Дата документу Справа № 317/224/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №317/224/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/705/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.539 КПК України
УХВАЛА
24 березня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали за клопотанням захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Калмиківка Луганської області, громадянина України, мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про заміну основного покарання на більше м`яке

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку)

захисника ОСОБА_6 ,

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 13 лютого 2017 року, було відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про заміну засудженому ОСОБА_7 , основного покарання більш м`яким.

Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

В апеляційній скарзі захисник не погодившись із ухвалою суду, просить її скасувати і постановити нову ухвалу, якою замінити ОСОБА_7 невідбуту частину основного покарання більш м`яким покаранням у вигляді обмеження волі. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що висновки суду суперечили дійсним обставинам справи, відповідно яким є докази того, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення. Окрім цього останній відбув відповідну частину покарання, що дає підстави для заміни цього виду покарання на більш м`який.

За матеріалами провадження, до в січні 2017 р. до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 за договором про надання юридичної допомоги адвоката ОСОБА_6 , про заміну основного покарання на більше м`яке. В обґрунтування свого клопотання захисник ОСОБА_6 зазначила, що засуджений ОСОБА_7 був засуджений Апеляційним судом Луганської області 03.10.2006 р. за п.4 ч.2 ст. 115 КК України до 13 років позбавлення волі. Фактично відбуває покарання з 11.06.2006, на даний час відбув вже більшу частину призначеного йому покарання. За час відбування покарання у Біленьківський УДПтС України у Запорізькій області №99 (далі по тексту БВК№99), характеризується нейтрально, має три заохочення. Всі стягнення, які були покладені на засудженого вже погашено, але залишилась одна догана. Захисник зазначила, що ОСОБА_7 вину у скоєному злочині визнає повністю та розкаюється у вчиненому. На підставі вищевикладеного захисник ОСОБА_6 просила застосувати відносно ОСОБА_7 ст.82 КК України.

Заслухавши доповідь судді; доводи засудженого і захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги засудженого, і наполягала на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання на більше м`яке базуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах провадження і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Відповідно досліджених судом відгуку та характеристики на засудженого ОСОБА_7 наданих адміністрацією БВК№99, засуджений ОСОБА_7 з 26.11.2014 відбуває покарання в БВК №99. За час відбування покарання засуджений має 4 заохочення за сумлінну поведінку та 1 стягнення у вигляді догани, останнє накладене 02.07.2016 та є не погашеним. На виробництві колонії працевлаштований різноробочим, з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, однак при цьому до виконання вимог персоналу установи ставиться задовільно. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Провину у скоєному злочині визнає робить це з метою отримати для себе поблажливість. За вироком суду має позов на суму 103 514,00 грн., який не відшкодовано. Адміністрація колонії вважає, що засуджений ОСОБА_9 не довів свого виправлення в повній мірі.

Судом була досліджена надана довідка про наявні заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_7 під час відбування покарання в інших виправних установах, а саме з 26.11.2008 по 16.02.2011 мав 18 стягнень, які погашені, однак характеризують засудженого негативно, що дало підстави вважати, що особа на даний час намагається довести своє виправлення лише з метою отримати пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, але не доводить що особа щиро розкаюється у скоєному злочині та визнає свою провину.

Суд встановив, що до прибуття в БВК №99 ОСОБА_7 відбував; покарання у Краснолучанській виправній колонії, і вважався злісним порушником встановленого порядку відбування покарання.

ОСОБА_7 було три рази відмовлено в заохочувальних нормах, а саме:

25.12.2014 року комісією установи відмовлено в застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.ст. 100, 101 КК України у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації;

12.02.2015 комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.82 КК України у вигляді заміни не відбутої частини покарання більш м`яким;

17.03.2016 комісією установи було відмовлено в застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.81 КК України у вигляді умовно - дострокового звільнення.

Жодне рішення комісії виправної установи про відмову в застосуванні заохочувальної норми, засудженим не оскаржене.

31.05.2016 Запорізьким районним судом Запорізької області було розглянуто клопотання засудженого про умовно - дострокове звільнення, в якому ухвалою суду, йому було відмовлено у зв`язку з тим, що засуджений не довів свого виправлення.

Суд дійшов висновку, що з 31.05.2016 і по теперішній час у поведінці засудженого ОСОБА_7 нічого не змінилось.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3, 4 ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження, або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням; заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення; заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для заміни невідбутого покарання більш м`яким, оскільки це є правом, а не обов`язком суду.

На суд покладено обов`язок ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що наявні у справі докази, навіть з урахуванням зазначених у апеляційній скарзі обставин, не свідчать про те, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення і при цьому відсутні підстави для задоволення клопотання захисника про заміну засудженому ОСОБА_7 , основного покарання більш м`яким, та вважає, що останній не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а тому заміна невідбутого основного покарання більш м`яким, не досягне мети визначеної ч.2 ст.50 КК України.

Доводи захисника викладені в апеляційній скарзі, у тому числі й відсутність заборгованості по цивільному позову, на думку колегії суддів, правильність вищезазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 13 лютого 2017 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про заміну засудженому ОСОБА_7 , основного покарання більш м`яким залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4