АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/853/2017 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.2 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, українця, громадянина України, освіта середня, неодруженого, офіційно непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
- 15.06.2004 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,
- 26.06.2008 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі,
- 27.06.2012 року вироком Дарницького районного суду м. Києва від за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;
- 26.03.2013 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. ст. 70, 71 КК України, до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 01.08.2014 з Жовтневської ВК №17 згідно постанови Балаклійського районного суду Харківської області від 24.07.2014 на підставі ЗУ «Про амністію у 2014 році»,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:
Вироком Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили, залишено без змін у виді домашнього арешту.

Стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової товарознавчої експертизи №8-04/149 від 30.06.2016 року.

Не погоджуючись з вироком Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить змінити вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, та призначити ОСОБА_6 покарання у виді арешту строком на три місяці.
Не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації апелянт посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання суд першої інстанції не врахував те, що він має тяжкі хвороби: туберкульоз, гепатит, працює на рику «Троєщина», розірвав зі своїм минулим, зробив висновки, та потерпіла до нього не має будь-яких претензій.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_6 вважає, що призначене йому покарання, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та за своїм змістом є дуже суворим у зв`язку з чим підлягає вирок зміні в частині призначеного покарання.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 , 29.02.2016 приблизно о 15 год. 20 хв., піднімаючись по східцям на станції метро «Площа Льва Толстого» КП «Київський метрополітен» помітив в кишені пальто, одягненого на потерпілій ОСОБА_9 , мобільний телефон, після чого у нього виник умисел на таємне викрадення майна останньої.

Реалізуючи зазначений умисел, ОСОБА_6 , 29.02.2016 приблизно о 15 год. 20 хв., перебуваючи на східцях станції метро «Площа Льва Толстого» КП «Київський метрополітен», підійшов ззаду до ОСОБА_9 , та, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, а для потерпілої та оточуючих вони є непомітними, своєю правою рукою повторно таємно витягнув із правої кишені пальто, одягненого на потерпілій ОСОБА_9 , мобільний телефон «Lenovo А 600» імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , вартістю 1270 грн., який знаходився в чохлі вартістю 90 грн., з сім-картою з підключенням до оператора мобільного зв`язку «Лайф» та з сім-картою з підключенням до оператора мобільного зв`язку «МТС», які для потерпілої матеріальної цінності не представляють, на рахунку яких грошові кошти були відсутні, вказане майно поклав до правої кишені куртки, у яку був одягнений, та направився в сторону станції метро «Палац спорту» КП «Київський метрополітен», де біля сходів на переході між станціями метро «Площа Льва Толстого» та «Палац Спорту» КП «Київський метрополітен» був затриманий працівником поліції, який спостерігав за вказаними протиправними діями ОСОБА_6 , у зв`язку із чим останній не зміг довести злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі.

Таким чином, ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна /крадіжка/, вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185 КК України, апелянтом не оспорюються та не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, врахував ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких, ОСОБА_6 не зміг довести злочин до кінця, обставини справи, особу обвинуваченого, а саме те, що він має постійне місце проживання, неофіційно працює, характеризується позитивно, перебуває під наркологічним диспансерно динамічним наглядом , діагноз: розлади психіки, і поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших психоактивних речовин, синдром залежності, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення аналогічного кримінального правопорушення.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав, щире каяття у вчиненому.

Обставини, що обтяжують покарання, суд визнав рецидив злочинів.

З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується, а відтак доводи апеляційної скарги обвинуваченого є необґрунтованими.

Крім того, покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого та даним про особу обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінально караних діянь.
При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст.65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Таким чином, на думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено відповідно до вищезазначених вимог.

Крім того, доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував, що він має тяжкі хвороби: туберкульоз, гепатит, не спростовують висновки суду, оскільки ОСОБА_6 вже відбував покарання в умовах ізоляції від суспільства та при вчиненні кримінального правопорушення, розумів наслідки його вчинення.

Таким чином, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4