також приховувати докази та перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином.

Крім того, слідчим суддею також обґрунтовано взято до уваги ті обставини, що оскільки, на даний час органом досудового розслідування не встановлені всі особи з числа учасників терористичної організації «ДНР», які брали участь у вчиненні злочинної діяльності, що не виключає факту знаходження її частини на свободі, що у випадку незастосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу, створить передумови для продовження спілкування останньою з вказаними особами та впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, а також створить передумови для продовження ОСОБА_7 вчинення вищезазначеного злочину, у якому вона підозрюється.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, приймаючи рішення про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження; перешкоджання іншим чином кримінальному провадженню або ж вчинення іншого кримінального правопорушення чи його продовження.

Колегія суддів також звертає увагу, що слідчим суддею в даному випадку цілком правильно застосовано практику Європейського суду з прав людини щодо забезпечення не тільки прав підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів з огляду на тяжкість та специфіку самої підозри, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства (рішення ЄСПЛ у справах Летельє проти Франції, W проти Швейцарії).

Крім того, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, правильно врахував вимоги ч.5 ст.176 КПК України, відповідно до яких інші види запобіжного заходу з врахуванням підозри ОСОБА_7 взагалі не можуть бути застосовані, тому посилання з цього приводу захисника в апеляційній скарзі є взагалі безпідставними.

Тому колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_7 на свободу в саме такий спосіб процесуального примусу.

Враховуючи наведене, вимоги апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є непереконливими, оскільки слідчим суддею при розгляді клопотання були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційних скаргах захисників, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 червня 2017 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів

Апеляційного суду Донецької області