АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №642/3802/17 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/790/1326/17 Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 серпня 2017 року м.Харків
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря - ОСОБА_5 ,
з участю прокурора - ОСОБА_6 ,
потерпілого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові матеріали за апеляцією захисників на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 31.07.2017 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 .

Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань управління ДПС України в Харківській області (№27) строком на 60 днів до 25 серпня 2017 року, без визначення застави (а.с.56, 57).

Як зазначено в ухвалі слідчого судді, 31 липня 2017 року до Ленінського районного суду м.Харкова надійшло вказане клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань управління ДПС України в Харківській області (№27).

В обґрунтування клопотання, слідчий вказував, що Холодногірським ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове слідство у кримінальному провадженні №0001906 за підозрою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України (а.с.4).

28 липня 2017 року ОСОБА_9 був повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України (а.с.27-30).

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_9 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, та вважав встановленим існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на які посилався слідчий в своєму клопотанні.

Відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України, з урахуванням підстав та обставин обрання запобіжного заходу, розмір застави судом не визначений.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, 01 серпня 2017 року захисники підозрюваного ОСОБА_9 адвокати ОСОБА_10 та ОСОБА_11 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 31 липня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною підозрюваному залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 у визначений судом період часу та із покладанням на нього визначених судом обов`язків.

Апеляційну скаргу обґрунтовують тим, що ухвала слідчого судді є незаконною та такою що підлягає скасуванню внаслідок порушення вимог КПК України.
Захисники в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. До початку судового розгляду надійшла заява захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про неможливість взяти участь у розгляді апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 31 липня 2017 року, у зв`язку із участю в іншому судовому процесі в Орджонікідзевському районному судді м.Запоріжжя.
Відсутність захисників в силу вимог ч.4 ст.405 КПК України не є перепоною для проведення апеляційного розгляду.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, думку прокурора та потерпілого, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеності обґрунтованої підозри ОСОБА_9 у скоєнні злочину, та наявності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України і з цим погоджується колегія суддів.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

В обґрунтування клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України; наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які на переконання слідчого, у сукупності із даними про особу підозрюваного свідчать про недостатність застосування до ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою (а.с.1-3).

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу відповідає вимогам п.п.3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Так, слідчий суддя встановив, що надані стороною обвинувачення у кримінальному провадженні докази доводять обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України, які свідчать про:

1.наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України;

2.наявність реальних ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України;
3.недостатність застосування до ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання його під вартою, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам ст.196 КПК України (а.с.56, 57). З висновками слідчого судді щодо доведеності обґрунтованості підозри, наявності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою погоджується і апеляційний суд.

Доводи апеляції щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, є неспроможними.
У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року). Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення обгрунтованою. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
За викладених обставин у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання підозрюваною покладних на неї процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_9 недостатнім.

Керуючись положеннями ч.4 ст.183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за наявності обставин, передбачених п.1 ч.4 ст.183 КПК України, з урахуванням підстав та обставин, передбачених ст.ст.177 та 178 КПК України, які викладені у мотивувальній частині ухвали, слідчий суддя обґрунтовано не визначив розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Наявність у підозрюваного ОСОБА_9 постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків: дружини, малолітньої дитини, які перебувають на його утриманні та рідних брата і сестри, з якими підтримує сімейні стосунки, складної життєвої обставини підозрюваного смерть матері його дружини, що сталася 29.07.2017 року, відсутність судимостей, не спростовують висновків слідчого судді.

Окрім того, слід зазначити, що доводи апеляційної скарги захисників є взаємовиключними, оскільки адвокати ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , стверджуючи про необґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення та недоведеність стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тобто відсутність взагалі підстав для застосування будь-якого запобіжного заходу, просять застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.
Посилання адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на необхідність застосування при розгляді апеляційної скарги Рішеннь ЄСПЛ «Подвезько проти України», «Харченко проти України» заслуговує на увагу, натомість колегія суддів вважає, що прийняте судом рішення цілком узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, в тому числі і з правовими позиціями, викладеними у зазначеному рішенні.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 31 липня 2017 року законною та обґрунтованою, підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не вбачає.

Керуючись ст.ст.392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 31 липня 2017 року щодо застосування у відношенні підозрюваного за ч.4 ст.296 КК України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й відповідно до вимог ст.424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий

Судді