Справа № 303/7387/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

14.02.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11-кп/777/27/2017 за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_7 і обвинувача - прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.05.2016.
Цим вироком ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мукачева Закарпатської області, зареєстрований у АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , з вищою освітою, одружений, непрацюючий, не судимий, засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України на два місяці арешту.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 613 грн.80 коп. судових витрат, речовий доказ револьвер, конфіскувати.
ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що 25.03.2015 приблизно о 13 годині на території дворогосподарства по АДРЕСА_3 , під час сварки на ґрунті неприязні з ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 умисно стиснув руками його шию, а потім взяв зі свого автомобіля револьвер «Safari Magnum РФ 440» калібру 4 мм, призначений для тренувальної стрільби, який не є вогнепальною зброєю, вистрілив з нього потерпілому в область лівого стегна та наніс йому удар руків`ям револьвера по потилиці, спричинивши в сукупності легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити і призначити ОСОБА_6 покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Посилається на те, що потерпілий прибув на місце події з метою влаштування конфлікту, спровокував сварку та бійку, що бійка була обопільною, що ОСОБА_6 діяв під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого, визнав вину, але при цьому навіть не міг пригадати обставин, за яких було здійснено постріл. Вважає також, що суд не врахував невисокий ступінь суспільної небезпечності злочину, визнання обвинуваченим вини, його розкаяння, дані про його особу, натомість помилково вказав у вироку про відсутність обставин, які пом`якшують покарання, зокрема, про те, що ОСОБА_6 не шкодує про вчинене і не розкаюється. Немає у вироку, на його думку, і належного обґрунтування неможливості призначення ОСОБА_6 покарання у виді виправних робіт, громадських робіт або штрафу.
Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок в частині призначення покарання через його невідповідність тяжкості злочину і особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначив, що ОСОБА_6 вчинив злочин проти життя та здоров`я, охорона яких є найважливішим завданням кримінального права України. Стверджує, що ОСОБА_6 щиро не розкаявся, є суспільно-небезпечною особою, схильною до вчинення злочинів, що його дії, зважаючи на судимість за злочин, передбачений ч.1 ст. 125 КК України, носять системний характер. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді шести місяців арешту.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді, пояснення захисника і обвинуваченого, які підтримали апеляційні вимоги захисника і заперечили проти апеляційної скарги прокурора, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційні вимоги прокурора Мукачівської місцевої прокуратури і заперечила проти апеляційної скарги захисника, провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченого, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін і знаходить, що апеляційні скарги захисника і прокурора не підлягають до задоволення з таких підстав.
ОСОБА_6 в судовому засіданні твердив, що очікуючи свою знайому ОСОБА_11 , він зазнав нападу з боку потерпілого та ще двох осіб і був змушений захищатись. Під час бійки він загубив на місці події сумку, окуляри і ланцюжок. Просив нападників припинити бійку, однак це не допомогло. Коли йому вдалося вирватися від нападників, він пішов до свого автомобіля, який знаходився на відстані до 200 м, взяв револьвер і повернувся на місце події за своїми речами. Нападники стали відбирати у нього револьвер і між ними оновилася сутичка, під час якої він упав. У цей час стався постріл і, можливо, він вдарив потерпілого руків`ям револьвера по голові та здавлював йому шию, чого не заперечує, хоча і не пам`ятає точно.
Потерпілий ОСОБА_10 виклав обставини події інакше: пояснив, що обвинувачений протягом кількох років зустрічався з ОСОБА_12 , та інколи поводився неадекватно, зокрема, наносив тілесні ушкодження її сину. Коли ОСОБА_12 дізналась, що ОСОБА_6 одружений, то розірвала з ним відносини, однак той переслідував її, вичікував біля місця роботи, погрожував їй, вривався в її житло. 25.03.2015 ОСОБА_12 телефоном повідомила йому, що переховується від ОСОБА_6 у своїх друзів ОСОБА_13 , просила поговорити з ним і провести її додому, тому, що ОСОБА_6 не дає їй спокою. Він відгукнувся на її прохання і з товаришем на ім`я ОСОБА_14 приїхав до ОСОБА_15 .. Сутичка між ним і ОСОБА_6 сталась на подвір`ї через те, що під час розмови ОСОБА_6 штовхнув котрусь з жінок, ОСОБА_12 або ОСОБА_16 .. Під час сутички ОСОБА_6 схопив його за шию і стиснув, далі вони наносили один одному удари, впали, але присутні їх розборонили. ОСОБА_6 попросив почекати кілька хвилин, пішов, невдовзі повернувся і націлив на нього револьвер. ОСОБА_12 і ОСОБА_17 кинулись до ОСОБА_6 і стали відхиляти його руку з револьвером. Він спробував їм допомогти. В цей час стався постріл, але боротьба продовжилася: він, ОСОБА_17 і ОСОБА_12 намагались відібрати револьвер від ОСОБА_6 , а останній опирався і вдарив його револьвером по голові. Згодом револьвер було відібрано і сутичка припинилася.
Показання очевидця події - свідка ОСОБА_18 , з одного доку, узгоджуються з показаннями потерпілого, зокрема про причину сутички з обвинуваченим, обставини використання останнім револьвера і заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, а з іншого боку, спростовують показання обвинуваченого, в тому числі про залишення на місці події його речей.
Доведеність обставин, які встановлені судом шляхом дослідження і оцінки даних протоколу огляду місця події, револьвера, висновків судово-балістичної та комісійної судово-медичної експертиз, а також вини ОСОБА_6 в учиненні кримінального правопорушення, в апеляційних скаргах не оспорюється.
Доводи захисника про те, ніби потерпілий прибув на місце події з метою влаштування конфлікту, спровокував сварку та бійку, що ОСОБА_6 діяв під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого, визнав вину і розкаявся, Апеляційний суд відкидає, оскільки вони спростовані показаннями потерпілого і свідка ОСОБА_18 .. Окрім цього, сам обвинувачений показав, що після фактичного припинення сутички, коли потерпілий ще не зазнав тілесних ушкоджень, він пішов до свого автомобіля, взяв звідти револьвер, повернувся на місце події та націлив револьвер на потерпілого, і саме ця обставина спонукнула присутніх до його обеззброєння, що потягло оновлення сутички. Суду не надано жодного доказу, який містив би дані про неправомірні або аморальні дії потерпілого, протизаконне насильство або тяжку образу з його боку. Отже для припущення, що обвинувачений спричинив потерпілому тілесні ушкодження в стані сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого, підстав немає.
Правова кваліфікація діяння ОСОБА_6 за ч.2 ст. 125 КК України, як умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, установленим судом фактичним обставинам відповідає, отже є правильною.
Відповідно до засад, визначених у ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд врахував невеликий ступінь тяжкості вчиненого злочину і призначив ОСОБА_6 покарання, яке ні за видом ні за розміром не є найсуворішим з передбачених ч.2 ст. 125 КК України. Ним правильно враховано те, що визнання ОСОБА_6 вини не поєднано з розкаянням, оскільки обвинувачений свого осуду власних протиправних дій нічим не проявив. Що стосується даних про особу обвинуваченого, які на думку апелянта, пом`якшують його покарання, то таких у кримінальному провадженні не встановлено і в апеляційних скаргах не наведено. Саме їх відсутність, як і відсутність обставин, що пом`якшують покарання, доводять неможливість призначення ОСОБА_6 покарання у виді виправних робіт, громадських робіт або штрафу.
Обираючи міру покарання, суд виходив, зокрема, і з того, що з наданих йому відомостей про особу обвинуваченого видно тільки те, що він одружений, має вищу освіту, не працює і не має судимості. Прокурор не надав суду доказів, які доводили б, що ОСОБА_6 має судимість за злочин, передбачений ч.1 ст. 125 КК України і що його кримінально-карані дії носять системний характер. Такі обставини не вказані в обвинувальному акті, не визнані доведеними судом першої інстанції, а тому не можуть бути враховані як підстава для погіршення становища обвинуваченого.
Відповідно до ст. 1 КК Кримінального кодексу України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам. Для здійснення цього завдання Кримінальний кодекс України визначає, які суспіль-небезпечні діяння є злочинами та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили. Правил, які визначали б охорону одних прав людини більш важливим, а інших менш важливим серед інших завданням кримінального права України, як і вимоги про необхідність окремого врахування тих або інших об`єктів злочинів при визначенні міри покарання, Кримінальний кодекс України не містить.
Покарання, призначене ОСОБА_6 , не є і найм`якішим із передбачених законом за такий злочин.
З цих міркувань доводи апеляційної скарги прокурора про вищий, ніж встановив суд першої інстанції, ступінь суспільної небезпечності ОСОБА_6 та тяжкості вчиненого ним злочину Апеляційний суд до уваги не приймає.
Апеляційний суд вважає, що визначаючи ОСОБА_6 міру покарання суд першої інстанції вимоги ст. 65 КК України додержав.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого в цьому кримінальному провадженні не обирався, клопотання про його застосування немає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
апеляційні скарги захисника і прокурора залишити без задоволення, вирок Мукачівського міськрайонного суду від 06.05.2016 щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: