Ухвала
іменем україни
22 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000634 за касаційною скаргою прокурора, котрий приймав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а:
вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2014 року
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку
м. Миколаєва, громадянку України, мешканку

АДРЕСА_1 ,
такої, що судимості не мала,

визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 303 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання скасовано.
Згідно з вироком, ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачувалася в тому, що вона з метою незаконного збагачення, з корисливих спонукань, всупереч врегульованим законом суспільнимвідносинам щодо моральних засад суспільства в частині задоволення статевих потреб, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_9 , в період часу з грудня 2011 року по жовтень 2013 року, перебуваючи в м. Києві, умисно, з корисливих спонукань, підшукували на території міста Києва осіб жіночої статі та забезпечували заняття ними проституцією на території Республіки Туреччина та Республіки Франція.

Досягнувши домовленостей із особами жіночої статі щодо умов надання послуг сексуального характеру на території іноземних держав, ОСОБА_8 , діючи із ОСОБА_10 , виготовляли фотознімки зазначених осіб в оголеному стані, розміщували їх на сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 , організовували підготовку візових та інших дозвільних документів для виїзду жінок до Турецької Республіки, Французької Республіки та забезпечували їх виїзд до зазначених країн. Після чого, приймаючи замовлення від осіб чоловічої статі щодо надання послуг сексуального характеру за допомогою всесвітньої інформаційної системи загального доступу Інтернет на сайтах з доменним іменем ІНФОРМАЦІЯ_2 , особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, за допомогою програми «Скайп», передавала відповідну інформацію - замовлення жінкам, які перебували у готелях за кордоном та чекали вказаного замовлення для надання послуг сексуального характеру клієнтам.

Відповідно до заздалегідь обумовлених ОСОБА_10 умов, одна година надання сексуальних послуг коштувала 200 Євро. Після повернення до України вони повинні віддавати їй 50 % від зароблених грошових коштів. Жінки, які виїжджали за кордон для надання клієнтам платних сексуальних послуг повертали їй 50 % від суми виплаченою останньою на оформлення віз, придбання квитків, та бронювання, оплату номерів.
Так, в період часу з грудня 2011 року по 28 жовтня 2013 року, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_10 , забезпечували заняття проституцією особами жіночої статі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та іншими особами, які за їх допомогою виїжджали до Республіка Туреччина та Республіка Франція.
Зокрема, в грудні 2011 року, в невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи в м. Києві, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , використовуючи мобільний зв`язок оператора «Лайф» - абонентський номер НОМЕР_1 , надала ОСОБА_13 інформацію про умови та обставини надання послуг сексуального характеру за гроші особам чоловічої статі за кордоном, а також засоби зв`язку з ОСОБА_14 .
Отримавши згоду від останньої, ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_10 , забезпечили оформлення дозвільних та проїзних документів для виїзду ОСОБА_13 до м. Стамбул, Республіка Туреччина, а також замовлення та бронювання номеру в готелі. По прибуттю 12 грудня 2011 року до готелю «Ніппон» ОСОБА_13 , використовуючи інформацію, отриману за допомогою комп`ютерного обладнання та програми «Скайп» від ОСОБА_15 , додержуючись попередньо обумовлених зі ОСОБА_16 умов, надавала секс - послуги великій кількості клієнтів чоловічої статі (від п`яти до восьми чоловіків за добу), за грошову винагороду у розмірі 200 євро за 1 годину.
В подальшому, ОСОБА_13 , яка надавала платні сексуальні послуги чоловікам, відповідно до розробленого ОСОБА_10 плану злочинної діяльності, 50 % від суми грошових коштів, отриманих нею за надання сексуальних послуг, остання періодично перераховувала за допомогою міжнародної системи грошових переказів «Western Union» на ім`я ОСОБА_17 , а остання в свою чергу частину грошових коштів передала ОСОБА_18 .
Крім того, в березні 2013 року, в невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи в м. Києві, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_10 , використовуючи мобільний зв`язок оператора «Лайф» - абонентський номер НОМЕР_1 , надала ОСОБА_19 інформацію про умови та обставини надання послуг сексуального характеру за гроші особам чоловічої статі за кордоном, а також засоби зв`язку з ОСОБА_14 .
Отримавши згоду від останньої, ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_10 , забезпечили оформлення дозвільних та проїзних документів для виїзду ОСОБА_19 до м. Париж, Республіка Франція. По прибуттю 19 березня 2013 року до готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_19 , використовуючи інформацію, отриману за допомогою комп`ютерного обладнання та програми «Скайп» від ОСОБА_15 , додержуючись попередньо обумовлених зі ОСОБА_20 умов, надавала секс - послуги великій кількості клієнтів чоловічої статі (від п`яти до восьми чоловіків за добу), за грошову винагороду у розмірі 1 000 євро за кожний робочий день.
В подальшому, ОСОБА_19 , яка надавала платні сексуальні послуги чоловікам, відповідно до розробленого ОСОБА_10 плану злочинної діяльності, 50 % від суми грошових коштів, отриманих нею за надання сексуальних послуг, остання періодично перераховувала за допомогою міжнародної системи грошових переказів «MoneyGram» на ім`я ОСОБА_21 , після чого частину з перерахованих ОСОБА_19 грошових коштів у розмірі 3 000 гривень отримала ОСОБА_22 .
Крім того, перебуваючи в м. Києві, приблизно в жовтні 2013 року, в невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_10 , використовуючи мобільний зв`язок оператора «Лайф» - абонентський номер НОМЕР_1 , надала ОСОБА_23 та ОСОБА_24 інформацію про умови та обставини надання послуг сексуального характеру за гроші особам чоловічої статі за кордоном, а також засоби зв`язку з ОСОБА_14 .
Отримавши згоду від останніх, ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_10 , забезпечили оформлення дозвільних та проїзних документів для виїзду ОСОБА_25 та ОСОБА_26 до м. Париж, Республіка Франція, а також замовлення та бронювання номеру в готелі, придбавши останнім авіаквитки сполученням Київ - Париж, Париж-Київ, де по прибуттю у заброньований ними готель, жінки мали б надавати за грошову винагороду сексуальні послуги клієнтам, однак 28 жовтня 2013 року при перетині Державного кордону України, ОСОБА_27 та ОСОБА_26 затримано працівниками правоохоронних органів, тим самим припинивши злочинну діяльність ОСОБА_7 .
Вказані дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за частиною 2 статті 303 КК України, як сутенерство, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2016 року вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує безпідставністю визнання доказів недопустимими, наданням неправильної оцінки доказам у кримінальному провадженні, ненаданням належної оцінки всім доказам у сукупності, а вирішення питання щодо обвинувального акту здійснюється в підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи прокурора, яка підтримала касаційну скаргу, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_18 пред`явлено обвинувачення у вчиненні в період часу з грудня 2011 року по 28 жовтня 2013 року за попередньою змовою із ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 303 КК України, як забезпечення заняття проституцією ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_25 та ОСОБА_28 .

Вказане обвинувачення судами першої та апеляційної інстанцій не підтверджено та ОСОБА_6 за ним виправдано.

Висновки судів мотивовані тим, що наданими стороною обвинувачення доказами не доведено пред`явлене ОСОБА_18 обвинувачення за кожним епізодом злочинної діяльності, їх визнано недопустимими, показання свідків не прийнято до уваги, а про інші докази зазначено, що вони не вказують на причетність останньої у вчиненні кримінального правопорушення.
За наслідками перевірки колегією суддів встановлено, що такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Зокрема, на підтвердження обвинувачення прокурором було надано такі докази, як: витяг з кримінального провадження №0000634 від 16 квітня 2014 року; протокол огляду від 21 жовтня 2013 року, за яким проведено огляд сайтів з мережі Інтернет; протокол відбору експериментальних зразків голосу ОСОБА_7 для дослідження від 12 травня 2014 року; протокол прослуховування ОСОБА_19 звукозапису від 15 травня 2014 року, в якому остання впізнала голос жінки, яка представлялася їй ОСОБА_29 ; протокол пред`явлення фотознімків підозрюваній ОСОБА_30 від 18 квітня 2014 року, яка впізнала на фотознімку ОСОБА_6 ; протокол від 20 січня 2014 року за результатами проведення оперативно-технічного заходу зі стенограмами розмов; дані з відтворюваного ком пакт-диску з фонограмою судового засідання, в якому за клопотанням органу досудового розслідування відповідно до вимог статті 225 КПК України допитана свідок ОСОБА_13 ; вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 12 травня 2014 року, за яким затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 18 квітня 2014 року між прокурором та ОСОБА_10 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 у кримінальному провадженні №0000579 за частиною 3 статті 303 КК України.
Крім того, під час судового провадження допитано свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_27 , ОСОБА_33 .
Однак, вищезазначені докази не можуть бути підтвердженням всього обсягу обвинувачення та здобуті з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.
Адже, свідки не мали зустрічі із ОСОБА_16 для ідентифікації її особи; відібрання зразків голосу останньої та проведення впізнання за ним здійснено без дотримання вимог кримінального процесуального закону, як правильно зазначено судами різних інстанцій; використання протоколу негласної слідчої дії від 20 січня 2014 року в іншому кримінальному провадженні (№0000634 від 16 квітня 2014 року щодо ОСОБА_7 ) здійснено поза згодою суду, як передбачено частиною 1 статті 257 КПК України.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження колегія суддів не вбачає даних, які слугували виділенню з кримінального провадження №0000579 в окреме провадження обвинувачення щодо ОСОБА_7 , та перелік таких виділених документів, для можливості їх подальшого використання.

Тоді як, з даних у кримінальному провадженні та вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 12 травня 2014 року, за яким затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 18 квітня 2014 року між прокурором та ОСОБА_10 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 у кримінальному провадженні №0000579 за частиною 3 статті 303 КК України, слідує, що досудове розслідування проводилося у кримінальному провадженні №0000579 щодо ОСОБА_15 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 та ОСОБА_36 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 303 КК України, докази про що і покладено в основу обвинувачення щодо ОСОБА_7 .

При тому, що згадані особи визнані винуватими по епізодам злочинної діяльності в період часу з грудня 2011 року по 28 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_26 , ОСОБА_25 , ОСОБА_37 та ОСОБА_38 .

Таким чином, стороною обвинувачення доказово не доведено протиправність дій ОСОБА_7 за інкримінованим обсягом обвинувачення.

Відтак, у колегія суддів не має підстав стверджувати про сумнівність судових рішень. У зв`язку з чим, касаційні вимоги прокурора задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, котрий приймав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3