Справа № 365/719/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/156/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 35 08.02.2017

УХВАЛА
Іменем України
08 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Згурівського районного суду Київської області від 28 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Войкове, Згурівського району, Київської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, військовозобов`язаного, раніше судимого, останній раз вироком Згурівського районного суду Київської області від 04.09.2015 року за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, -

засуджено за ч.2 ст.289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за вироком Згурівського районного суду Київської області від 04.09.2015 року остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання ухвалено обчислювати з 22.09.2016 року.

Залишено ОСОБА_7 запобіжний захід без змін у вигляді тримання під вартою та утримувати його в СІЗО управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області до вступу вироку в законну силу.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, вчиненого за наступних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів майнового характеру, останній раз вироком Згурівського районного суду Київської області від 04.09.2015 року за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільненим від відбуття покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку на 3 роки, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та в період встановленого судом іспитового строку знову вчинив умисний, корисливий та тяжкий злочин.

Так він, 21.09.2016 року близько 16 години 00 хвилин, перебував в приміщенні житлового будинку по АДРЕСА_2 , куди він приїхав до свого знайомого ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 на автомобілі останнього марки ГАЗ 24, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Під час спільного розпивання спиртних напоїв з вказаними особами, обвинувачений ОСОБА_7 побачив, як ОСОБА_9 поклав до кишені своїх штанів ключі від вищевказаного автомобіля. Невдовзі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 заснули, після чого у обвинуваченого виник прямий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом ОСОБА_9 для поїздки у власних цілях до Баришівського району Київської області. Реалізуючи вказаний незаконний умисел обвинувачений ОСОБА_7 , повторно, скориставшись тим, що ОСОБА_9 спав, витягнув з кишені останнього ключі від автомобіля марки ГАЗ 24, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 15863 гривні 99 копійок та вийшовши з ними з будинку, сів до вказаного автомобіля і привівши двигун в дію за допомогою провертання ключа в замку запалення, здійснив поїздку у власних цілях до Баришівського району Київської області.

Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, оскаржуваний вирок вважає таким, що підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає необґрунтованим застосування до нього положень ст.71 КК України. Також, обвинувачений ОСОБА_7 просить зарахувати йому строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити вирок без змін та застосувати до обвинуваченого положення ст.72 КК України, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.289 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Згідно положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, згідно положень п.2, 3 ч.1 ст. 65 КК України та п.п. 1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.289 КК України, є тяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст.66 КК України, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст.67 КК України, судом першої та апеляційної інстанції не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , районний суд врахував те, що останній вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується негативно, до адміністративної відповідальності в період 2015-2016 років притягувався один раз, на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст.75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначити покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Із огляду на зазначене, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції помилково застосував до нього положення ст.71 КК України, є необґрунтованими.

В зв`язку з тим, що ОСОБА_7 після постановлення вироку Згурівським районним судом Київської області від 04.09.2015 року, але до повного відбування покарання вчинив новий злочин, суд до призначеного покарання за цим вироком, на підставі ч.1 ст.71 КК України, частково приєднав невідбуту частину покарання призначеного ОСОБА_7 вироком Згурівського районного суду Київської області від 04.09.2015 року та призначив остаточне покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі без конфіскації майна.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному.

Відповідно до п.1 ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-VIII), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

А отже, строк попереднього ув`язнення, у період з моменту затримання 22 вересня 2016 року до 08 лютого 2017 року, ОСОБА_7 слід зарахувати в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково, а вирок Згурівського районного суду Київської області від 28 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення, у період з моменту затримання 22 вересня 2016 року по 08 лютого 2017 року, в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Головуючий :
Судді: