Провадження № 11-кп/780/74/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 12.01.2017

УХВАЛА
Іменем України
12 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_8
представника потерпілої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді одного року обмеження волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком, ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 15 березня 2016 року близько 18 години 50 хвилини, керуючи автомобілем «FORD GALAX 2.0» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Павліченко в напрямку перехрестя з вул. Шевченка в м. Біла Церква, Київської області та доїжджаючи до буд. № 45 по вул. Павліченко, в порушення вимог п. 1.5, п. 2.3 (б), п. 12.1 та п. 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив бездіяльність, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, несвоєчасно застосував екстрене гальмування, аж до зупинки транспортного засобу, не надав дорогу та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка переходила проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.

В результаті ДТП потерпіла ОСОБА_10 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді закритого перелому лівої плечової кістки, синці на лівому плечі та на лівій половині грудної клітини, закритий перелом кісток носа, садна на голові та на обличчі, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості,так як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк більш ніж три тижні.

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити та призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання, оскільки призначене покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Захисник зазначає, що ОСОБА_7 на даний час працює в ТОВ «Будстальмонтаж» на посаді виконроба і його трудова діяльність пов`язана з керуванням транспортними засобами, де керівництво просить не позбавляти його такого права, інакше він та його сім`я будуть позбавленні джерела існування.

Крім того, захисник звертає увагу, що в санкції ч. 1 ст. 286 КК України в якості додаткової міри покарання вказано як на позбавлення права керування транспортними засобами на строк до трьох років, або без такого.

На думку захисника, суд не врахував наявність у обвинуваченого батьків пенсіонерів, дитини 1998 року народження та його готовність до відшкодування матеріальних збитків потерпілій ОСОБА_10 навіть за відсутністю заявленого цивільного позову.

Також, захисник зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції прокурор просив суд призначити покарання, застосувавши до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Потерпіла ОСОБА_10 подала заперечення на вказану апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок без змін.

На думку потерпілої, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими. Зазначає, що обставини, на які посилається захисник є надуманими, оскільки щирого каяття не було, як і бажання допомогти матеріально, але замість цього, обвинувачений весь час намагався звинуватити ОСОБА_10 у ДТП, що не вказує на його розкаяння.

Крім того, потерпіла звертає увагу, що на час оголошення вироку, коли вона потребувала операції на ключиці з придбанням дороговартісної пластини, яку він їй зламав - обвинувачений ніде не працював, і вона змушена була позичати гроші, щоб не залишитися калікою на все життя, проте в апеляційній скарзі обвинувачений вже посилається на наявність в нього роботи виконробом.

На думку потерпілої, така поведінка обвинуваченого свідчить про його ухилення від відповідальності. Крім того, потерпіла просить критично віднестись до тверджень захисника про наявність у обвинуваченого на утриманні батьків пенсійного віку, оскільки вони проживають окремо, і даних, які б підтвердили перебування їх на утриманні у сина відсутні. Потерпіла зазначає, що виконання обов`язків виконроба прямо не залежить від наявності у нього автотранспорту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримку вимог апеляційної скарги, думку представника потерпілої та прокурора, які заперечували проти її задоволення, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення, виходячи із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувалися докази щодо обставин справи, які ніким не оспорювалися, а сам обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Таким чином, відповідно до вимог ст.404 КПК України, колегія суддів переглядає вирок щодо ОСОБА_7 в межах поданої апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненому злочині відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами. Кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 286 КК України є правильною і сторонами не оспорюється.
Що стосується доводів захисника обвинуваченого про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок суворості, то, на думку колегії, таке твердження є необґрунтованим.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, особу засудженого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який не представляє собою великої суспільної небезпеки, його роль при вчиненні злочину та матеріальний стан обвинуваченого, та в якості обставини, що пом`якшує покарання, суд врахував щире каяття.
Крім того, обираючи вид та міру покарання ОСОБА_7 , суд у якості привелюючих обставин врахував відсутність у обвинуваченого місця роботи та відсутність матеріальної можливості добровільно відшкодувати потерпілій завдані збитки, через що не призначив покарання у виді штрафу чи виправних робіт.
Вказані обставини, хоча і оскаржувались апелянтом, проте жодних доказів на їх спростування, суду надано не було, у зв`язку із чим, твердження про наявність роботи, пов`язаної з керуванням транспортними засобами та наявність бажання відшкодувати потерпілій збитки, на думку суду, не підтверджуються матеріалами провадження. Наявність довідки від директора ТОВ «Будстальмонтаж» про те, що ОСОБА_7 працює виконробом і в його посадові обов`язки входить робота із використанням автомобіля не є достатнім доказом, оскільки на підтвердження вказаного не надано посадової інструкції з переліком обов`язків виконроба.
Поряд з вищезазначеним, потерпіла в запереченнях на апеляційну скаргу звернула увагу, що жодної спроби на відшкодування їй збитків обвинуваченим здійснено не було, у зв`язку із чим, у колегії суддів не виникає переконання у дійсності намірів в майбутньому виконати зобов`язання, зазначені апелянтом.
За вказаних обставин, на думку колегії, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
На думку колегії, підстави вважати призначене ОСОБА_7 покарання занадто суворим відсутні. Порушень вимог закону, які можуть бути підставам для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено, у зв`язку із чим апеляційну скаргу захисника обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України - залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: