Справа № 371/407/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/783/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 13.07.2017

УХВАЛА
Іменем України
13 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0000094 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Миронівського районного суду Київської області від 05 травня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Малий Букрин Миронівського району Київської області, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, студента 4 курсу групи №41м Ржищівського індустріально-педагогічного технікуму, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки; на підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання; цим же вироком вирішено питання про речові докази,

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 28 лютого 2017 року в обвинуваченого ОСОБА_7 виник умисел на вчинення крадіжки особистих речей ОСОБА_9 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_7 , 28 лютого 2017 року приблизно 07 годині 00 хвилин прибув до будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 , та знаходиться у користуванні ОСОБА_9 . Побачивши, що ОСОБА_9 та її доньки пішли з будинку, та знаючи, що в приміщенні нікого немає, таємно зайшов через хвіртку на територію вказаного домоволодіння та підійшов до будинку.

Після цього, діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, витягнув віконну шибку вікна веранди та через вікно приник всередину будинку, звідки таємно викрав ноутбук марки «Lenovo» моделі «В 590» вартістю 5 500 грн. 00 коп., зовнішній акумулятор «Хіаоmi MI Power Bank 5000 wah Silver» вартістю 393 грн. 02 коп., мобільного телефона «Nokia c3-01» вартістю 599 грн. 00 коп., після чого залишив приміщення будинку. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми діями обвинувачений завдав потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 6 492 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Миронівського районного суду Київської області від 05 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність й ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі, в іншій частині вирок залишити без змін. Вимоги обґрунтовує тим, що в порушення вимог чинного кримінального та кримінального процесуального законодавства України, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не в повній мірі враховано особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та його суспільну небезпечність. Так, прокурор зазначає, що при призначенні обвинуваченому мінімального покарання, судом не було враховано, що він раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, однак на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний тяжкий злочин. Зазначає, що вказане свідчить про неможливість виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів без ізоляції від суспільства та небажання виправлятися та вести законослухняний спосіб життя, у зв`язку з чим, призначені за попередніми вироками покарання із застосуванням ст. 75 КК України не досягли своєї мети.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити; обвинуваченого, який в дебатах та останньому слові просив залишити в силі вирок суду, оскільки він став на шлях виправлення; перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.

Суд вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до ст. 349 КПК України суд, оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, а тому колегія суддів не проводить детальний їх аналіз та, відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Засади призначення покарання зазначені у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами покарання» передбачено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Як убачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, що він у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, посередньо за місцем навчання, потерпіла до нього претензій не має в зв`язку з відшкодуванням збитків, просить не позбавляти його волі; тяжких наслідків від дій обвинуваченого не настало.

Судом першої інстанції були враховані обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, а саме щире каяття та сприяння слідству.

Посилання прокурора на неврахування судом того, що ОСОБА_11 раніше притягувався до кримінальної відповідальності не може бути взято колегією суддів до уваги, оскільки судимість обвинуваченого погашена у встановленому законом порядку.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання відповідає меті покарання, визначеній в ч. 2 ст. 50 КК України та при його призначенні було дотримано основних засад, визначених у ст. 65 КК України.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, а тому вона не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Миронівського районного суду Київської області від 05 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення.

С У Д Д І :

____________________ ___________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4