АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11кп/796/578/2013 р. Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 121, ч. 1, КК Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

При секретареві ОСОБА_5 ,

За участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 розглянувши матеріали кримінального провадження №0007855 відносно ОСОБА_7 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 11 вересня 2013 року, яким

ОСОБА_9 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Лисичанську Луганської області, українець, громадянин України, формувальник ТОВ «Бетон Комплекс», неодружений, зареєстрований по місцю народження, АДРЕСА_1 , фактично мешкає у АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст. 121 КК України до позбавлення волі строком на п`ять років та звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовим терміном на три роки та покладенням на нього певних обов`язків, відповідно до ст. ст. 75 і 76 КК України.

За вироком із засудженого присуджено також стягнути на користь Олександрівської клінічної лікарні міста Києва за стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 одну тисячу двісті вісімдесят сім гривень 66 коп., на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі десять тисяч гривень та, на часткове задоволення позовних вимог, моральну шкоду в сумі сорок тисяч гривень, а також вирішено долю речових доказів.

Справу розглянуто із застосуванням положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу потерпілого, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 визнаний винуватим у тім, що приблизно о 500 годині 8 червня 2013 року на ґрунті неприязних відносин умисно, з метою спричинити тяжкі тілесні ушкодження, завдав один удар рукою в праве око потерпілого ОСОБА_8 , що призвело до його втрати, тобто спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження за критерієм втрати органу.

Крім того, вироком із засудженого присуджено також стягнути на користь Олександрівської клінічної лікарні міста Києва за стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 одну тисячу двісті вісімдесят сім гривень 66 коп., на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі десять тисяч гривень та, на часткове задоволення позовних вимог, моральну шкоду в сумі сорок тисяч гривень, а також вирішено долю речових доказів.

Справу розглянуто із застосуванням положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Не погодившись зі вказаним рішенням, потерпілий ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вважає звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням явно несправедливим внаслідок надмірної м`якості і на цих підставах просить вирок скасувати в частині призначення покарання та в частині вирішення його цивільного позову і винести новий вирок,яким призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років та стягнути з нього майнову шкоду в розмірі десять тисяч гривень і моральну шкоду в розмірі триста п`ятдесят тисяч гривень.

На обґрунтування потерпілий посилається на те, що внаслідок умисних дій винуватця, він, будучи молодим, втратив життєво важливий орган око, став інвалідом третьої групи пожиттєво, втратив здатність працювати за обраною професією, переніс душевні, моральні та стресові страждання.

Будучи введеним в оману захистом, він написав заяву про зменшення ціни позову з 360 000 гривень до 110 000 гривень, але в подальшому, після вироку, з поведінки засудженого зрозумів, що відшкодування не отримає, що й стало причиною подання апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який цю скаргу підтримав, обвинуваченого ОСОБА_7 проти її задоволення, перевіривши та обговоривши доводи сторін в сукупності з матеріалами кримінального провадження, судова колегія визнає наступне.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 за описаних у вироку обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України були отримані в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, при цьому порушень процедури застосування цієї правової норми не встановлено і скарг щодо таких порушень, в тому числі в апеляційній скарзі потерпілого, не надійшло, а тому ці висновки судова колегія не досліджує та не оцінює.

Що стосується рішення суду в частині повного задоволення позовних вимог потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди на суму 10 тисяч гривень, то воно ґрунтується не лише на цих позовних вимогах, які в повному обсязі визнані обвинуваченим, а й на сукупності інших, наданих потерпілим, доказів, а тому є правильними.

Його ж позовні вимоги в частині матеріального відшкодування за заподіяну моральну шкоду, як видно і з його власноручно складеної заяви суду першої інстанції, та не заперечується в апеляційній скарзі, в ході судового розгляду справи було ним змінено до 100 тисяч гривень і саме ця сума позову була визнана в повному обсязі обвинуваченим ОСОБА_7 .

Оскільки і в частині дослідження обґрунтованості позовних вимог судом було застосовано положення ч.3 ст. 349 КПК України, оскільки порушень застосування цієї правової норми не встановлено і не можна вважати таким порушенням заяву в апеляційній скарзі потерпілого про введення його в оману захистом, яка, до того ж, не підтверджена жодним чином, остільки саме в частині, яка перевищує позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди на суму 100 000 гривень потерпілий не вправі, в силу ч.3 ст. 349 КПК України, подавати апеляційну скаргу.

Втім, прийнявши, до того ж, без належного обґрунтування, та всупереч положенням ч.3 ст. 349 КПК України, рішення про часткове, лише в частині 40 тисяч гривень, задоволення цієї долі цивільного позову потерпілого, суд вийшов за межі своїх повноважень, бо мав прийняти рішення про задоволення цивільного позову про матеріальне відшкодування моральної шкоди на всю суму 100 тисяч гривень, оскільки саме ця сума була заявлена потерпілим, визнана обвинуваченим і щодо саме цих фактичних обставин справи судом прийнято рішення про їх сприйняття без дослідження.

Отже, апеляційну скаргу потерпілого в цій частині належить задовольнити частково, скасувавши рішення суду першої інстанції про часткове задоволення цивільного позову потерпілого про матеріальне відшкодування за моральну шкоду та задовольнивши ці позовні вимоги в повному обсязі, тобто в сумі 100 тисяч гривень.

Щодо рішення суду про вид та міру покарання і можливості звільнення обвинуваченого від його відбування, справедливість якого оскаржено потерпілим, то, вирішуючи це питання суд першої інстанції, як видно з вироку, послався на ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу винуватця, зокрема позитивну характеристику, не перебування на спеціальних обліках лікарів психіатра та нарколога, працевлаштованість, притягнення до відповідальності вперше, обґрунтовано визнав обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття і обставиною, що його обтяжує вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, взяв до уваги суд також позицію потерпілого ОСОБА_8 .

На цих підставах суд прийшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, а також про звільнення його від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком в порядку ст. 75 КК України.

При цьому, на переконання судової колегії, суд хоча формально і послався на врахування ступеню тяжкості вчиненого злочину, але фактично цього в належній мірі не врахував, бо ОСОБА_7 вчинив злочин, віднесений по закону до категорії тяжких, за обставини, що обтяжує покарання, тобто в стані алкогольного сп`яніння; внаслідок його умисного діяння тяжкі наслідки втрата ока, настали для потерпілого молодого віку, який через це втратив можливість працювати за обраною спеціальністю, звичні зв`язки в суспільстві, у нього погіршився стан здоров`я.

За таких обставин звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не відповідає головній засаді призначення покарання, визначеній у ч.2 ст. 50 КК України, кара за скоєне, а тому є явно несправедливим внаслідок надмірної м`якості.

Отже, в цій частині, задовольняючи апеляційну скаргу, судова колегія вирок скасовує та виносить новий вирок, яким призначає винуватцю реальне покарання.

При вирішенні питання про вид та міру покарання, які належить обрати до обвинуваченого, на підставах ч.ч.1 та 2 ст. 66 КК України, судова колегія враховує молодий вік ОСОБА_7 , притягнення його до відповідальності вперше, його щире каяття у скоєному, певну віктимність поведінки потерпілого, встановлену у справі, а також інші обставини, на які послався суд першої інстанції у вироку.

Водночас суд бере до уваги також те, що ОСОБА_7 після проголошення вироку суду першої інстанції та до набрання чинності цим вироком умисно порушив покладене на нього особисте зобов`язання, самовільно покинув заявлене у кримінальному провадженні місце проживання, не повідомивши про це суд та правоохоронні органи, тривалий час, близько трьох років переховувався, виїжджав за межі України, і його участь в апеляційному розгляді була забезпечена лише в результаті розшуку, затримання та обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що на переконання судової колегії перешкоджає застосуванню щодо ОСОБА_7 положень ст. ст. 69 КК України щодо призначення більш м`якого за видом покарання або покарання, хоча і у виді позбавлення волі, але нижчого від найнижчої межі, визначеної санкцією правової норми, за якорю його засуджено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 413, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 11 вересня 2013 року відносно ОСОБА_7 в частині задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди скасувати і стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) гривень.

Цей же вирок в частині призначення ОСОБА_7 покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Початок строку відбування покарання вираховувати з 9 жовтня 2016.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_7 зарахувати термін попереднього ув`язнення у зв`язку з цим кримінальним провадженням в період з 9 жовтня 2016 року по 7 грудня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

На вирок може бути подано касаційну скаргу протягом трьох місяців з дня його проголошення до суду касаційної інстанції, а засудженим, оскільки він утримується під вартою, в той же строк від дня отримання копії цього вироку.

Судді: