печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 листопада 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві провадження за скаргою ОСОБА_4 на постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 від 13.07.2016 про відмову у визнанні потерпілим та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України на постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про відмову у визнанні його потерпілим та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що 25.12.2015 він звернувся до Генеральної прокуратури України з повідомленням про кримінальне правопорушення, вчинене на його думку працівниками Крюківської виправної колонії № 29 УДПтС України в Полтавській області. В послідуючому, в червні 2016 він звернувся до Генеральної прокуратури України з заявою про визнання потерпілим.

Разом з тим, постановою слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 від 13.07.2016 у визнанні його потерпілим відмовлено.

Посилаючись на те, що дана постанова є незаконною та необґрунтованою, такою що порушує права потерпілого у кримінальному провадженні, ставить вимогу про скасування постанови слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 від 13.07.2016 про відмову у визнанні потерпілим та зобов`язання компетентних посадових осіб Генеральної прокуратури України визнати ОСОБА_4 потерпілим.

Проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку не відбулося з технічних причин.

З огляду на конституційні принципи змагальності сторін та диспозитивності, а також враховуючи, що ст.ст. 305, 306 КПК України визначений скорочений строк розгляду скарги такого роду, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті доводів та вимог скарги за відсутності в судовому засіданні особи, яка подала скаргу, на підставі долучених до скарги матеріалів.

Слідчий в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти доводів та вимог скарги, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали скарги та додані до скарги матеріали, надходжу до наступного висновку.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000228, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.01.2014 за фактом вчинення ОСОБА_6 та іншими особами кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 41, ч.3 ст. 365, ч.3 ст. 258, ч.2 ст. 15, п.п.1,5,12 ч.2 ст. 115, п.п.1,5,12 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 362 КК України.

25.12.2015 ОСОБА_4 звернувся до Генеральної прокуратури України з повідомленням про кримінальне правопорушення, вчинене на його думку працівниками Крюківської виправної колонії № 29 УДПтС України в Полтавській області.

В ході досудового розслідування кримінального провадження №0000228 слідчим шляхом були перевірені обставини, викладені в заяві ОСОБА_4 від 25.12.2015, зокрема, щодо участі працівників Крюківської виправної колонії № 29 УДПтС України в Полтавській області в розгоні мирних демонстрантів в м. Києві та Полтаві в січні 2014.

Разом з тим, ці обставини свого підтвердження не знайшли.

В послідуючому, в червні 2016 ОСОБА_4 звернувся до Генеральної прокуратури України з заявою про визнання потерпілим.

Постановою слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 від 13.07.2016 у визнанні потерпілим відмовлено.

Зі змісту постанови, підставою для відмови стало те, що заява про визнання потерпілим не містить посилань в чому саме полягала шкода та відсутні факти, які б свідчили про спричинення будь якої шкоди ОСОБА_4 .

З огляду на положення ст. 55 КПК України заявник у заяві про визнання його потерпілим має навести обґрунтовані доводи щодо завдання йому шкоди, ким саме та в чому вона виразилась.

Як вбачається з постанови слідчого, вказаних доводів заявником не наведено.

При розгляді даної скарги слідчий суддя враховує положення принципу диспозитивності, закріпленого у ст. 26 КПК України, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Оскільки заявником не доведено наявність очевидних та достатніх підстав для визнання потерпілим, у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 55, 303-304, 306-307, 309 КПК України, слідчий суддя -
У Х В А Л И В :
скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 від 13.07.2016 про відмову у визнанні потерпілим та зобов`язання вчинити дії, залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1