Справа № 450/1063/17 Провадження № 1-кп/450/191/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3 обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Пустомити клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000306 від 18.02.2017 року стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ,

встановив:
суб`єкт звернення до суду із зазначеним клопотанням просить суд продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 днів. Вказане клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 раніше судимий, обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України, може переховуватися від суду.

Прокурор у судовому засіданні зазначене клопотання підтримав.

Обвинувачений ОСОБА_5 його захисник ОСОБА_6 клопотання прокурора заперечили просять суд обрати обвинуваченому запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі.

Потерпілий ОСОБА_11 клопотання прокурора не заперечив.

Інші учасники процесу при вирішення клопотання прокурора покликаються на розсуд суду.

Проаналізувавши обвинувальний акт, матеріали клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, судом становлено такі обставини, що мають значення для правильного вирішення клопотання прокурора:

обвинуваченому ОСОБА_5 стороною обвинувачення ставиться в провину те, що він за попередньою змовою спільно із ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в період часу з 23:45 год. 17.02.2017 року по 05:00 год. 18.02.2017 року, перебуваючи по вул. Марії Заньковецької в с. Зимна Вода, Пустомитівського району, Львівської області, будучи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, з корисливих мотивів, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за їх діями не спостерігають сторонні особи, шляхом пошкодження дверей проникли у автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві користування ОСОБА_11 , який намагалися завести, однак із технічних причин не змогли, після чого прикріпили декілька автомобільних ремнів безпеки до гаку кріплення автомобіля та за допомогою автомобіля ВАЗ 21072 транспортували на подвір`я будинку АДРЕСА_1 . Такими протиправними діями ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 завдали потерпілому ОСОБА_11 матеріальних збитків на суму 20 588,32 грн.
Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, тобто злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Крім того, ОСОБА_5 за попередньою змовою спільно із ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 18.02.2017 року о 08:00 год., перебуваючи по АДРЕСА_1 в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи протиправно, умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно викрали із багажника автомобіля «Ваз» моделі «2103», реєстраційний номер НОМЕР_2 , два амортизатори передні до автомобіля марки «DS UA», загальною вартістю 250 гривень, два амортизатори до автомобіля задні марки «DS UA, загальною вартістю 250 гривень, автомагнітолу торгової марки Sony «CDX-L280», вартістю 250 гривень, та автомагнітолу торгової марки «ROADSTAR» моделі «RS-2030», вартістю 50 гривень. Своїми протиправними діями ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 завдали потерпілому ОСОБА_11 матеріальних збитків на суму 800 гривень. Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), за попередньою змовою групою осіб, тобто злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
У судовому засіданні встановлено, що кримінальне провадження стосується подій, які мали місце 17.02.2017 р.

У межах цього кримінального провадження ОСОБА_5 утримується під вартою з 18.02. 2017 р. до теперішнього часу, таким чином, загальний час тримання ОСОБА_5 під вартою складає п`ять місяців 14 днів.

Стороною обвинувачення було доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Суд вважає, що підозрюваний не може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки досудове слідство завершене, відбувається судовий розгляд. У той же час, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в цьому кримінальному провадженні, та на важливість показань потерпілого для встановлення істини по справі, суд погоджується із прокурором у тому, що існують достатні підстави вважати, що існує ризик незаконного впливу підозрюваного на потерпілого, що мешкає населеному пункті наближеному до місця проживання обвинуваченого.

При цьому суд критично ставиться до твердження прокурора, що запобігти цьому ризику можна лише шляхом подальшого застосування найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою.

У даному випадку слід брати до уваги те, що відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У цьому контексті слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у зв`язку з нерозумною тривалістю запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою констатував порушення п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у багатьох справах проти України, зокрема, як у тих, де загальний строк тримання особи під вартою перевищував п`ять років, так і в тих, де строк тримання особи під вартою був значно меншим це справи: "Сергій Волосюк проти України" ("Sergey Volosyuk v. Ukraine", рішення від 12.03.2009; 4 роки і 4 місяці), "Соловей і Зозуля проти України" ("Solovey and Zozulya v. Ukraine", рішення від 27.11.2008; 2 роки і 3 місяці), "Доронін проти України" ("Doronin v. Ukraine", рішення від 19.02.2009; 2 роки і майже 1 місяць), "Свєршов проти України" ("Svershov v. Ukraine", рішення від 27.11.2008; 1 рік і 7 місяців), "Роман Мірошніченко проти України" ("Roman Miroshnichenko v. Ukraine", рішення від 19.02.2009; 1 рік і 4 місяці) тощо.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, якщо спочатку тяжкість злочину та підозра, що особа може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу, про що має бути зазначено в судовому рішенні.

Зокрема, у справі "Сергій Волосюк проти України" ("Sergey Volosyuk v. Ukraine", рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини наголосив, "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання" (пункти 37, 38).

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (Letellie v France, рішення від 26 червня 1991 р.), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п. 51).

У контексті вказаних вище стандартів Європейського суду з прав людини та з огляду на те, що в цій справі загальний термін тримання ОСОБА_5 під вартою становить понад 5 місяців, абстрактні доводи сторони обвинувачення про те, що лише подальше тримання підозрюваного під вартою може убезпечити від настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не можна вважати належно обґрунтованими, оскільки вони не підтверджуються конкретними доказами. При цьому слід взяти до уваги те, що ОСОБА_5 одружений, має на утриманні малолітню дитину.

За таких обставин у межах даного провадження слід дослідити можливість застосування стосовно ОСОБА_5 альтернативних запобіжних заходів.

Особисте зобов`язання, як запобіжний захід не можна розглядати як достатній для запобігання ризику, указаного в п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема, відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини. Зокрема, в даному випадку слід взяти до уваги те, що ОСОБА_5 підозрюється в скоєнні тяжкого злочину та злочину середньої тяжкості. Крім того, ОСОБА_5 раніше судимий за умисний злочин проти життя та здоров`я особи.

Таким чином, враховуючи те, що особисте зобов`язання є в даному випадку надзвичайно м`яким запобіжним заходом, особисту поруку не можна застосувати через відсутність поручителів, а застава навіть у мінімальному визначеному законом розмірі, який для тяжких злочинів є непомірною для підозрюваного, єдиним можливим і достатнім запобіжним заходом, який можна застосувати до ОСОБА_5 є домашній арешт, пов`язаний із забороною обвинуваченому залишати житло цілодобово.

Також, вважається доцільним покладення на обвинуваченого ОСОБА_5 згідно ч. 5 ст. 194 КПК України, обов`язків: не залишати житло, в якому він проживає, що за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово; прибувати до слідчого, суду, прокурора за першою вимогою; повідомляти слідчого, суд та прокурора про зміну свого місця проживання; утриматися від спілкування із потерпілим ОСОБА_11 .

Керуючись ст.ст. 370 372, 376 КПК України, суд,-

постановив:
клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,- задоволити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на строк 2 (два) місяці, починаючи з 15 год. 30 хв. 02.08. 2017 року до 15 год. 30 хв. 02.10.2017 року, за місцем його проживання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:
не залишати житло, в якому він проживає, що за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово.

прибувати до слідчого, суду, прокурора за першою вимогою;
повідомляти слідчого, суд та прокурора про зміну свого місця проживання;
утриматися від спілкування із потерпілим ОСОБА_11 .

Обвинуваченого ОСОБА_5 звільнити з під варти негайно.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на заступника Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури прокурора Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 .

Ухвалу передати на виконання Пустомитівському ВП Франківського ВП ГУНП у Львівській області.

Ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку її дії.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала остаточна та окремому оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1