Справа № 342/1161/15-к
Провадження № 11-кп/779/132/2017
Категорія ст.152 ч.3 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , в його інтересах захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 на вирок Коломийського міськрайонного суду від 11 січня 2017 року кримінальне провадження № 000178 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м.Коломия, жителя АДРЕСА_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця і жителя АДРЕСА_2 , обох за ч.3 ст.152, ч.2 ст.146 Кримінального кодексу України ( далі КК ) за участю прокурора ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9

в с т а н о в и л а :

Вказаним вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Коломия, житель АДРЕСА_1 , гр. України, із неповною середньою освітою, неодружений, непрацюючий, раніше не судимий

та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець і житель АДРЕСА_2 , гр. України, із неповною середньою світою, непрацюючий, неодружений, згідно ст.89 КК раніше не судимий,

визнані винуватими у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.152, ч.2 ст.146 КК України та їм призначено покарання:

ОСОБА_6 за ст.152 ч.3 КК - 11 (одинадцять) років позбавлення волі; за ст.146 ч.2 КК 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 остаточне покарання - 11 (одинадцять) років позбавлення волі;

ОСОБА_8 за ст.152 ч.3 КК - 8 (вісім) років позбавлення волі; за ст.146 ч.2 КК - 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 8 (вісім) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання постановлено рахувати обвинуваченим з часу затримання, тобто з 18 год 30 хв. 10.07.2015 року.

У відповідності до вимог ст.72 ч.5 КК постановлено зарахувати обвинуваченим в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк відбутого попереднього ув`язнення на час ухвалення вироку, що становить 1 (один) рік 6 (шість) місяців 1(один) день, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Залишено обвинуваченим запобіжні заходи у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Цивільний позов задоволено частково. Постановлено стягнути з обвинувачених солідарно в користь потерпілої 80 000 (вісімдесять) тисяч грн. завданої моральної шкоди.

Постановлено стягнути з обвинувачених в користь держави в рівних частках 34 396 грн. 58 коп. витрат на проведення судових експертиз.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено вироком суду злочини вчинено за таких обставин.

Навесні 2015 року обвинувачені за попередньою змовою між собою вирішили вчинити викрадення людини та незаконно позбавити її волі. З метою реалізації їх злочинного плану, ОСОБА_6 в одній з кімнат власного будинку по АДРЕСА_1 , під підлогою приготував невелике підвальне приміщення для незаконного утримання викраденого, вхід у яке здійснювався через шафу.

Також, були підготовлені металеві ланцюги з навісними замками, пластикові та металеві наручники, маска на голову.

Для викрадення людини обвинувачені вирішили використати транспортний засіб ОСОБА_6 «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору, змінивши візуально його модель та колір. Так, ОСОБА_6 встановив на автомобіль «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 , розсіювачі фар та задні стопи до автомобіля «ВАЗ» моделей «2104, -05, -07», таким самим, частково змінивши зовнішні ознаки моделі. З метою приховання кольору автомобіля ОСОБА_6 шляхом нанесення розчину з води та глини на кузов даного автомобіля змінено колір автомобіля з зеленого на світло-коричневий.

14.06.2015 року приблизно о 01 год. обвинувачені, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення людини та незаконне позбавлення її волі, заздалегідь знаючи, що в навколишніх селах відбуваються дискотеки у будинках культури, на які збирається молодь, поїхавши переобладнаним автомобілем «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 , по сільських дорогах Городенківського району, вишукуючи жертву і приїхавши в с. Виноград Городенківського району по вул. Миру, помітили неповнолітніх дівчат ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які йшли дорогою їм назустріч, повертаючись додому з дискотеки в с. Росохач Городенківського району.

Зупинившись, обвинувачені, з метою викрадення людини, вийшли з автомобіля, підбігли до дівчат та намагались затягнути їх до автомобіля. Однак, ОСОБА_12 , побачивши нападників втекла, а ОСОБА_6 та ОСОБА_8 схопили ОСОБА_13 і силою затягнули її на заднє сидіння автомобіля «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 , та поїхали в селище Гвіздець.

В цей же час, ОСОБА_12 прибігла до кафе-бару ПП «Калин» с. Виноград, де сповістила присутніх про викрадення ОСОБА_13 . ОСОБА_14 спільно з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на автомобілі «АЗЛК-2140», д.н.з. НОМЕР_2 , намагались переслідувати та затримати викрадачів, шляхом перекриття їм руху поблизу костьолу с-ща Гвіздець. Однак, ОСОБА_6 двічі вчинив наїзд власним автомобілем на автомобіль ОСОБА_14 , позбавивши його можливості продовжити переслідування.

Після цього, обвинувачені відвезли ОСОБА_13 додому до ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 та помістили потерпілу в заздалегідь підготовлене підвальне приміщення, одягнувши на її голову маску, на руки - металеві наручники. Для позбавлення можливості ОСОБА_13 зв`язатися з батьками та знайомими, ОСОБА_6 забрав мобільний телефон марки «Леново».

Обвинувачені для того, щоб ОСОБА_13 не мала змоги втекти, одягнули їй на шию металеві ланцюги, кінці яких замкнули на навісні замки до металевого гаку в підвальному приміщенні, таким чином умисно незаконно утримували протягом тривалого часу з 14.06.2015 року до 09.07.2015 року.

Обвинувачені за попередньою змовою, незаконно утримуючи неповнолітню ОСОБА_13 протягом тривалого часу, умисно заподіяли їй фізичних та моральних страждань, а саме всупереч волі потерпілої помістили її та утримували в підвальному приміщенні, в якому відсутні вікна та доступ до необхідного свіжого повітря, позбавили часової орієнтації, можливості рухатись, належно не годували та належно не забезпечували водою, спричинили тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянках лівого променево-зап`ясного суглобу, нижньої третини правого передпліччя, тильної поверхні правої та лівої китиць, синця в ділянці правого передпліччя, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 170 відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування неодноразово ґвалтували її.

Так, 17.06.2015 р. ОСОБА_6 прийшов у підвальне приміщення до неповнолітньої ОСОБА_13 та запропонував їй вступити з ним в статеві зносини. Коли остання відмовилась, ОСОБА_6 , маючи умисел на здійснення статевого акту з ОСОБА_13 , погрожуючи їй фізичною розправою, насильно повалив її на підлогу, стягнув з неї лосини і нижню білизну та шляхом насильства і погроз вчинив з нею насильницький статевий акт. Після цього, ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії спрямованні на зґвалтування неповнолітньої, діючи повторно, чергуючись з ОСОБА_8 , неодноразово до 09.07.2015року приходив у підвальне приміщення до неповнолітньої ОСОБА_13 , де із застосуванням фізичного насильства та погрози його застосування, здійснював з нею насильницькі статеві акти, тобто ґвалтував її.

18.06.2015 р. ОСОБА_8 прийшов у підвальне приміщення до неповнолітньої ОСОБА_13 та запропонував їй вступити з ним в статеві зносини. Коли остання відмовилась, ОСОБА_8 , маючи умисел на здійснення статевого акту з ОСОБА_13 , погрожуючи їй фізичною розправою, насильно повалив її на підлогу, стягнув з неї лосини і нижню білизну та шляхом насильства і погроз вчинив з нею насильницький статевий акт.

Після цього, ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на зґвалтування неповнолітньої, діючи повторно, чергуючись з ОСОБА_6 , неодноразово до 09.07.2015 року, приходив у підвальне приміщення до неповнолітньої ОСОБА_13 , де із застосуванням фізичного насильства та погрози його застосування, здійснював з нею насильницькі статеві акти, тобто гвалтував її.

У апеляційних скаргах та доповненнях:

- обвинувачений ОСОБА_6 вважає вирок суду незаконним та таким, що постановлений з грубим порушенням чинного законодавства. Зазначає, що докази по справі, на його думку, є сфальсифіковані, оскільки він мав раніше неодноразові конфлікти із працівниками міліції, які неодноразово безпідставно його катували, били та застосовували фізичний і психічний тиск. Вважає, що його вина не доведена.

Під час апеляційного розгляду просить дослідити злочинні дії посадових осіб, які були вчинені щодо нього при застосуванні до нього арешту, дослідити всі аудіо та відео записи від 14.06.2015 року, всі протоколи огляду місця події, протоколи допиту ОСОБА_13 та дії щодо відібрання його біологічних зразків та проведення слідчих експериментів, які були вчинені з порушенням його прав. Крім того, просить дослідити письмові докази допиту свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та інших свідків, зазначених в апеляційній скарзі. Крім того, просить дослідити висновок експерта №246 та отримання зразків для проведення експертиз, цілісність протоколу відтворення та відео відтворення від 14.12.2016 року за участю ОСОБА_29 за адресою АДРЕСА_1 .

Додатково просить розглянути судовий позов за фактом вбивства його матері ОСОБА_30 , залишення його сестри без опікуна. Вказує на порушення закону при проведенні таких процесуальних дій : постановленні постанови про закриття кримінального провадження від 30.03.2016 року, заяви про відкриття провадження, протоколу огляду предметів від 16.10.2015 року, протоколу допиту підозрюваного від 11.07.2015 року, протоколу обшуку від 10.07.2015 року, протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 19.10.2015 року, протоколів огляду місця події від 14.06.2015, обвинувального акту від 22.10.2015 року, ухвал Івано-Франківського міського суду від 25.11.2016 року та Коломийського міськрайонного суду від 09.08.2016 року, ряд числених висновків експертів, клопотання про визнання доказів недопустимими від 11.10.2016 року, протоколу затримання особи від 11.07.2015 року, протоколу допиту від 09.07., 10.07. 2015 року та додаткового допиту від 14.08.2015 року потерпілої, численних його скарг начальнику в УВП-12 та в органи прокуратури м. Івано-Франківська, неодноразових змін у показаннях самої ОСОБА_13 , протоколу слідчого експерименту від 14.12.2016 року, постанови про зміну групи прокурорів, повідомлення про підозру від 11.07.2015 року, клопотання про продовження тримання під вартою від 07.10.2016 року, та ряд інших документів, які були долучені до апеляційної скарги

Крім того, звертає увагу на те, що всі судові процеси у даному кримінальному провадженні відбулись із недопустимими порушеннями чинного законодавства.

Таким чином, обвинувачений наполягає на тому, що всі матеріали провадження сфальсифіковані шляхом катування, погрозами та численними грубими порушенням його прав та кримінального процесуального законодавства. Злочин він не вчиняв, а тому просить вирок суду скасувати, а його виправдати, розглянути позов поданий у даній апеляційній скарзі та звільнити з під варти;

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 вважає вирок суду

незаконним і таким, що підлягає скасуванню, а дане кримінальне провадження закриттю. Зазначає, що достатніх, належних та допустимих доказів вини обвинуваченого ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні немає, висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи. Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_6 було фактично затримано 10.07.2015 року, а протокол затримання складено тільки в 00.10 год. 11.07.2015 року і з цього моменту у нього виникло право на захист, яке було порушено. Вказує на те, що протокол обшуку від 10.07.2015 року є недопустимим доказом, оскільки обвинувачений вже перебував у кайданках, як вбачалось це із фототаблиць, доданих до протоколу, і йому не було забезпечено право на захист при проведенні даної слідчої дії, а тому всі дані та речові докази, отримані внаслідок такої слідчої дії, є недопустимими доказами.

Таким чином, у зв`язку із грубим порушенням права на захист, такі докази повинні бути визнані недопустимими доказами.

Крім того, зазначає, що автомобіль ВАЗ 21011 при обшуку не було опечатано, а його огляд проводився аж 15.07.2015 року на території Городенківського РВ УМВС, а тому протокол огляду даного автомобіля є також недопустимим доказом, який суд оцінив як належний та допустимий.

Недопустимим доказом вважає і проведену процесуальну дію огляд місця події, оскільки не було отримано ухвалу слідчого судді. А тому, і всі вилучені речі під час такого огляду є недопустимими доказами. Також, відбирання біологічних зразків ОСОБА_6 було проведено без участі захисника, а тому відбулось з грубим порушення права останнього на захист, а отже і протокол, і постанова прокурора, і сама дактилокарта та інші біологічні взірці є недопустимими доказами.

Таким чином, захисник вважає вирок суду щодо ОСОБА_6 постановлений з грубим порушенням матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування, а кримінальне провадження підлягає закриттю. Крім того, просить запобіжний захід, обраний його підзахисному, скасувати та дослідити в судовому засіданні протокол обшуку житла та огляду місця події від 10.07.2015 року, постанову прокурора про відібрання біологічних зразків у ОСОБА_6 та протоколи відібрання біологічних зразків;

- обвинувачений ОСОБА_8 вважає вирок незаконним, необґрунтованим,

невмотивованим та упередженим, який ухвалений з порушенням норм матеріального права та КПК України. Звертає увагу суду на те, що численні його клопотання в суді першої інстанції не були розглянуті, зокрема про допит свідків та експертів, працівників поліції, які вилучали речові докази, та понятих, присутніх при обшуку оселі за місцем його проживання. А тому, отримані докази внаслідок незаконних дій, є недопустимими у відповідності до ст.234 КПК України. Проведення експертиз №10/361 від 13.08.2015 року та № 10/362 від 04.09.2015 року щодо відібрання та дослідження біологічних зразків потерпілої та його проводилось з порушеннями КПК України, а тому результати їх досліджень не можуть братись до уваги і є недопустимими. Крім того, дозвіл на отримання слідчого експерименту був отриманий з порушенням з метою сфабрикувати докази та саму справу. Вважає,що зміни в показаннях потерпілої дані під тиском працівників прокуратури, особисто подана нею заява 15.10.2015 року щодо її зґвалтування є вигаданою та дана під впливом органів слідства, що підтверджують результати експертизи №170 від 09.07.2015 року. Посилання суду на слідчий експеримент під час судового розгляду як на доказ є незаконним, так як дозвіл на його проведення було отримано з порушенням КПК, а клопотання про допит свідка ОСОБА_29 для з`ясування обставин способу проведення даної слідчої дії суд відхилив, а тому отримані докази є недопустимими.

Звертає увагу суду й на те, що під час проведення обшуків зібрані біологічні зразки з усіх кімнат та підвальних приміщень ОСОБА_6 , на основі яких проведено молекулярно- генетичну експертизу від 16.09.2015 року №10/364, висновок від 13.08.2015 року №10/361 та від 04.09.2015 року № 10/362, де чітко зазначено, що генетичних ознак букального епітелію потерпілої не виявлено, що автоматично спростовує її присутність в автомобілі ОСОБА_6 та його оселі. Також не були взяті до уваги судом показання свідків ОСОБА_31 та ОСОБА_32 .. В матеріалах справи знаходяться докази, які його виправдовують та доводять, що показання потерпілої є надуманими, а справа сфабрикована.

Просить вирок суду скасувати та постановити щодо нього виправдувальний вирок;

- захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 не погоджується з вироком

суду внаслідок його невідповідності висновків фактичним обставинам кримінального провадження та на підставі п.3 ч.1 ст.409 КПК України щодо порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує на порушення права на захист, на прийняття недопустимих доказів при прийнятті судом рішення. А саме моментом фактичного затримання ОСОБА_8 є початок обшуку у ОСОБА_6 о 18.30 год. 10.07.2015 року і відповідно до ст.209, 42 КПК України саме з цього моменту останній набув статус підозрюваного. Із своїми правами обвинувачений був ознайомлений 11.07.2015 року після 00.00 год. час складання протоколу затримання і тільки після цього йому було забезпечено право на захист. У період з 18.50 до 20.55 10.07.2015 року був проведений обшук із істотним порушення прав її підзахисного, а тому вилучені речі, які були визнані як речовими доказами, є недопустимими. Недопустимим вважає і висновок експерта від 13.08.2015 року №10/363, який досліджував вилучені під час обшуку у ОСОБА_8 речі. Крім того, зазначає, що при відібранні зразків у обвинуваченого та подальшого їх експертного дослідження були допущені істотні порушення прав та свобод ОСОБА_8 , які є також недопустимими, так як йому не роз`яснили права на відмову від надання біологічних зразків в добровільному порядку.

Наведені істотні порушення судом вимог кримінально-процесуального закону є перешкодою для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Просить вирок суду скасувати та виправдати ОСОБА_8 , а кримінальне провадження закрити.

У запереченні на апеляційні скарги потерпіла ОСОБА_13 та її законний представник ОСОБА_33 вважають даний вирок законним і обґрунтованим, а апеляційні скарги безпідставними.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що справа щодо

нього сфальсифікована, злочину він не вчиняв, досудове розслідування та судовий розгляд проведено з грубим порушенням вимог закону, йому не надавалися всі матеріали досудового розслідування, не досліджувалися всі докази;

- захисник ОСОБА_7 вказав на порушення вимог процесуального закону в даному

провадженні та покладенні в основу вироку недопустимих доказів;

- обвинувачений ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та зазначив, що злочину

не вчиняв, а під час досудового розслідування були порушені його права;

- захисник ОСОБА_9 вказала на недопустимість доказів, якими у вироку суд

обґрунтував винуватість її підзахисного, та недоведеність участі ОСОБА_8 у вчиненні злочину;

- прокурор вважає вирок суду законним, а доводи апеляційних скарг сторони захисту такими, що не грунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та їх захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_9 про скасування вироку та закриття провадження, прокурора про залишення вироку без зміни, з`ясувавши обставини провадження та обговоривши доводи й мотиви апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

За змістом ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Даних вимог закону судом першої інстанції при ухваленні вироку у даному провадженні в повній мірі було дотримано.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у незаконному позбавленні волі та викраденні людини, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням їй фізичних страждань, здійснюване протягом тривалого часу та зґвалтуванні неповнолітної ОСОБА_11 , повторно, ґрунтується на досліджених у даному провадженні доказах, яким суд дав належну оцінку.

Доводи апеляційних скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , а також їх захисників про відсутність доказів винуватості у вчиненні злочинів, за які засуджено ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , спростовуються наявними у провадженні даказами, які є належними, допустимими, достовірними, а в сукупності своїй достатніми для прийняття рішення.

Так, показаннями потерпілої ОСОБА_13 , які вона давала в засіданні суду першої інстанції, встановлено, що 14.06.2015 року приблизно о 01.00 год., повертаючись із ОСОБА_34 із дискотеки в с.Виноград, побачили автомобіль Жигулі, який їхав їм назустріч, біля них зупинився і через відчинене вікно, особи, що знаходилия в ньому, з ними почали розмовляти. Вони з ОСОБА_35 , не зупиняючись, пішли далі. Автомобіль розвернувся, поїхав за ними, а згодом, зупинившись, з автомобіля хтось вийшов, підійшов до них, та раптово схопив її за руку. Як пізніше дізналася це був ОСОБА_36 . Христина побігла в центр села Виноград, а інший чоловік, що вийшов з автомобіля, як пізніше дізналася ОСОБА_6 почав затягувати її в автомобіль. У цей час ОСОБА_36 побіг наздоганяти ОСОБА_37 . Застосувавши силу, ОСОБА_38 затягнув потерпілу в салон автомобіля, через 2-3 хв. повернувся ОСОБА_36 та сказав, шо не наздогнав другу дівчину. Пізніше обвинувачені завезли її в незнайоме господарство, ОСОБА_38 надягнув їй на голову маску з вирізами для очей, та її повели сходами вниз у якесь мале приміщення, де утримували її тривалий час. Потерпіла ОСОБА_13 також пояснювала, що її одівали на шию ланцюг, 3 дні після викрадення вона була в наручниках, а обвинувачені, коли заходили до неї в підвал, проти її волі вступали з нею в статеві зносини. При цьому ОСОБА_6 ґвалтував її більше 10 разів, а ОСОБА_36 3 рази.

Даними протоколу пред`явлення для впізнання осіб по фотографіях встановлено, що потерпіла ОСОБА_13 впізнала обвинувачених ОСОБА_39 та ОСОБА_40 як осіб, що 14.06.2015 року спільно викрали її в с.Виноград та незаконно утримували в підвальному приміщенні будинку ОСОБА_6 .

Потерпіла ОСОБА_13 в судовому засіданні давала детальні показання з приводу її незаконного утримання обвинуваченими в підвальному приміщення, умов утримання, погроз побиттям у разі відмови у статевих стосунках.

Вважати такі показання недостовірними у колегії суддів немає підстав, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку, оцінені судом в сукупності з іншими доказами, та суд обґрунтував ними свої висновки, виходячи з положень ч.4 ст.95 КПК України.

Показання потерпілої ОСОБА_13 узгоджуються з іншими наявними у даному провадженні доказами.

Зокрема, показаннями свідка ОСОБА_12 , яка, будучи очевидцем викрадення потерпілої, згодом повідомила про це ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які на автомобілі ОСОБА_14 Москвич поїхали на пошуки потерпілої ОСОБА_41 .

Показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 встановлено, що у селищі Гвіздець біля костьолу вони наздогнали автомобіль, в якому, за словами Шляхтич, могла знаходитися потерпіла, зупинилися перед цим автомобілем на відстані 1-1,5 м, перегородивши виїзд, однак вийти зі свого автомобіля не встигли, так як цей автомобіль 2 рази наїхав на автомобіль Михайлюка Москвич, пошкодивши заднє праве крило і праву передню дверку. Бачили, як із задньої правої дверки автомобіля показалася рука із предметом, схожим на пістолет.

Крім цього, свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_16 підтвердили, що автомобіль був бежевого кольору, марки ВАЗ 2105 або 07.

Під час проведення обшуку в господарстві ОСОБА_6 за місцем проживання в АДРЕСА_1 було виявлено автомобіль ВАЗ 21011, зеленого кольору, д.н.з НОМЕР_1 , з пошкодженнями передньої верхньої частини правого крила, а характер цих пошкоджень, утворення, напрямки деформуючих розташувань, взаємне розташування та висота розташувань деформації, як встановлено висновком експерта №09/17-435 від 15.09.2015 року, свідчить про те, що передня права частина автомобіля ВАЗ 21011, д.н.з НОМЕР_1 , в районі передньої правої частини крила та капота контактувала із правими передніми дверцятами автомобіля АЗЛК-2140, д.н.з. НОМЕР_2 . Тобто автомобіля ОСОБА_14 , на якому переслідували обвинувачених.

Також даними, що містяться у висновку експерта №09/12-0930 від 22.09.2015 року, встановлено, що нашарування лакофарбових матеріалів білого та зеленого кольору, які вилучені під час огляду автомобіля АЗЛК ( Москвич-2140), д.н.з. НОМЕР_2 , та зразки лакофарбового покриття, вилученого із автомобіля ВАЗ 21011, д.н.з НОМЕР_1 , зеленого кольору, мають комплекс співпадаючих ознак і мають з ним родову належність.

Із даних, що містяться у висновку експерта №10/364 від 16.09.2015 року, видно, що що генетичні ознаки клітин на ватному тампоні зі змивом з руля та вимикача світла фар автомобіля Сайка збігаються із генетичними ознаками букального епітелію ОСОБА_6 та не збігаються з генетичними ознаками букального епітелію ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , ймовірність випадкового збігу складає 1.54х 10-06, а сукупність генетичних ознак,встановлених у даних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 650,4 тисяч осіб.

Даними протоколу огляду від 15.07.2015 року автомобіля ВАЗ 21011, д.н.з. НОМЕР_1 , належного обвинуваченому ОСОБА_6 , встановлено, що передній та задній бампери не від даної моделі автомобіля, а від ВАЗ 2105; виявлено також пошкодження правого переднього крила та наявність на ньому відлущень лакофарбового покриття зеленого кольору.

Цими доказами підтверджуються показання потерпілої про те, що під час її викрадення обвинуваченим ОСОБА_42 використувався автомобіль ; свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 про переслідування автомобіля під керуванням ОСОБА_39 , який ОСОБА_43 та ОСОБА_44 прийняли за ВАЗ 2105, а також про наїзд цього автомобіля на автомобіль Москвич зеленого кольору під керуванням ОСОБА_14 .

З метою перевірки та уточнення показань потерпілої під час судового розгляду за ухвалою суду був проведений слідчий експеримент із застосуванням відеозапису, під час якого потерпіла ОСОБА_41 показала по місцю проживання ОСОБА_6 як обвинувачені привезли її в гараж, як в автомобілі одягнули маску, через яку вона нічого не бачила, а потім по бетонних сходах завели і більше двох годин утримували в підвалі, який знаходиться в житловому будинку, після чого утримували в іншому підвальному приміщенні, що розміщене під шафою в житловій кімнаті, де прив`язували ланцюгом, спочатку надягли наручники, які зняли через 2-3 дні, коли набрякли руки.

Отримані в результаті проведення слідчого експерименту дані співпадають з тими, які були встановлені під час огляду місця події господарства за місцем проживання ОСОБА_6 в АДРЕСА_1 щодо місця розташування гаражу, наявності чотирьох бетонних сходинок в підвальне приміщення т-подібної форми, а також підвального приміщення, вхід в яке знаходиться за шафою в кімнаті №2 житлового будинку. Опис цього підвального приміщення відповідає тим даним, про які вказувала в своїх показаннях потерпіла ОСОБА_13 .

Дана слідча дія проведена з дотриманням вимог ч.3 ст.333 КПК України, а тому підстав для визнання отриманих в результаті проведення слідчого експерименту даних як недопустимих доказів, про що йдеться в апеляційних скаргах обвинувачених та їх захисників, немає.

Під час досудового розслідування проводився слідчий експеримент з обвинуваченим ОСОБА_45 у присутності захисника. Обвинувачений детально вказував обставини викрадення потерпілої ОСОБА_41 разом із ОСОБА_42 , про місце та умови її утримання.

Про характер, локалізацію та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, спричинених потерпілій ОСОБА_13 свідчать дані висновку судово-медичної експертизи №170 від 24.07.2015 року. Характер та морфологія наявних ушкоджень та їх слідів на шкірі дозволяють стверджувати про те, що вони утворилися від щонайменшої, 6-разової дії ( синець від удару або тиснення, садна від удару під кутом, тертя, ковзання) тупих твердих предметів, яким зокрема могли бути одягнуті на ділянку правого передпліччя та лівого променево-зап`ястного суглобу наручники, а також пальці китиці руки, чи інші відділи рук нападників, на які посилається потерпіла у своїх показаннях. Висновком цієї експертизи, яка проводилася 09.07.2015 року, встановлено також найбільш обґрунтований строк утворення саден на її тілі в проміжку часу 10-15 діб, а синця на правому передпліччі, близько 1-4 доби від моменту проведення судово-медичної експертизи.

Обгрунтовуючи висновок про винуватість обвинувачених у вчиненні зґвалтування потерпілої, суд, крім показань самої потерпілої ОСОБА_13 , які вона давала безпосередньо в судовому засіданні, зіслався й на висновки судових молекулярно-генетичних експертиз. Зокрема даними, що містяться у висновку №10/362 від 04.09.2015 року, встановлено, що на лівій штанині наданих на дослідження лосинах ( об`єкт №3 ) виявлено сперму, а на ластовиці трусів ( об`єкт №7 ) сперму та клітини з ядрами. Генетичні ознаки слідів сперми на лосинах( об`єкт №3 ) збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_8 , ймовірність випадкового збігу цих генетичних ознак складає 1,74х10(-23), а сукупність генетичних ознак зустрічається не частіше, ніж 1 з 57,6 секстильонів. Також встановлено, що генетичні ознаки слідів сперми та клітин у слідах на ластовиці трусів ( об`єкт №7 ) є змішаними, містять генетичні ознаки двох чи більше осіб, серед яких присутні генетичні ознаки букального епітелію ОСОБА_13 та ОСОБА_6 .

Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами доведена винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, за які їх засуджено.

Дії обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч.3 ст.152, ч.2 ст.146 КК.

При цьому суд мотивував, чому саме за ч.3 ст.153 КК необхідно кваліфікувати дії обвинувачених, та зазначив, на підставі яких доказів прийшов до такого висновку.

Тому посилання захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч.3 ст.152 КК є необґрунтованим.

Суд дав належну оцінку всім наявним у провадженні доказам, в тому числі й висновкам всіх наявних експертиз, обґрунтував, з яких підстав приймає до уваги одні докази, а відхиляє інші, зокрема й показання свідків сторони захисту щодо наявності алібі у обвинувачених.

Однак у вироку суд як на доказ винуватості ОСОБА_6 послався на власноручно написану ним заяву, в якій він вказував, що за попередньою змовою з ОСОБА_45 викрав потерпілу. Оскільки в судовому засіданні він не визнавав своєї вини та давав показання про те, що злочину не вчиняв, то колегія суддів вважає за необхідне виключити з вироку посилання на дану заяву як на доказ винуватості ОСОБА_6 .

Стосовно доводів апелянтів про повторність дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Обставини, на які посилаються апелянти, судом першої інстанції дослідженні в повному обсязі, та з дотриманням вимог кримінально-процесуального права, а тому немає підстав для повторного дослідження обставин кримінального провадження, так як суд першої інстанції повністю їх дослідив з дотриманням вимог процесуального права.

Колегія суддів не знаходить підстав для повторного дослідження під час апеляційного розгляду таких доказів як протоколу обшуку від 10.07.2015 року в господарстві ОСОБА_8 ; постанови прокурора про отримання зразків для експертизи у ОСОБА_8 від 11.07.2017 року; протоколів отримання біологічних зразків для експертизи; висновків експерта №10/363 від 13.08.2015 року та №10/362 від 4.09.2015 року, про що вказує в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , а також дослідження протоколу обшуку житла ОСОБА_6 від 10.07.1015 року; протоколу огляду місця події від 15.07.2015 року та постанови прокурора про відібрання біологічних зразків у ОСОБА_6 , як про це зазначає в скарзі захисник ОСОБА_7 .

Дані докази досліджені в суді першої інстанції повно, їм дана належна оцінка у вироку та мотивована їх належність та допустимість.

Колегія суддів також не вбачає підстав для визнання їх недопустимими. Обшук у господарствах ОСОБА_8 та ОСОБА_6 проведений на підставі ухвал слідчого судді Городенківського районного суду від 10.07.2015 року ( т.5, а.с.183-187 ), постанова про отримання зразків для експертизи винесена прокурором 11.07.2015 року з дотриманням вимог процесуального закону ( ст.110 КПК України ), а зразки для експертного дослідження відібрані у ОСОБА_8 з дотриманням вимог ст.245, 241 КПК України. Дані норми закону не передбачають обов`язкову участь захисника при проведенні такої слідчої дії, як отримання зразків для експертизи.

Не підлягають повторному дослідженню докази, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , оскільки ці докази були предметом дослідження в судовому засіданні та їм надана оцінка судом.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що його сім`ю переслідують, і тому органи досудового розслідування фальсифікували докази, а також застосували до ОСОБА_6 та ОСОБА_8 фізичний та психічний тиск, то вони є надумані і спростовуються матеріалами перевірки.

На підставі матеріалів перевірки постановою слідчого від 30 червня 2016 року

закрито провадження у зв`язку з відсутністю в діях працівників міліції складу злочину.

Крім того, допитана в якості свідка ОСОБА_46 пояснила, що була понятою при проведенні обшуку в господарстві ОСОБА_6 . Обвинувачений ОСОБА_6 був без наручників, працівники міліції фізичне та психологічне насильство не застосовували.

Обвинувачені та їхні захисники зазначають в апеляційних скаргах, що допущено порушення їхніх прав на захист, при цьому посилаються, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 затримали 10 липня 2015 року, а протоколи затримання складено 11 липня 2016 року після 24 години.

Встановлено, що обшук в господарстві ОСОБА_6 розпочався о 18 год. 30 хв., на той час обвинувачені ще не були затримані. ОСОБА_6 та ОСОБА_8 затримані за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 146 ч. 2 КК.

Відповідно до ст. 12 КК злочин, передбачений ст. 146 ч. 2 КК не є особливо тяжким злочином, а ст. 52 КПК України передбачена обов`язкова участь захисника у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.

У протоколах затримання, обвинувачуваним роз`яснено процесуальні права, в тому числій право на захист. Після затримання, їм призначено правову допомогу, з приводу призначення правової допомоги жодних скарг від ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не поступило.

У ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які підозрювалися за ст. 146 ч. 2 КК, відібрані біологічні зразки для проведення експертиз за їхньою згодою відповідно до вимог ст. ст. 245, 241 України, а тому порушення права на захист не було.

Посилання апелянта ОСОБА_7 , що автомобіль ВАЗ 21011 при обшуку не було опечатано, спростовуються показами свідків ОСОБА_46 та ОСОБА_47 які пояснили, що дверки автомобіля опечатали.

Суд належно оцінив як належний доказ протокол огляду місця події від 15 липня 2015 року, так як огляд проводився за заявами співвласників будинку ОСОБА_6 , ОСОБА_48 та ОСОБА_49 , а відповідно до ст. 233 КПК України проникнути в житло можна за добровільною згодою особи, яка ним володіє.

Крім того, на той час вже була ухвала слідчого судді від 10.07.2015 року на проведення обшуку в господарстві ОСОБА_6 .

А тому жодних порушень вимог КПК України при огляді місця події 15 липня 2015 року не було, і суд підставно визнав протокол огляду автомобіля та протокол огляду місця події належними доказами.

Отже, твердження сторони захисту про порушення судом першої інстанції при постановленні вироку норм кримінального та кримінального процесуального закону, що призвело до незаконного засудження обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за вчинені кримінальні правопорушення, є голослівними і необгрунтованими. У кримінальному провадженні відсутні дані про порушення вимог кримінального процесуального закону в ході збирання та закріплення доказів, а відповідно немає підстав для визнання доказів, які покладені в основу вироку, як недопустимих чи недостовірних.

Таким чином, доводи апеляційних скарг, в тому числі щодо неповноти та упередженості досудового слідства та необ`єктивності суду у дослідженні доказів, на думку колегії суддів, констатується стороною захисту з формальних підстав, а обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в такий спосіб намагаються уникнути кримінальної відповідальності за вчинення неправомірних дій.

Під час судового розгляду належним чином перевірялися скарги обвинувачених щодо застосування до них працівниками правоохоронних органів фізичного та психологічного тиску. Прокуратурою Івано-Франківської області на вимогу суду було проведено відповідну перевірку, за наслідками якої постановою слідчого з ОВС слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області від 30.06.2016 року закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях працівників міліції складу злочину.

Також судом безпосередньо проведена перевірка заяв обвинуваченого ОСОБА_6 щодо протиправних дій працівників міліції при проведенні обшуку шляхом допиту понятих ОСОБА_50 та ОСОБА_51 , які спростували твердження ОСОБА_39 про застосування до нього насильства.

Не ґрунтуються на матеріалах провадження твердження обвинуваченого ОСОБА_52 про те, що йому не надавалися для ознайомлення всі матеріали досудового розслідування, оскільки з матеріалів провадження ( т.3, а.с.229 ) видно, шо 19.10.2015 року слідчим у кримінальному провадженні ОСОБА_53 підозрюваному ОСОБА_6 та його захиснику ОСОБА_54 було надано доступ до матеріалів досудового розслідування, вони ознайомилися з матеріалами та засвідчили це своїми підписами. ОСОБА_6 були відкриті всі матеріали досудового розслідування у 8 ( восьми) томах, в тому числі й ті, які потім безпосередньо досліджувалися в судовому засідані та у вироку суд надав їм відповідну оцінку.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що йому не надали можливості знайомитися з усіма матеріалами справи, спростовується також тим, що обвинуваченим до апеляційної скарги додано ксерокопії матеріалів кримінального провадження на 151 аркуші, в тому числі й ті, що досліджувалися безпосередньо в судовому засіданні.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що Коломийським районним судом за заявами ОСОБА_39 та ОСОБА_40 обвинувачених знайомили з матеріалами провадження після постановлення вироку, направлялися копії висновків експертиз , а також копії технічних носіїв інформації, на яких фіксувалося судове провадження в суді першої інстанції ( т.7, а.с.141-147 ).

Не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду й порушення вимог кримінального процесуального закону під час розгляду провадження в суді першої інстанції та при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою, про що вказує у апеляційній скарзі ОСОБА_6 .

Що стосується доводів обвинувачених про незаконність проведення обшуків в їх господарствах, то вони є необґрунтованими, так як обшуки проводилися на підставі ухвал слідчого судді ( т.5 , а.с.183-187 ).

Судом перевірялося твердження про порушення права на захист і такого порушення не встановлено, про що мотивовано у вироку суду.

Не встановлено порушення права обвинувачених на захист і під час перевірки доводів апеляційних скарг колегією суддів.

Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про повернення речей, які було вилучено при обшуку, то зазначені в клопотанні речі не були визнані речовими доказами, не долучені до справи, а тому апеляційний суд не має правових підстав для вирішення питання про їх повернення.

Підстав длоя зміни чи скасування вироку колегія суддів не встановила.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне в порядку ч.2 ст.404 КПК України уточнити строк зарахування обвинуваченим у строк покарання строку попереднього ув`язнення, поскільки судом такий строк зарахований на час постановлення вироку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 376, 419 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , в його інтересах захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Коломийського міськрайонного суду від 11 січня 2017 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 - без змін.

В порядку ч.2 ст.404 КПК України на підставі ч.5 ст.72 КК зарахувати у строк покарання засудженим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 10 липня 2015 року по 12 квітня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку учасниками судового провадження шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в той самий строк з часу вручення копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_2