В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.02.2017 Справа №607/872/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003473 від 10 жовтня 2016 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванківці Зборівського району Тернопільської області, українця, громадянина України, з спеціально- технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого АДРЕСА_1 та жителя АДРЕСА_2 , несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:
08 жовтня 2016 року близько 23.30 год. обвинувачений ОСОБА_3 перебуваючи в коридорі квартири АДРЕСА_3 , на ґрунті особистих неприязних відносин, під час словесного конфлікту із ОСОБА_5 , умисно наніс їй один удар правою ногою в коліно правої ноги, спричинивши їй забій правого колінного суглобу у вигляді пошкодження зв`язкового апарату та набряку м`яких тканин і синця та саден на шкірі, які за ступнем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся та в судовому засіданні вказав, що дійсно вечером 08 жовтня 2016 року він перебував в коридорі квартири АДРЕСА_3 та на ґрунті особистих неприязних відносин, під час словесного конфлікту із колишньою дружиною ОСОБА_5 наніс їй один удар правою ногою в коліно правої ноги, спричинивши пошкодження. Просить суд врахувати визнання вини, його щире каяття у вчиненому, а тому суворо не карати.

Обвинувачений ОСОБА_3 визнавши свою винність у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд не вбачає.

На підставі наведеного, враховуючи сукупність пом`якшуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у межах санкції статті обвинувачення, а саме у виді штрафу в доход держави в розмірі наближеному до мінімального, оскільки саме таке покарання буде необхідне і достатнє для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання застосований до ОСОБА_3 згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 17 січня 2017 року, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді штрафу в доход держави в розмірі 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання застосований до ОСОБА_3 згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 17 січня 2017 року -залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді

Головуючий суддяОСОБА_1