АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника власника майна ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які діють в інтересах (потерпілих) ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та накладено арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , жилою площею 65,60 кв.м., загальною площею 118,30 кв.м., яка на праві власності належить ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0004031 від 23.03.2017 року за ст. 356 КК України

В ухвалі слідчий суддя вказав, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, оскільки особою, що подала клопотання, доведено необхідність такого арешту у відповідності до вимог ст. 170 КПК України та таке клопотання містить достатніх правових вимог.

В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_8 просять ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на вищезазначену квартиру. Апелянтвказує на порушення слідчим суддею вимог ст. 170 КПК України, з огляду на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази причетності ОСОБА_9 до вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.162, ст.356 КК України. Крім того апелянти вказують, що майно належить ОСОБА_9 на праві приватної власності і жодних фактів, які б свідчили про незаконність набуття власності ОСОБА_9 квартири слідчим не наведено, тобто останній . є законним набувачем квартири на підставі (договору про відступлення права вимоги за кредитним договором ) , на що увагу слідчий суддя не звернув. Апелянти також додають, що вони присутніми під час розгляду клопотання в суді першої інстанції не були, ухвалу отримали лише 20.04.2017 року, а тому просять поновити їм строк на апеляційне оскарження.

Згідно з вимогами частини 2 статті 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 06 квітня 2017 р. було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, захисник також присутнім під час розгляду клопотання в суді першої інстанції не був, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна ОСОБА_8 , який просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які діють в інтересах ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити ухвалу слідчого без змін, пояснення прокурора, вивчивши матеріали провадження за клопотанням захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.03.2017 року, а також 21.03.2017 року та 27.03.2017 року до Дніпровського управління поліції ГУНП в м. Києві надходили заяви ОСОБА_10 про вчинені кримінальні правопорушення за ч. 2 ст. 162 та ст. 356 КК України, зокрема, щодо незаконного заволодіння його квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , та спроб примусового проникнення невстановлених осіб до вказаної квартири, де внаслідок чого були замкнені в квартирі більше тижня його батьки та малолітній син - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_10 являвся власником квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 10 січня 2009 року відповідно до Наказу Головного управління житлового забезпечення від 10 грудня 2008 року № 2216-С/КІ. Вказана квартира була придбана за кредитні кошти і передана в іпотеку ПАТ «Банк Форум».

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме маймо та реєстру прав власності на нерухоме майно (№ 83020555 від 21.03.2017 р.) право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) зареєстровано 20.03.2017 року за ОСОБА_9 на підставі наступних документів: договір іпотеки, серія та номер: 5832, виданий 11.11.2008 року ОСОБА_12 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу; додатковий договір до договору іпотеки, серія та номер: 1005, виданий 13.04.2009 року, ОСОБА_12 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу; додатковий договір до договору іпотеки, серія та номер: 446, виданий 26.07.2011 року, ОСОБА_12 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу; договір про відступлення права вимоги серія та номер: 981, виданий 12.12.2016 року, ОСОБА_13 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу; договір про відступлення права вимоги серія та номер: 988, виданий 15.12.2016 року ОСОБА_13 .
Звертаючись до районного суду з клопотанням про накладення арешту захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які діють в інтересах (потерпілих) ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , вказують на те, що жодного судового рішення виконавчого напису нотаріуса щодо стягнення ОСОБА_10 заборгованості за укладеним ним і Банком кредитним договором відсутні як і виконавчі провадження про стягнення боргу чи звернення його стягнення на предмет іпотеки. Також вказує, що поданий цивільний позов до ОСОБА_9 в даному кримінальному провадженні. При цьому посилаючись на вимоги ст. 98, ч. 2 ст. 170 КПК України, просив накласти арешт на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів квартири, яка відповідно до Інформаційній довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебуває у власності ОСОБА_9 як на предмет кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказана квартира, на яку просить накласти арешт слідчий, може бути передана або відчужена, арешт на це майно слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього правових підстав.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Враховуючи вищенаведене, посилання апелянтів на те, що арешт було накладено безпідставно на належну на праві власності ОСОБА_9 квартиру, колегією суддів не може прийматися до уваги, так як арешт на квартиру накладено з правових підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, з метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, наклав арешт на квартиру АДРЕСА_3 , яка є об`єктом кримінально протиправних дій, тобто воно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновків слідчого судді, колегія суддів вважає безпідставними.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі захисника обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 117, 131, 132, 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Поновити власнику майна ОСОБА_9 та його представнику ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року, якою задоволено клопотання захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які діють в інтересах (потерпілих) ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та накладено арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , жилою площею 65,60 кв.м., загальною площею 118,30 кв.м., яка на праві власності належить ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0004031 від 23.03.2017 року за ст. 356 КК України - залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

11сс/796/2599/2017року Категорія ст. 172 КПК України
Доповідач ОСОБА_1