Справа № 372/4986/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1526/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 54 20.12.2016

УХВАЛА
Іменем України
20 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника начальника Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області на вирок Обухівського районного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Пологи, Запорізької області, українку, громадянку України, освіта середня-технічна, одружену, маючої на утриманні двох малолітніх дітей, не працюючу, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу: АДРЕСА_2 , раніше судиму вироком Обухівського районного суду Київської області від 20.03.2015 року по ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., ухвалою Обухівського районного суду від 16.09.2015 року дане покарання замінено на покарання у виді 50 годин громадських робіт,

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю вироків повністю приєднано до покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Обухівського районного суду Київської області від 20.03.2015 року заміненим ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 16.09.2015 року на 50 годин громадських робіт з яких невідбуто 50 годин громадських робіт, перевівши менш суворий вид покарання в більш суворий вид, виходячи із співвідношення 8 годин громадських робіт на 1 день позбавлення волі, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 днів.

На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Обухівського районного суду Київської області від 20 березня 2015 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 грн.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 16 вересня 2015 року вказане покарання у виді несплаченої суми штрафу в розмірі 850 грн. замінено на покарання у виді громадських робіт строком на 50 годин.

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року, ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю вироків повністю приєднано до покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Обухівського районного суду Київської області від 20.03.2015 року заміненим ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 16.09.2015 року на 50 годин громадських робіт з яких невідбуто 50 годин громадських робіт, перевівши менш суворий вид покарання в більш суворий вид, виходячи із співвідношення 8 годин громадських робіт на 1 день позбавлення волі, та остаточно призначено. покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 днів. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_8 з 01.10.2015 року по даний час, будучи належним чином повідомленою та знаючи про необхідність з`явитись на виклик, умисно до Обухівського МРВ КВІ УДПтС України в м. Києві та Київської області не прибула, на виклики інспектора КВІ не з`явилась без поважної причини, мотивуючи це незгодою з вироком та ухвалою Обухівського районного суду Київської області, таким чином діючи умисно, ухилилась від виконання ухвали суду, яка набрала законної сили.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України повернути на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд безпідставно обмежив дослідження фактичних обставин справи тільки допитом обвинуваченої та дослідженням її характеризуючих даних і закінчив судове провадження. Також зазначає, що суд призначаючи покарання обвинуваченій за новий злочин, повинен був визначити покарання за правилами ст.ст. 71,72 КК України, з урахуванням того, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за минулим вироком. Крім того, зазначає, що суд застосовуючи ст. 75 КК України, покращив правове становище обвинуваченій в порівнянні з покаранням у виді громадських робіт, яке належить відбувати реально.

Обвинувачена в судове засідання не з`явилась, була повідомлена про час і місце розгляду апеляційної скарги належним чином. Просила слухати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку захисника обвинуваченої, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законність вироку полягає в тому, що судом, при його постановленні, повністю дотримано норми матеріального і процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 остаточного покарання повністю приєднав до покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Обухівського районного суду Київської області від 20.03.2015 року, заміненим ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 16.09.2015 року на 50 годин громадських робіт з яких невідбуто 50 годин громадських робіт, перевівши менш суворий вид покарання в більш суворий вид, виходячи із співвідношення 8 годин громадських робіт на 1 день позбавлення волі, та остаточно призначив покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт.

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного та додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку.

Як вбачається з вироку суду, невідбута частина покарання за попереднім вироком обвинуваченої ОСОБА_8 складає 50 годин громадських робіт, що відповідає 6 дням 6 годинам позбавлення волі.

Згідно вимог ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 не відбула покарання у виді громадських робіт, призначених вироком Обухівського районного суду Київської області від 20.03.2015 року, заміненим ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 16.09.2015 року.

З огляду на викладене, суд першої інстанції повинен призначати покарання обвинуваченій за новим вироком з урахуванням того, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком. Суд першої інстанції, в порушення вимог закону, застосовуючи ст. 75 КК України та звільняючи особу від відбування покарання з випробуванням, своїм рішенням покращив правове становище обвинуваченої ОСОБА_8 .

Відповідно до вимог ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції не може бути визнаний законним і підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, під час якого потрібно врахувати вищевикладене, перевірити доводи апеляційної скарги, та ухвалити рішення відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Вирок Обухівського районного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Головуючий:

Судді: