Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 29 серпня 2017 року касаційні скарги засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002913.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого 19 січня 2012 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 5 ст. 191, ст. 69, ст. 75 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаними з матеріальною відповідальністю, строком на 3 роки без конфіскації майна, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,
засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією всього майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднане невідбуте покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 19 січня 2012 року та остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 3 місяці з конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженця м. Полтава, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією всього майна.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стосовно яких судові рішення не оскаржуються.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 24 жовтня 2014 року по 16 травня 2016 року включно, а ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 з 23 жовтня 2014 року по 16 травня 2016 року включно, в строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,
засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_5 ставить питання про скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд у суд першої інстанції. При цьому посилається на однобічність та неповноту судового розгляду, неналежну оцінку доказів по справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Також посилається на порушення апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України.

У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а справу направити на новий судовий розгляд. При цьому посилається на те, що допущені судом першої інстанції, а в подальшому й апеляційним судом, однобічність та неповнота судового розгляду, істотні порушення кримінального процесуального закону призвели до невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та неправильного застосування судом кримінального закону, невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та його особі . Вказує на порушення його права на захист на стадії досудового розслідування і судового слідства. В судовому засіданні засуджений ставить питання про пом`якшення призначеного йому покарання.

За вироком суду, 16.10.2014 року приблизно о 11.40 годині засуджені ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою між собою, переслідуючи корисні наміри отримання незаконного збагачення, з метою скоєння розбійного нападу на громадянку ОСОБА_11 , яка здійснює підприємницьку діяльність в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 » розташованому за адресою: АДРЕСА_3 та заволодіння її майном, на автомобілі марки «MAZDA 626», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_7 , прибули до будинку АДРЕСА_3 . Виконуючи підготовку до скоєння злочину, засуджений ОСОБА_7 під виглядом необхідності здійснити покупку товару в магазині «Комбікорм» залишив засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 біля зазначеного будинку, а сам направився на вказаному автомобілі до магазину «Комбікорм», де встановив відсутність сторонніх осіб в магазині, які б могли завадити вчиненню злочину. Отриману інформацію засуджений ОСОБА_7 довів до відома засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 та з метою залякування потерпілої, передав засудженому ОСОБА_10 пістолет невстановленої в ході судового слідства марки та системи. Після чого в той же день, засуджений ОСОБА_10 , діючи відповідно до відведених йому функцій та згідно розробленого злочинного плану, керуючись корисливим мотивом, з метою скоєння злочину та отримання незаконного прибутку, направився до приміщення магазину В свою чергу засуджені ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишились в автомобілі і чекали на його повернення таслідкували за обстановкою навколо місця вчинення злочину в момент скоєння злочину, не допускаючи розкриття їх злочинної діяльності. Проникнувши шляхом вільного доступу до приміщення магазину «Комбікорм», засуджений ОСОБА_10 , погрожуючи застосувати насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_11 , що виразилось у демонстрації зброї невстановленої в ході судового розгляду системи та марки, за попередньою змовою з засудженими ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , - відкрито заволодів майном потерпілої, а саме: ноутбуком марки «Samsung R-40», інтернет-модемом марки «TP-LINK», безпровідною комп`ютерноюмишкою, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1986 гривень. Заволодівши вказаним майном обвинувачений ОСОБА_10 вибіг з магазину та рушив до місця, де в автомобілі перебували засуджені ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .Після вчиненого ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та ОСОБА_10 з місця скоєння злочину зникли, викраденим майном розпорядились на власний розсуд.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 , який уточнив свою скаргу та просив застосувати до нього положення статей 69, 75 КК України, а також підтримав скаргу засудженого ОСОБА_12 , пояснення засудженого ОСОБА_12 в підтримку поданої ним скарги та скарги засудженого ОСОБА_6 , думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційних скарг та просив залишити судові рішення без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК Українисуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як встановлено ч. 1, 2 ст. 438 КПК Українипідставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливість скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним законом не передбачена.

Зі змісту касаційної скарги засуджених убачається, що вони, крім іншого, посилаються на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано у статтях 409 та 410 КПК України, та фактично просять доказам по справі дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої і апеляційної інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.

Проте, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду про винність засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за обставин встановлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку. Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, є законним та вмотивованим.

Так, судом правильно зроблений висновок про винність засуджених на підставі їх показань, де вони повністю визнали свою вину в інкримінованому їм злочині. Крім того, засуджений ОСОБА_8 пояснив, що він та інші засуджені зустрілися у гаражі ОСОБА_7 , де обговорили план пограбування магазину з продажу комбікорму. Під час скоєння злочину він погрожував продавцю пістолетом. Засудженні ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в своїх показаннях також підтвердили свою обізнаність щодо наявності у ОСОБА_8 пневматичного пістолету при скоєнні нападу.
Крім того, висновок суду про винність засуджених ґрунтується і на показаннях потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також даних, що містяться у протоколах слідчих експериментів від 3 лютого та 24 лютого 2015 року за участю засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які при проведенні цих слідчих дій розповіли про обставини вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_11 за попередньою домовленістю з використанням пістолета та іншими доками.
Зі змісту вироку місцевого суду вбачається, що суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, з достатньою конкретизацією встановив та зазначив місце, час, мотив та спосіб вчинення злочину, його наслідки, зазначив дії і роль засуджених.

Судом об`єктивно, повно і всебічно встановлено обставини кримінального провадження. Вина ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, безпосередньо досліджених в судовому засіданні. Оцінка доказів судом проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності, доказів та їх достатності для постановлення вироку.
У вироку суду у повній відповідності до вимог ст. 374 КПК Українинаведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які досліджені та оцінені із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладені виключно ті докази, які не викликають сумнівів у своїй достовірності.

Дії засуджених за ч. 2 ст. 187 КК Україникваліфіковано судом правильно.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України дав належну оцінку викладеним в апеляційних скаргах засуджених доводам, в тому числі і тим на які вони посилалися у касаційних скаргах, та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено.

Інші доводи касаційних скарг та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом першої або апеляційної інстанцій при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень в частині кваліфікації дій засуджених.
Покарання засудженим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення останніх і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України. Підстав для пом`якшення ОСОБА_6 покарання та застосування до нього положень статей 69,75 КК України, колегія суддів не вбачає.
З огляду на зазначене касаційні скарги засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.
На думку колегії суддів, в процесі судового розгляду кримінального провадження істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на вирішення питання про винуватість засуджених або правильність застосування кримінального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, не допущено.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року, колегія суддів

постановила:
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 залишити без зміни, а їх касаційні скарги - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3