Справа №483/2100/16-к 14.08.2017

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6
на вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 травня 2017 року у відношенні
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Солобківці Ярмолинського району Хмельницької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий згідно ст. 89 КК України,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_6 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 травня 2017 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок скасувати.

Захисник ОСОБА_6 просить вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що йому 63 роки, він є інвалідом внаслідок відкритої черепно-мозкової травми, у зв`язку із чим у нього є часті напади епілепсії. Має ряд захворювань.

Зазначає, що він перебував у неадекватному стані внаслідок нападу епілепсії, а поліцейський не пред`явив своє посвідчення та не нейтралізував його одразу. У зв`язку із цим він, захищаючись, наніс удар по голові потерпілому. У подальшому його поліцейські побили та він потрапив до лікарні. В прокуратурі йому відмовили у направленні на медичний огляд його тілесних ушкоджень.

Звертає увагу суду на те, що у нього вдома залишися самі хвора дружина, якій 61 рік, господарство, хворий онук, якому повинна бути оформлена інвалідність.

Захисник ОСОБА_6 вважає, що суд допустив однобічність та неповноту судового розгляду, що призвело до незаконності вироку і невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Зазначає, що диспозиція ч. 2 ст. 345 КК України передбачає відповідальність за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

Однак, у вироку вказано, що ОСОБА_5 з мотивів явної неповаги до працівників поліції, тримаючи у правій руці кувалду, замахнувся та наніс один удар ОСОБА_8 , який виконував свої службові обов`язки, потрапивши в область правої частини голови. Тому вважає, що Вважає, що обвинувачення не конкретизовано.

Зазначає, що не доведено факту умисного нанесення обвинуваченим удару потерпілому. Сам потерпілий показав, що удар був нанесений ненавмисно. Він, намагаючись забрати молоток у ОСОБА_5 , не встиг ухилитися і отримав удар у голову. Отже, потерпілий отримав тілесні ушкодження випадково.

На думку апелянта, є помилковим висновок про те, що обвинувачений вчинив злочин з мотивів явної неповаги до працівників поліції. На момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння та не усвідомлював, що до нього підійшли працівники поліції, оскільки останні не представилися та не надали документів. Тому суд невірно зазначив, що мотивом вчинення правопорушення є явна неповага до працівників поліції, оскільки ОСОБА_5 навіть не знав, що перед ним саме працівники поліції.

Звертає увагу на те, що наявні сумніви щодо способу нанесення тілесних ушкоджень потерпілому. Останній у своїх показаннях зазначає, що удар був нанесений молотком. Свідки стверджують, що удар був нанесений кувалдою. У висновку судово-медичної експертизи зазначено, що у потерпілого мають місце тілесні ушкодження у вигляді припухлості м`яких тканин правої потиличної ділянки, які утворилися внаслідок однієї ударної дії тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути молоток. Згідно показань напарника потерпілого, який був безпосереднім очевидцем подій, удар був нанесений потерпілому правою рукою в область тім`я у голову. Тому, на думку апелянта, ці докази не узгоджуються між собою.

За такого, можна зробити висновок, що під час досудового розслідування та судового розгляду не було встановлено способу вчинення кримінального правопорушення. Крім того, якщо припустити, що удар був нанесений умисно у потиличну ділянку кувалдою, то, скоріш за все, потерпілий мав би більш тяжкий ступінь тілесних ушкоджень, ніж легкі.

Посилається на те, що суд у порушення п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК України, маючи відомості про те, що ОСОБА_5 є інвалідом та страждає на епілепсію, не забезпечив участі захисника.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_5 є літньою людиною та інвалідом 2-ої групи, вже багато років страждає на епілепсію, у зв`язку із чим призначене покарання у виді позбавлення волі може катастрофічно вплинути на його життя та здоров`я.

На думку апелянта, призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину, його особі, за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_8 , проходив службу в Національній поліції України на посаді дільничного офіцера поліції Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області та мав спеціальне звання лейтенанта поліції.
17 листопада 2016 року, ОСОБА_8 , разом з майором поліції ОСОБА_9 , були направлені черговим Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області, до населеного пункту с. Козирка, Очаківського району, Миколаївської області, за заявами місцевих мешканців ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , для припинення адміністративних правопорушень, які вчиняє ОСОБА_5 . В той же день, приблизно о 15:00 год., ОСОБА_5 , знаходячись у подвір`ї за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, порушував громадський порядок, що виражалось у пошкодженні воріт сусіда, із застосуванням кувалди.
ОСОБА_8 разом з майором поліції ОСОБА_9 , побачивши дії ОСОБА_5 , відразу направились в бік останнього, який тримав в правій руці кувалду, з метою припинити його протиправні дії, при цьому представившись працівниками поліції. Однак, ОСОБА_5 з мотивів явної неповаги до працівників поліції, тримаючи в правій руці кувалду, замахнувся та наніс один удар ОСОБА_8 , який виконував свої службові обов`язки, передбачені ч. 2 ст. 18 ЗУ "Про національну поліцію", потрапивши в область правої частини голови. В результаті неправомірних дій ОСОБА_5 , які виразились в умисному спричиненні працівнику поліції тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків, потерпілому ОСОБА_8 спричиненні тілесні ушкодження у вигляді припухлості м`яких тканин правої потиличної ділянки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Судом першої інстанції ОСОБА_5 визнаний винним в умисному заподіянні працівнику правоохоронних органів легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків. Його дії кваліфіковані за ч.2 ст. 345 КК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, повторно в частковому обсязі дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, апеляційній суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчинені злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими та відповідають дослідженим судом доказам.
Дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 345 КК України.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав частково. Пояснив, що він випив 1,5 пляшки горілки та був п`яний. Чому бив по воротам сусідки ОСОБА_12 , не пам`ятає. Не заперечував, що, перебуваючи у себе на подвір`ї, він побачив працівників поліції та на їх прохання вийшов до них на подвір`я. Однак, працівники поліції не представилися та почали заламувати руки, і тоді він вдарив одного з них молотком. Потерпілий був у форменому одязі, однак він не знав, що це дільничний інспектор.

Проте, ці пояснення про відсутність у ОСОБА_5 умислу на вчинення злочину, а також наведені в апеляційних скаргах доводи про неконкретність обвинувачення, про невірне встановлення мотиву злочину, про невстановлення способу нанесення тілесних ушкоджень, позбавлені підстав, з огляду на наступне.
Потерпілий ОСОБА_8 в суді пояснив, що він та ОСОБА_9 як працівники поліції були направлені в с. Козирка Очаківського району у зв`язку із скаргами на неправомірні дії ОСОБА_5 , який чіплявся до сусідів та хуліганив. При опитуванні сусідів побачили ОСОБА_5 , який з чимось у руках йшов до воріт сусідки. Вони під`їхали ближче до нього та побачили, що в руках у ОСОБА_5 був молоток. Почувши зауваження, ОСОБА_5 побіг в бік свого будинку, він побіг за ним. Тоді ОСОБА_5 різко розвернувся і побіг на нього, розмахуючи молотком. Коли відстань зменшилася, він вирішив забрати в нього молоток, але отримав удар молотком по голові. ОСОБА_9 скрутив ОСОБА_5 . Після цього останнього повезли у відділення поліції та в лікарню для огляду, оскільки уже до затримання в нього були садна та синці. Сам він у той день був у форменому одязі. Раніше складав на ОСОБА_5 адміністративні протоколи за ст. 173 КУпАП.

Пояснення потерпілого щодо характеру та локалізації отриманих тілесних ушкоджень, механізму їх заподіяння підтверджуються висновком судово-медичної експертизи № 974 від 18.11.2016 р., згідно якому у ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження у вигляді припухлості м`яких тканин правої потиличної ділянки, які утворилися внаслідок однієї ударної дії тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути молоток (на який вказує потерпілий), з давністю їх утворення біля однієї доби до часу огляду. По ступнею тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та не могли утворитися при падінні тіла на площину (а.с. 91).

Посилання апелянта на те, що потерпілий отримав удар випадково, не є слушними, оскільки з пояснень потерпілого ОСОБА_8 слідує, що ОСОБА_5 удар заподіяв цілеспрямовано. Хоча потерпілий і намагався забрати кувалду з рук обвинуваченого, але не встиг ухилитися від цього удару.
Ці пояснення потерпілого ОСОБА_8 підтвердили допитані судом першої інстанції свідки, показання яких викладені у вироку.
Свідок ОСОБА_9 пояснив, що 17 листопада 2016 року він та ОСОБА_8 прибули як працівники поліції до с. Козирка Очаківського району, у зв`язку із повідомленням про хуліганські дії ОСОБА_5 . Коли вони опитували свідків, ОСОБА_5 вибіг з кувалдою в руках, підбіг до воріт ОСОБА_12 та став їх бити. Коли вони підійшли і той їх побачив, хотів з початку втекти, а потім різко правою рукою вдарив ОСОБА_8 в область тім`я по голові. ОСОБА_5 був п`яний та побитий. У лікарні зафіксували наявність у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень та про його перебування у стані алкогольного сп`яніння, алкотестер показав 2,5 проміле алкоголю.

Хоча в наведених у вироку показаннях свідка ОСОБА_9 не зазначено, що ОСОБА_5 вдарив ОСОБА_8 кувалдою в голову, але з показань свідка ОСОБА_9 вбачається, що в руках ОСОБА_5 була саме кувалда.
Ту обставину, що ОСОБА_5 вдарив ОСОБА_8 кувалдою, підтвердила в суді свідок ОСОБА_10 , яка пояснила, що спочатку ОСОБА_5 бив кувалдою у ворота ОСОБА_12 . Потім приїхали поліцейські, які теж бачили, що ОСОБА_5 кувалдою бив по воротам ОСОБА_12 . Поліцейській під`їхали до будинку ОСОБА_12 , але ОСОБА_5 побачивши їх, почав тікати. Одного з працівників поліції ОСОБА_5 вдарив кувалдою в той час, коли поліцейські хотіли його затримати.
Ці показання свідка ОСОБА_10 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_13 , яка пояснила, що вона повідомила працівникам поліції, що ОСОБА_5 бив по воротам ОСОБА_12 . Коли вона підійшла до будинку ОСОБА_5 , то він вже ударив кувалдою високого поліцейського. ОСОБА_5 був п`яний та побитий.
Аналогічні показання надала свідок ОСОБА_14 , яка пояснила, що з вікна свого будинку бачила, що працівники поліції пішли до ОСОБА_5 , оскільки останній до цього бив кувалдою по воротам ОСОБА_12 . Коли підійшли до нього, він вдарив одного поліцейського кувалдою по голові. До цього ОСОБА_15 уже був побитий.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила, що ОСОБА_5 останні 2-3 роки, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, часто приходив до її чоловіка з вимогою побитися з ним. Хто вдарив поліцейського, вона не бачила. До приїзду поліцейських бачила ОСОБА_5 , який був п`яний та побитий.
Хоча потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що удар йому був нанесений молотком, а допитані свідки вказували на застосування ОСОБА_5 кувалди, однак ця розбіжність усунена під час апеляційного розгляду. Як слідує з заяви ОСОБА_17 від 17.11.2016 р., він видав працівникам поліції кувалду з дерев`яною ручкою, якою ОСОБА_5 заподіяв удар працівнику поліції по голові (а.с. 86).
Згідно протоколу огляду предмета, зазначена кувалда мала частки від фарби синього кольору (а.с. 87), а згідно протоколу огляду місця події від 18.11.2016 р., при огляді воріт домоволодіння по АДРЕСА_2 , на воротах виявлено відлущення фарби синього кольору (а.с. 84-85).
Отже, ці дані підтверджують показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_5 саме кувалдою спочатку бив по воротам домоволодіння ОСОБА_16 , а потім вдарив нею в голову працівника поліції.
Та обставина, що ОСОБА_8 назвав цей предмет інакше - молотком, а не кувалдою, не свідчить про суттєві розбіжності, оскільки цей предмет установлено, вилучено та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу.

Пояснення ОСОБА_5 про те, що він не знав, що ОСОБА_8 є дільничним інспектором, не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_9 перебували у форменому одязі. Окрім того, як слідує з пояснень потерпілого, ОСОБА_5 його знав, оскільки потерпілий раніше складав щодо ОСОБА_18 протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 472 від 20.12.2016 р., ОСОБА_5 психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності, слабоумством не страждав, але на момент вчинення діяння 17 листопада 2016 року виявляв ознаки захворювання "психічні та поведінкові розлади, викликані вживанням алкоголю з шкідливими наслідками для здоров`я". Під час вчинення діяння міг усвідомлювати характер своїй дій та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_5 страждає психічними та поведінковими розладами, викликані вживанням алкоголю. Може усвідомлювати характер своїх дій та керувати ними (а.с.122-129).

Оцінивши докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, визнавши ОСОБА_5 винним в умисному заподіянні працівнику правоохоронних органів легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 345 КК України.
Відсутні підстави вважати неконкретним обвинувачення ОСОБА_5 , яке визнано доведеним, про що стверджує апелянт, оскільки обвинувачення сформульовано з дотриманням вимог ч.3 ст.374 КПК України, і сформульовано таким чином, що дозволяє при зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, дійти висновку про їх відповідність.

Є голослівними доводи апелянта про неповноту судового розгляду, оскільки не конкретизовано, в чому ця неповнота полягає.

Висновки суду підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а прийняте судом рішення належним чином мотивоване.

Захисник просить скасувати вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, однак при апеляційному розгляді не встановлено підстав,передбачених ст. ст. 412, 415 КПК України, для задоволення цих вимог.
Що стосується доводів апелянта про недотримання права обвинуваченого на захист під час судового розгляду, то ці доводи є такими, що не відповідають дійсності. Хоча у вироку у вступній частині помилково не зазначено про участь захисника у судовому розгляді, але, як слідує з журналу судового засідання та технічного запису, а також матеріалів судового провадження, захисник в інтересах ОСОБА_5 приймав участь у кожному судовому засіданні під час судового розгляду.
Не є слушними і посилання апелянтів про призначення ОСОБА_5 занадто суворого покарання.
При призначенні покарання ОСОБА_5 судом першої інстанції врахована ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а також дані щодо особи обвинуваченого, який хоча і не судимий згідно ст. 89 КК України, але характеризується край негативно, як особа, яка зловживає спиртними напоями, що викликає психічні розлади, його неадекватна поведінка та погрози викликають невдоволення односельців.

Також враховані дані, що на обліку у лікаря психіатра обвинувачений не перебуває, перебуває обліку в наркологічному кабінеті з діагнозом розлад психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, запійний тип протікання.

Крім того, враховано, що ОСОБА_5 є пенсіонером за віком та інвалідом ІІІ групи.

Обставини, що пом`якшують покарання, не встановлені.

Обставиною, що обтяжує покарання, обгрунтовано визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Хоча ОСОБА_5 є інвалідом, про що зазначають апелянти, але ця обставина не впливає на правильність призначеного покарання, яке судом призначено в розмірі, наближеному до мінімального, та за видом, яке передбачено санкцією ч.2 ст. 345 КК України.

Покарання призначено відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, та, на думку апеляційного суду, є необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення поданих апеляційних скарг.

В порядку ч.2 ст. 404 КПК України апеляційний суд вважає за необхідне прийняти рішення про зарахування ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту його затримання до дня набрання чинності Закону №2046-VIII від 18.05.2017 р., яким внесені зміни до ч.5 ст. 72 КК України.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 травня 2017 року у відношенні ОСОБА_5 залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р., з урахуванням змін, внесених Законом України № 2046-VIII від 18.05.2017 р.) у строк відбування призначеного ОСОБА_5 покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 25.05.2017 р. до 20.06.2017 р. включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3