ПОСТАНОВА

попереднього розгляду справи
про призначення справи до судового розгляду
10.01.2017 року м.Львів

Колегія суддів Франківського районного суду м. Львова в складі:

Головуючої судді ОСОБА_1

Суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6
ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10

громадських захисників: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

за участю обвинувачених: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

провівши попередній розгляд кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_14 за ч.4 ст.19, ч.2 ст. 17 п.п «а», «е», «и», «і» ст. 93 КК України ( ред. 1960 року), ч.4 ст. 19, ч.2 ст. 17 п.п. «а», «з», «и», «і» ст. 93 КК України (ред. 1960 року), ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28, п.п. 6,5, 1,9, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28 п.п. 6,5, 1, 8, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_15 за ч.4 ст.19, ч.2 ст. 17 п.п «а», «е», «и», «і» ст. 93 КК України ( ред. 1960 року), ч.4 ст. 19, ч.2 ст. 17 п.п. «а», «з», «и», «і» ст. 93 КК України (ред. 1960 року), ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28, п.п. 6,5, 1,9, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28 п.п. 6,5, 1, 8, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_16 за ч.2 ст. 17, п.п. «а», «е», «и», «і» ст. 93 КК України (ред. 1960 року), ч.4 ст. 19, ч.2 ст. 17 п.п. «а», «з», «и», «і» ст. 93 КК України (ред. 1960 року), ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 28, п.п. 6, 5, 1, 9,11,12,13, ч.2 ст. 1 КК України, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28 п.п. 6,5, 1, 8, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, ч.1 ст. 263 КК України, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_17 у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 17, п.п. «а», «и», «і» ст. 93 КК України ( в редакції 1960 року), ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_18 , за ч.4 ст. 187, ч.5 ст. 185 КК України, ОСОБА_19 , за ч.3 ст. 28, п.п. 6,5, 1, 9, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 28 п.п. 6, 5, 1, 8, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, ч.1 ст. 263 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
З апеляційного суду Львівської області на підставі ст.38 КПК України (редакція 1960 року) 28.09.2016 року скеровано для розгляду по суті дану кримінальну справу в провадження Франківського районного суду м.Львова.

Як встановлено колегією суддів, обвинувальний висновок складений у відповідності з вимогами КПК України. На даний час підстав для закриття або зупинення провадження справи немає. До відповідальності притягнуто всіх осіб, які зібраними доказами по справі викриваються у вчиненні злочину. Для розгляду справи у судовому засіданні зібрані необхідні докази.

Враховуючи вищенаведене, думку прокурора, а також беручи до уваги те, що в даній справі є достатньо підстав для її розгляду в судовому засіданні, не вирішуючи наперед питання про винність, колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення даної кримінальної справи до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

В ході проведення попереднього розгляду даної кримінальної справи захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_20 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_21 заявили клопотання про зміну запобіжного заходу та звільнення з-під варти підсудних ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 покликаючись на тривалість розгляду кримінальної справи, відсутність ризиків передбачених нормами КПК України, сімейний стан, та важкий стан здоров`я підсудних та членів їх родин, а також у зв`язку з тим, що максимально визначений строк позбавлення волі за інкриміновані підсудним злочини становить 15 років. Враховуючи вимоги абз.1 ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі строк попереднього ув`язнення, який має бути зарахований судом в разі призначення покарання у виді позбавлення волі перевищує 15 років. Оскільки строк попереднього ув`язнення відбутий підсудними перевищує співвідношення, визначене абз.1 ч.5 ст.72 КК України, просять звільнити підсудних зпід варти у залі суду, та змінити запобіжний захід на більш м`який.
Заслухавши думку захисників, підсудних, які виступили на підтримання заявлених клопотань, думку прокурора, який заперечив проти вказаних клопотань та просить суд залишити підсудних під вартою, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно вимог статті 148 КПК України, запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений, підсудний, засуджений буде намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

Відповідно до ст.274 КПК України, суд, при наявності до того підстав, може своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо підсудного. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Враховуючи те, що розгляд кримінальної справи здійснюється новим колегіальним складом суду, судове слідство не розпочато, підсудні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, перебуваючи на волі, можуть ухилятися від судового слідства та перешкоджати встановленню істини у справі, впливати на інших учасників кримінального провадження потерпілих та свідків, оскільки необхідність у запобіжному заході у виді взяття під варту підсудних, крім ОСОБА_14 , не відпала, обставини з моменту обрання запобіжного заходу не змінилися, враховуючи суспільний резонанс та публічний інтерес справи, розмір шкоди, завданої злочинами заявлені клопотання про зміну запобіжних заходів підлягають до часткового задоволення.
Колегія суддів на підставі ст.150, 165 КПК України враховує ступінь суспільної небезпечності скоєних злочинів в конкретних обставинах місця і часу їх вчинення, стійкість зв`язків співвиконавців злочинів, оцінює суворість покарання, що загрожує особам у разі доведення та визнання їх винними, з урахуванням ст.12 КК України. Також, суд бере до уваги і правову позицію ЄСПЛ у справі «Харченко проти України», згідно з якою питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи, що на думку суду має місце в цій справі.
Колегія суддів враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Колегія суддів бере до уваги факт перебування підсудних під вартою понад 10 років, проте у даному складі суду розпочато новий розгляд справи, яка у зв`язку із своєю складністю та об`ємом, потребує детального дослідження, відтак і тривалого розгляду.

Разом з тим, Законом України від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» визначено частину п`яту статті 72 Кримінального кодексу України викласти в такій редакції: - «зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті. У разі якщо до винесення вироку строк попереднього ув`язнення, відбутий особою, перевищуватиме співвідношення, визначене абзацом першим цієї частини, максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений Особливою частиною цього Кодексу для злочину (злочинів), у якому (яких) підозрюється така особа, така особа має бути негайно звільнена судом з-під варти за ініціативою суду або за ініціативою особи, яка звільняється, або її захисника (законного представника) чи прокурора. Таке звільнення допускається на стадії судового розгляду кримінального провадження і на стадії досудового розслідування такого кримінального провадження».
У відповідності до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», взяття під варту, як запобіжний захід, обирається та застосовується лише при наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 149 КПК України, можуть не забезпечити виконання обвинуваченим чи підсудним процесуальних обов`язків, що випливають із ч.2 ст.148 КПК України і його належної поведінки.

З пред`явленого обвинувачення вбачається, що відносно ОСОБА_15 досудовим слідством порушено кримінальну справу за ч.4 ст.19, ч.2 ст.17 та п.п."а", "и", «і» ст.93 КК України (1960 року), ч.4 ст.19, ч.2 ст.17 та п.п."а", "з", "и", "і" ст.93 КК України (1960 року), ч.3 ст.27, ч.3 ст.28 та п.п.6, 1, 9, 11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України, ч.2 ст.15, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28 та п.п.6, 1, 9, 11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України, ч.1 ст.263 КК України, ч.1 ст.263 КК України, що згідно із ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, санкції яких передбачають від 2 до 5 років позбавлення волі, та тяжких злочинів, санкції яких передбачають покарання від 8 до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі.
Як встановлено у попередньому судовому засіданні, підсудний 1962 р.н., є неодруженим, на утриманні жодних осіб не має, у нього відсутні хронічні захворювання; раніше до кримінальної відповідальності не притягався, посередньо характеризується; на обліках у ЛОКПД та ЛОДКНД не перебуває; має постійне місце проживання та на момент затримання не працював. З матеріалів кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_15 на досудовому слідстві був обраний запобіжний захід «взяття під варту», який змінювався під час розгляду справи, та в подальшому після скасування ухвалою ВСС України від 12.07.11 року. ухвали апеляційного суду Львівської області від 16.02.11 року. щодо ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , останнім своєю ухвалою від 15.05.13. був обраний - взяття під варту. Ухвала суду набрала законної сили. Тому покликання підсудного про ґрунтування обрання даного запобіжного заходу на припущеннях та особистому переконанні прокурора не відповідають дійсності.

З пред`явленого обвинувачення відносно ОСОБА_17 вбачається, що досудовим слідством порушено кримінальну справу за вчинення ним злочинів передбачених ч.2 ст. 17, п.п. «а», «и», «і» ст. 93 КК України ( в редакції 1960 року), ч.4 ст. 187 КК України, що згідно із ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, санкції яких передбачають від 2 до 5 років позбавлення волі, та тяжких злочинів, санкції яких передбачають покарання від 8 до 15 років позбавлення волі. Захисник та підсудний заявила клопотання про зміну запобіжного заходу із взяття під варту на підписку про невиїзд підсудному ОСОБА_17 покликаючись на безпідставність обвинувачення, тривалість розгляду кримінальної справи та відсутність ризиків передбачених нормами КПК України, сімейний стан, та стан здоров`я підсудного, однак, доказів на підтвердження наведених фактів, суду не надано.
З пред`явленого обвинувачення вбачається, що відносно ОСОБА_16 досудовим слідством порушено кримінальну справу за ч.2 ст.17 та п. п."а", "и", "і" ст.93 КК України (1960 року), ч.2 ст.17 та п. п."а", "и", "і" ст.93 КК України (1960 року), ч.4 ст.19, ч.2 ст.17 та п.п."а", "з", "и", "і" ст.93 КК України (1960 року), ч.3 ст.27, ч.3 ст.28 та п.п.6, 1, 9, 11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України, ч.2 ст.15, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28 та п.п.1, 6, 9, 11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України, ч.1 ст.263 КК України, ч.1 ст.263 КК України, ч.4 ст.187 КК України, що згідно із ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, санкції яких передбачають від 2 до 5 років позбавлення волі, та тяжких злочинів, санкції яких передбачають покарання від 8 до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі.
Як встановлено у попередньому судовому засіданні, підсудний 1980 р.н., одружений, має мати-інваліда ІІ групи, наявне хронічне захворювання бронхіальна астма; раніше до кримінальної відповідальності не притягався, посередньо характеризується; на обліках у ЛОКПД та ЛОДКНД не перебуває; має постійне місце проживання та на момент затримання не працював. Покликання підсудного та його захисника на поганий стан здоров`я з численними хворобами, не знайшли свого підтвердження, оскільки суду не надані оригінали документів про стан здоров`я останнього на день розгляду клопотання. Крім того як ствердили захисник та підсудний, вони не звертались зі скаргами на дії медпрацівників СІЗО, у зв`язку з чим надати копії скарг не мають. Покликання на перебування на утриманні підсудного матері-інваліда, є голослівними і спростовуються тим, що, як ствердив сам підсудний, він не працював, мати по інвалідності одержує пенсію, а за твердженнями підсудного та його захисника про віднімання ніг через наявність кулі в хребті ОСОБА_16 не може реалізовувати належний догляд за матір`ю, висновок якого в матеріалах справи про необхідність такого догляду відсутній. Їх же покликання, як на тривалий час перебування під вартою, не може бути підставою для задоволення клопотання, що підтверджується мотивувальною частиною ухвали ВСС України від 12.07.11 року.
З пред`явленого обвинувачення відносно ОСОБА_19 вбачається, що досудовим слідством порушено кримінальну справу за ч.3 ст. 28, п.п. 6,5, 1, 9, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 28 п.п. 6, 5, 1, 8, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, ч.1 ст. 263 КК України, що згідно із ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, санкції яких передбачають від 2 до 5 років позбавлення волі, та тяжких злочинів, санкції яких передбачають покарання від 8 до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі.
Як встановлено у попередньому судовому засіданні, підсудному ОСОБА_19 22.08.2003 року обрано запобіжний захід у виді взяття під варту, однак покликання підсудного на тривалий час перебування його під вартою, не може бути підставою для задоволення клопотання.
Відтак, підсудні ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 обвинувачуються у скоєнні злочинів санкції яких передбачають довічне позбавлення волі.
Згідно ст.70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених злочинів призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що строк попереднього ув`язнення, відбутий підсудними ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , не перевищує співвідношення, визначене абзацом першим частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України, максимально можливий строк позбавлення волі - довічне позбавлення волі, передбачений саме Особливою частиною Кримінального кодексу для злочину, у якому підозрюються підсудні, тому вони не підлягають негайному звільненню судом з-під варти.
З пред`явленого обвинувачення вбачається, що відносно ОСОБА_14 досудовим слідством порушено кримінальну справу за ч.4 ст.19, ч.2 ст.17 та п.п. "а", "и", "і" ст.93 КК України (1960 року), ч.4 ст.19, ч.2 ст.17 та п.п. "а", "з", "и", "і" ст.93 КК України (1960 року), ч.3 ст.27, ч.3 ст.28 та п.п.6, 1, 9, 11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України, ч.2 ст.15, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28 та п.п.6, 1, 9, 11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України, ч.1 ст.263 КК України, ч.1 ст.263 КК України, що згідно із ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, санкції яких передбачають від 2 до 5 років позбавлення волі, та тяжких злочинів, санкції яких передбачають покарання від 8 до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі.
Як встановлено у попередньому судовому засіданні, підсудний 1966 р.н., є одруженим, має малолітнього сина, наявне хронічне захворювання остеохондропатія поперекового відділу хребта з кістозом, порушенням функції ходи та парезом лівої ступні, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується; на обліках у ЛОКПД та ЛОДКНД не перебуває, має постійне місце проживання та на момент затримання працював начальником відділу ТД «Карпати».
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_14 04.04.2005 року було затримано, постановою Печерського районного суду м.Києва від 06.04.2005 року, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16.02.2011 року ОСОБА_22 звільнено з - під варти. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15.04.2013 року ОСОБА_22 знову обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, та в подальшому після скасування ухвалою ВСС України від 12.07.11 року ухвали апеляційного суду Львівської області від 16.02.11 року щодо ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , останнім своєю ухвалою від 15.05.13 року був обраний - взяття під варту.
У попередньому судовому засіданні підсудний та його захисники покликаються на те, що його стан здоров`я поганий, він не може пересуватися, лікування в СІЗО йому не надається. Відповідно до листа ЛСІ від 06.03.14 року за № 1311 ОСОБА_14 20.06.13 року про консультований лікарем-нейрохірургом КЗ ЛШМД МОЗУ рекомендовано хірургічне лікування, а саме: метало остеосинтез хребра в сегменті, видалення диску в умовах спецмедзакладу та призначено лікування амбулаторно. Згідно з правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженими наказом МЮ України від 18.03.13 року № 460/5 та зареєстрованими в МЮ України 20.03.13 року за № 445/22977, та відповідно до ст.11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування ув`язнених в СІЗО здійснюється його медичною частиною, одним із основних завдань якої є надання амбулаторної та стаціонарної медичної допомоги, а також організація і проведення диспансеризації, що є методом медичного обслуговування, який передбачає систематичний мед нагляд за станом здоров`я хворого та впровадження оздоровчих заходів, і має у своєму складі стаціонар. У СІЗО здійснюються: медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених та засуджених шляхом проведення оглядів та обстежень; виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності; амбулаторне і стаціонарне лікування методами і засобами відповідно до чинного законодавства. У СІЗО ув`язнені і засуджені звертаються по медичну допомогу до медичного працівника під час щоденного обходу ним камер, а в разі гострого захворювання - до посадових осіб СІЗО. Посадова особа СІЗО, до якої звернувся хворий, зобов`язана вжити заходів до організації надання йому медичної допомоги.
Крім того, як зазначено в тому ж листі ЛСІ від 06.03.14 року, за час перебування підсудний отримував симптоматичне лікування згідно з рекомендаціями лікаря-нейрохірурга та невропатолога, такі як не стероїдні протизапальні препарати, вітамінотерапія, знеболюючі, сечогінні, фіксуючий корсет на поперековий відділ хребта. Крім того, з наданого листа ЛСІ від 14.10.14 року за № 6637 вбачається, що ОСОБА_14 пройшов в умовах ЛСІ необхідні медичні обстеження, де йому ще з 20.06.13 року рекомендоване хірургічне лікування видалення диску; отримував симптоматичне лікування згідно з рекомендаціями лікаря-нейрохірурга та невропатолога, зокрема, як і відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 67, фіксуючий корсет на поперековому відділі хребта. Натомість до даного часу звернень підсудного за наданням хірургічного лікування не поступило. 30.09.-03.10.2013 року експертною комісією в складі ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 був даний висновок № 116, згідно з яким ОСОБА_14 був встановлений діагноз із зазначенням рекомендацій проводити консервативне лікування, диспансерне спостереження у ортопеда і невропатолога і на момент проведеної судово-медичної експертизи у ОСОБА_14 немає об`єктивних медичних показників, які б свідчили про необхідність проведення йому невідкладного оперативного втручання на хребті.

Аналіз викладених обставин в їх сукупності з врахуванням усіх даних особи підсудного, приводить суд до переконання про можливість зміни ОСОБА_14 запобіжного заходу «взяття під варту» на більш м`який запобіжний захід «підписку про невиїзд», враховуючи стан здоров`я останнього, оскільки такий забезпечить його належну процесуальну поведінку і виконання ним процесуальних обов`язків під час судового слідства.
У задоволенні клопотань про зміну запобіжного заходу та звільнення з-під варти підсудних ОСОБА_29 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 відмовити за безпідставністю, однак колегія суддів приходить до висновку про можливість визначення строку тримання під вартою таких.
Керуючись ст.ст.148-151, 155,165,165-1, 274 КПК України /в редакції 1960 року/, розділу ХІ "Перехідних положень" КПК України, суд ,-
П О С Т А Н О В И В :

Призначити кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_14 за ч.4 ст.19, ч.2 ст. 17 п.п «а», «е», «и», «і» ст. 93 КК України ( ред. 1960 року), ч.4 ст. 19, ч.2 ст. 17 п.п. «а», «з», «и», «і» ст. 93 КК України (ред. 1960 року), ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28, п.п. 6,5, 1,9, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28 п.п. 6,5, 1, 8, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_15 за ч.4 ст.19, ч.2 ст. 17 п.п «а», «е», «и», «і» ст. 93 КК України ( ред. 1960 року), ч.4 ст. 19, ч.2 ст. 17 п.п. «а», «з», «и», «і» ст. 93 КК України (ред. 1960 року), ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28, п.п. 6,5, 1,9, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28 п.п. 6,5, 1, 8, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_16 за ч.2 ст. 17, п.п. «а», «е», «и», «і» ст. 93 КК України (ред. 1960 року), ч.4 ст. 19, ч.2 ст. 17 п.п. «а», «з», «и», «і» ст. 93 КК України (ред. 1960 року), ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 28, п.п. 6, 5, 1, 9,11,12,13, ч.2 ст. 1 КК України, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28 п.п. 6,5, 1, 8, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, ч.1 ст. 263 КК України, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_17 у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 17, п.п. «а», «и», «і» ст. 93 КК України ( в редакції 1960 року), ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_18 , за ч.4 ст. 187, ч.5 ст. 185 КК України, ОСОБА_19 , за ч.3 ст. 28, п.п. 6,5, 1, 9, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 28 п.п. 6, 5, 1, 8, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, ч.1 ст. 263 КК України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Франківського районного суду м. Львова на 23 січня 2017 року на 11.00 год.

У судове засідання викликати осіб, зазначених у списку доданому до обвинувального висновку.

Підстав для зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_18 підписка про невиїзд, не має.

У задоволенні клопотань захисників про зміну запобіжного заходу та звільнення з-під варти підсудних ОСОБА_29 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 відмовити за безпідставністю.
Визначити підсудньому ОСОБА_15 термін тримання під вартою строком на 60 днів до 10 березня 2017 року.

Визначити підсудньому ОСОБА_16 термін тримання під вартою строком на 60 днів до 10 березня 2017 року.

Визначити підсудньому ОСОБА_17 термін тримання під вартою строком на 60 днів до 10 березня 2017 року.

Визначити підсудньому ОСОБА_19 термін тримання під вартою строком на 60 днів до 10 березня 2017 року.

Клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу та звільнення з-під варти підсудного ОСОБА_14 задовольнити.
Змінити підсудному ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд, звільнивши підсудного ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти в залі суду.
Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.
Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3