АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/2057/2016 Категорія КК: ч. 1 ст. 115 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0008081 за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_9 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0008081 відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_9 для належного оформлення.

Рішення суду обґрунтоване тим, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Так, в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить чіткого формулювання обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

В обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення є тотожними з викладеним формулюванням обвинувачення, що не узгоджується з вимогами кримінального процесуального закону та суперечить положенням п. а ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якими кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Крім цього, в обвинувальному акті при формулюванні обвинувачення в трьох абзацах зазначені такі словосполучення, як «разом з цим» та «одночасно з цим», що не відповідає критеріям формулювання обвинувачення.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.

Вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, невмотивованою та такою, яка підлягає скасуванню внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_10 містить всі, без жодного винятку, обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що у подальшому надало б можливість суду прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Суд посилаючись на невідповідність вимогам ст.291 КПК України не зазначив жодної обставини, яка б на думку суду була відсутня в сформульованому обвинуваченні. Замість цього, суд обмежився твердженням, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 не відповідач вимогам КПК України.

Таким чином, судом не виявлено і не зазначено в ухвалі жодного порушення вимог ст.291 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції з наступних підстав.

Як передбачено п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

У відповідності з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 115 КК України не дотримався вимог КПК України та ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, повернувши обвинувальний акт прокурору з мотивів і підстав, не передбачених кримінальним процесуальним законом.

Обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України та містить, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з положеннями закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, та формулювання обвинувачення, яке відповідає вимогам п. 13 ч. 1 ст. 3, ст. 110, ст. 291 КПК України.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта відносно ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 115 КК України вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України є безпідставним та належним чином не вмотивованим.

Безпідставним також є і посилання суду першої інстанції на невідповідність критеріям формулювання обвинувачення зазначених в обвинувальному акті словосполучень, як «разом з цим» та «одночасно з цим», оскільки вказаний висновок суду є надуманим та не відповідає вимогам закону.

За таких обставин, вимоги апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а тому підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції про повернення обвинувального акту прокурору, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Незалежно від наявності клопотань учасників судового провадження, діючи у відповідності до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, суд за власною ініціативою вирішує питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

При продовженні обраного запобіжного заходу ОСОБА_11 у виді тримання під вартою судом першої інстанції вимоги кримінального процесуального закону дотримані, підстав для його зміни чи скасування апеляційним судом не встановлено.

Продовжує існувати обґрунтований ризик того, що ОСОБА_12 , знаходячись на волі, стане переховуватися від суду, вчинить інше кримінальне правопорушення. Тому, колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення запобігання цих ризиків.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає доцільним продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою на 60 (шістдесят) днів.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0008081 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України повернуто прокурору скасувати.

Призначити новий розгляд вказаного кримінального провадження у суді першої інстанції.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 (шістдесят) днів з 08 січня 2017 року по 08 березня 2017 року включно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4