Справа № № 585/5108/16-к
Номер провадження 1-в/585/40/17
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
18 січня 2017 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді - ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції, клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі терміном 15 років, -

В С Т А Н О В И В :
До суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку.

Свої вимоги ОСОБА_5 мотивував тим, що він засуджений вироком Апеляційного суду Донецької області від 2003 року до довічного позбавлення волі. Законодавством України не передбачено можливості звільнення від відбування покарання засудженого до довічного позбавлення волі. Чинним законодавством України не передбачено жодної можливості звільнення особи, засудженої до довічного позбавлення волі, крім ч.2 ст.87 КК України, яка передбачає, що актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років. Право на помилування виникає після відбуття не менш як 20 років позбавлення волі. Дана норма є формалізованою і не є обов`язковою для застосування.

Згідно ст.ст.7, 9 КПК України у відповідності до загальних засад кримінального провадження базовим принципом є принцип верховенства права. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У випадку, коли положення цього Кодексу не регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу.

Покарання, яке не має обмеження у часі, умовно-дострокового звільнення, порушує положення ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.), ст.28 Конституції України.

Вказане клопотання обґрунтовує і рішенням Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року «Вінтер та інші проти Сполученого королівства Великобританія», по якому суд дійшов висновку, що рішення засудити позивачів до довічного тюремного ув`язнення, без можливості його перегляду, не відповідає ст.3 Конвенції, оскільки держава - відповідач не передбачила обмеження у часі відбування покарання та можливості умовно-дострокового звільнення таких осіб.

Єдиною альтернативою довічному позбавленню волі в Україні є покарання у вигляді позбавлення волі терміном на 15 років, яке має граничний строк відбуття та обмеження у часі, як і передбачає умовно - дострокове звільнення, а отже не порушує ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950р.), ст.28 Конституції України.

Тому просив визнати, застосоване до нього покарання у вигляді довічного позбавлення волі таким, яке порушує ст. 3 Конвенції та ст. 28 Конституції України - піддає його тортурам, жорстокому і нелюдському покаранню, що принижує його гідність; замінити невідбуту частину покарання довічного позбавлення волі , на альтернативний час 15 років позбавлення волі, як максимально встановлений законодавством, згідно п.11 ч.1 ст. 51 КК України.

ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовільнити.

Захисник підтримав клопотання та просив його задовільнити.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що клопотання не підлягає задоволенню.

Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати такі питання, зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Згідно ч. 3 ст.74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі, якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною 1 статті 72 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Апеляційного суду Донецької області від 06.10.2003 року ОСОБА_5 було засуджено за ст. 115 ч. 2 п.п.1,6,12, 187 ч. 4, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного суду України вирок Апеляційного суду Донецької області від 06.10.2003 року відносно ОСОБА_5 залишено без змін.

Вирок суду вступив в законну силу 26.05.2005 року.

Вироком Ворошиловського районного суду м. Донецьк від 21.11.2005р. ОСОБА_5 було засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 357, ч. 2 ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 30 травня 2006 р. вказаний вирок також залишено без змін.

Вирок суду вступив в законну силу 30 травня 2006р.

Згідно ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

За злочини, передбачені п.п. 1,6,12 ч. 2 ст. 115 КК України, передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Призначене вироком Апеляційного суду Донецької області від 06.10.2003 р. ОСОБА_5 покарання у вигляді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України, які діяли на момент вчинення ним злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України особам, які відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч.1 ст. 82 КК України може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Статтею 51 КК України передбачені види покарань до осіб визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

При розгляді клопотання засудженого суд виходить з вимог ч.1 ст.82 КК України, якою передбачена лише можливість заміни більш м`яким покаранням, покарання у виді позбавлення волі призначеного на певний строк, така заміна до призначеного судом покарання у вигляді довічного позбавлення волі не передбачена.

За таких обставин суд вважає, що підстав для задоволення клопотання ОСОБА_5 про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на 15 років позбавлення волі немає.

Посилання засудженого ОСОБА_5 на порушення ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке розтлумачене в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства Великобританії» в частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму умовно - дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі, суд вважає необґрунтованим, оскільки ч.1 ст. 87 КК України передбачена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи. Згідно ч.2 ст.87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення воді на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Таким чином Кримінальним Кодексом України передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Що стосується вимог клопотання про визнання порушення прав людини та громадянина, передбачених ст.3 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.), ст.28 Конституції України за піддання засудженого жорстокому, нелюдському чи такому, що принижує гідність покаранню, через призначення йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі, вирішення зазначених питань не входить до компетенції районного суду при вирішенні питань пов`язаних із виконанням вироку.

Керуючись ст.82 КК України, ст.ст.367, 369-372, 537, 539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку.

Ухвала може бути оскаржена в Апеляційний суд Сумської області через Роменський міськрайсуд на протязі 7 днів з дня її проголошення, а ОСОБА_5 на протязі 7 днів з моменту її отримання.

Суддя підпис:

Копія вірна …

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1