Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 499/375/14-к

Номер провадження: 1-кп/511/88/17

"18" квітня 2017 р. Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Роздільна Одеської області матеріали кримінального провадження №0000024 від 28.11.2012 року за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Білка Іванівського району Одеської області, з вищою освітою, пенсіонера, одруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчинені злочинів, передбачених ч.1 та ч. 2 ст.190 КК України,
ВСТАНОВИВ :
20.02.2017 року до Роздільнянського районного суду Одеської області з апеляційного суду Одеської області після визначення підсудності для розгляду надійшов вказаний обвинувальний акт.
21.02.2017 року ухвалою суду вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.
Під час підготовчого судового засідання від обвинуваченого надійшло клопотання про закриття кримінального провадження зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з підстав, передбачених ст.49 КК України.
Прокурор, не заперечувала проти закриття провадження зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності з відповідних підстав.
Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечували проти задоволення вказаного клопотання обвинуваченого.
Судом, з метою забезпечення істинності та добровільності позиції обвинуваченого, роз`яснено останньому, що суд, за наявності підстав, передбачених ч.1 ст.49 КК України, закриває кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності та звільняє особу від кримінальної відповідальності. Разом з тим, оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не має реабілітуючого характеру, закон надає право обвинуваченому заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд здійснюється у загальному порядку.
Обвинувачений заявив суду, що свою вину він не визнає, але зміст правових наслідків закриття провадження з нереабілітуючих підстав їм цілком зрозумілий, та проти закриття провадження з вказаної підстави він не заперечує.
Суд, заслухавши думку прокурора, з`ясувавши позицію обвинуваченого, потерпілих, впевнившись у добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав обвинуваченим, приходить до наступних висновків.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 13 січня 2007 року, о 13.00 годині, реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, бажаючи завести потерпілого в оману, використовуючи довірливі стосунки, які раніше склалися та засновані на приятельських відносинах, зателефонував мешканцю с. В. Куяльник Іванівського району Одеської області ОСОБА_6 та повідомив неправдиві відомості про те, що йому негайно потрібно 3000 кг зерна пшениці під приводом повернення комусь боргу. На дане прохання потерпілий ОСОБА_6 , довіряючи ОСОБА_4 та не здогадуючись про його злочинні наміри дав свою добровільну згоду на отримання ОСОБА_4 від нього 3000 кг зерна.
Продовжуючи реалізовувати свої злочинні наміри, направлені на заволодіння чужим майном, 13 січня 2007 року ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні складу, який розташований за межами с. В. Куяльник, Іванівського району, Одеської області, шляхом обману, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, не маючи в подальшому цілі на повернення отриманого зерна, заволодів зерном пшениці в кількості 3000 кг, вартість якого згідно довідки № 02-28/58 від 13.02.2014 наданої управлінням агропромислового розвитку Іванівського району Одеської області складає 680 гривень за 1 тону, про що ним власноруч була написана розписка про отримання та повернення зерна пшениці ОСОБА_6 , в якій ОСОБА_4 вказав, що отримав від ОСОБА_8 3000 кг зерна пшениці та поверне йому 5000 кг пшениці до 1 вересня 2007 року, чим зацікавив ОСОБА_6 у вигідності складення між ними договору.
З моменту отримання майна - 3000 кг зерна пшениці, до моменту подання заяви ОСОБА_6 до Іванівського РВ ГУМВС України в Одеській області про прийняття законних мір відносно ОСОБА_4 , за фактом неповернення ним 3000 кг зерна пшениці, останній не прийняв жодних мір направлених на повернення заборгованого майна та жодного разу не повідомив ОСОБА_6 про неможливість повернення йому боргу, що свідчить про намір ОСОБА_4 не виконувати свої обов`язки перед ОСОБА_6 до моменту отримання зерна. ОСОБА_4 своїх зобов`язань не виконав та заподіяв ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 2040 гривень.
Факт небажання виконувати своїх зобов`язань перед ОСОБА_6 підтверджується також тим, що ОСОБА_4 при бажанні мав можливість виконати свої зобов`язання, так як працював водієм в СФГ ім. Шевченко та отримував заробітну платню в розмірі 1450 гривень, неофіційно здійснював перевезення пасажирів на автобусі та на край випадок отримував пенсію.
Повторно, в квітні 2010 року ОСОБА_4 , не розрахувавшись з ОСОБА_6 , з метою реалізації своїх злочинних намірів, направлених на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, бажаючи завести потерпілого в оману, використовуючи довірливі стосунки, які раніше склалися раніше та засновані на приятельських відносинах, під приводом оформлення необхідної документації на земельну ділянку, вирішив прибути за місцем мешкання ОСОБА_9 до квартири АДРЕСА_2 .
В квітні 2010 року, точна дата не встановлена, ОСОБА_4 прибув до місця мешкання ОСОБА_9 , де повідомив останньому неправдиві відомості про те, що йому необхідні гроші в сумі 8000 гривень для оформлення необхідної документації на земельну ділянку. ОСОБА_9 , з особистих довірчих стосунків, які раніше склалися між ним та ОСОБА_4 , дав свою добровільну згоду на отримання ОСОБА_4 від нього грошей в сумі 8000 гривень.
ОСОБА_4 , користуючись довірою останнього, навмисно, повторно, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, не маючи в подальшому цілі на повернення отриманих грошей, отримав від ОСОБА_9 гроші в розмірі 8000 гривень.
Отриманими, таким шляхом, грошима ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд, причинивши при цьому потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на суму 8000 гривень.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 , не маючи наміру на виконання своїх обов`язків перед ОСОБА_6 , але маючи постійний заробіток та можливість повернення грошей останньому, повторно, шахрайським шляхом заволодів грошима ОСОБА_9 .
З моменту отримання грошей в сумі 8000 гривень від ОСОБА_9 , до моменту подання заяви ОСОБА_10 до Іванівського РВ ГУМВС України в Одеській області про прийняття законних мір відносно ОСОБА_4 , за фактом неповернення ним грошей в сумі 8000 гривень, останній не прийняв жодних мір направлених на повернення грошей, та жодного разу не повідомив ОСОБА_10 про неможливість повернення йому боргу, що свідчить про намір ОСОБА_4 не виконувати свої обов`язки перед ОСОБА_10 .
Факт небажання виконувати своїх зобов`язань перед ОСОБА_9 підтверджується також тим, що ОСОБА_4 при бажанні мав можливість виконати свої зобов`язання, так як працював водієм в СФГ ім. Шевченко та отримував заробітну платню в розмірі 1450 гривень, неофіційно здійснював перевезення пасажирів на автобусі та на край випадок отримував пенсію.
Повторно, 30 травня 2011 року ОСОБА_4 , не розрахувавшись з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , з метою реалізації своїх злочинних намірів, 30 травня 2010 року ОСОБА_4 під приводом оформлення необхідної документації на земельну ділянку, бажаючи завести потерпілого в оману, маючи намір на заволодіння грошовими коштами в сумі 4000 доларів США, вирішив прибути за місцем мешканця ОСОБА_5 до квартири АДРЕСА_3 .
30 травня 2011 року ОСОБА_4 прибув до місця мешкання ОСОБА_5 , та повідомив останньому неправдиві відомості про те, що йому необхідні гроші в сумі 4000 доларів США, під приводом необхідності оформлення документів на земельну ділянку. ОСОБА_5 , з особистих довірчих стосунків, які раніше склалися між ним та ОСОБА_4 , внаслідок особистого знайомства та трудових відносин, дав свою добровільну згоду на отримання ОСОБА_4 від нього 4000 доларів США, про що останнім власноруч була написана розписка про отримання та повернення позичених грошей ОСОБА_5 в строк до 20.06.2011р.
ОСОБА_4 , користуючись довірою останнього, навмисно, повторно, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, не маючи в подальшому цілі на повернення отриманих грошей, отримав від ОСОБА_5 гроші в розмірі 4000 доларів США, що складає 32000 гривень, при курсі долару відносно гривні в установах ВАТ «Ощадбанк», станом на 30 травня 2011 року, за 100 доларів США 800,00 гривень.
Отриманими, таким шляхом, грошима ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд, причинивши при цьому потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на суму 32000 гривень.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 , не повернувши борг ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , не маючи наміру на виконання своїх обов`язків перед ОСОБА_5 , але маючи постійний заробіток та можливість повернення грошей останньому, повторно, шахрайським шляхом заволодів грошима ОСОБА_5 .
З моменту отримання грошей в сумі 32000 гривень від ОСОБА_5 , до моменту подання заяви ОСОБА_5 до Іванівського РВ ГУМВС України в Одеській області про прийняття законних мір відносно ОСОБА_4 , за фактом неповернення ним грошей в сумі 32000 гривень, останній не прийняв жодних мір направлених на повернення грошей, та жодного разу не повідомив ОСОБА_5 про неможливість повернення йому боргу, що свідчить про намір ОСОБА_4 не виконувати свої обов`язки перед ОСОБА_5 .
Факт небажання виконувати своїх зобов`язань перед ОСОБА_5 підтверджується також тим, що ОСОБА_4 при бажання мав можливість виконати свої зобов`язання, так як працював водієм в СФГ ім. Шевченко та отримував заробітну платню в розмірі 1450 гривень, неофіційно здійснював перевезення пасажирів на автобусі та на край випадок отримував пенсію.
Повторно, 13 червня 2011 року ОСОБА_4 , не розрахувавшись з ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , з метою реалізації своїх злочинних намірів, 13 червня 2011 року ОСОБА_4 , під приводом необхідності грошей в сумі 4600 доларів США для здійснення збору врожаю, бажаючи завести потерпілого в оману, вирішив прибути за місцем мешкання ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_4 .
13 червня 2011 року ОСОБА_4 прибув до місця мешкання ОСОБА_12 та повідомив останній неправдиві відомості про те, що йому необхідні гроші в сумі 4600 доларів США для здійснення збору врожаю.
ОСОБА_12 , з особистих довірчих стосунків, які раніше склалися між ним та ОСОБА_4 , внаслідок особистого знайомства та трудових відносин, дала свою добровільну згоду на отримання ОСОБА_4 від неї 4600 доларів США, про що ним власноруч була написана розписка про отримання та повернення грошей ОСОБА_12 в строк до 13.06.2011.
ОСОБА_4 , користуючись довірою ОСОБА_12 , навмисно, повторно, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, не маючи в подальшому цілі на повернення отриманих грошей, отримав від ОСОБА_12 гроші в розмірі 4600 доларів США, що складає 37260 гривень, при курсі долару відносно гривні в установах ВАТ «Ощадбанк», станом на 13 червня 2011 року, за 100 доларів США 801,50 гривень.
Отриманими таким шляхом грошима ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд, причинивши при цьому потерпілій ОСОБА_12 матеріальний збиток на суму 37260 гривень.
Враховуючи вищевикладене ОСОБА_4 , не повернувши борг ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , не маючи наміру на виконання своїх обов`язків перед ОСОБА_12 , але маючи постійний заробіток та можливість повернення грошей останній, повторно, шахрайським шляхом заволодів грошима ОСОБА_12 .
З моменту отримання грошей в сумі 37260 гривень від ОСОБА_12 , до моменту подання заяви ОСОБА_13 до Іванівського РВ ГУМВС України в Одеській області про прийняття законних мір відносно ОСОБА_4 , за фактом неповернення ним грошей в сумі 37260 гривень, останній не прийняв жодних мір направлених на повернення грошей, та жодного разу не повідомив ОСОБА_12 про неможливість повернення йому боргу, що свідчить про намір ОСОБА_4 не виконувати свої обов`язки перед ОСОБА_12 .
Факт небажання виконувати своїх зобов`язань перед ОСОБА_12 підтверджується також тим, що ОСОБА_4 при бажання мав можливість виконати свої зобов`язання, так як працював водієм в СФГ ім. Шевченко та отримував заробітну платню в розмірі 1450 гривень, неофіційно здійснював перевезення пасажирів на автобусі та на край випадок отримував пенсію.
Повторно, в 15 листопада 2011 року ОСОБА_4 , не розрахувавшись з ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 та ОСОБА_12 , з метою реалізації своїх злочинних намірів, під приводом оформлення необхідної документації на земельну ділянку, бажаючи завести потерпілого в оману, маючи намір на заволодіння грошима в сумі 2400 доларів США, вирішив прибути до приміщенні автостанції, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_14
15 листопада 2011 року ОСОБА_4 прибув до приміщення автостанції, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 та повідомив ОСОБА_14 неправдиві відомості про те, що йому необхідні гроші в сумі 2400 доларів США для оформлення документів на земельну ділянку.
ОСОБА_14 , з особистих довірчих стосунків, які раніше склалися між ним та ОСОБА_4 , внаслідок особистого знайомства та трудових відносин, дав свою добровільну згоду на отримання ОСОБА_4 від нього 2400 доларів США, про що ним власноруч була написана розписка про отримання та повернення грошей ОСОБА_14 в строк до 01.12.2011р.
ОСОБА_4 , користуючись довірою останнього, навмисно, повторно, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, не маючи в подальшому цілі на повернення отриманих грошей, отримав від ОСОБА_14 гроші в розмірі 2400 доларів США, що складає 20400 гривень, при курсі долару відносно гривні в установах ВАТ «Ощадбанк», станом на 15 листопада 2011 року, за 100 доларів США 805,00 гривень.
Отриманими, таким шляхом грошима, ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд, причинивши при цьому потерпілому ОСОБА_14 матеріальний збиток на суму 20400 гривень.
Враховуючи вищевикладене ОСОБА_4 , не повернувши борг ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , не маючи наміру на виконання своїх обов`язків перед ОСОБА_14 , але маючи постійний заробіток та можливість повернення грошей останньому, повторно, шахрайським шляхом заволодів грошима ОСОБА_14 .
З моменту отримання грошей в сумі 20400 гривень від ОСОБА_14 , до моменту подання заяви ОСОБА_14 до Іванівського РВ ГУМВС України в Одеській області про прийняття законних мір відносно ОСОБА_4 , за фактом неповернення ним грошей в сумі 20400 гривень, останній не прийняв жодних мір направлених на повернення грошей, та жодного разу не повідомив ОСОБА_14 , про неможливість повернення йому боргу, що свідчить про намір ОСОБА_4 не виконувати свої обов`язки перед ОСОБА_14 .
Факт небажання виконувати своїх зобов`язань перед ОСОБА_14 підтверджується також тим, що ОСОБА_4 при бажання мав можливість виконати свої зобов`язання, так як працював водієм в СФГ ім. Шевченко та отримував заробітну платню в розмірі 1450 гривень, неофіційно здійснював перевезення пасажирів на автобусі та на край випадок отримував пенсію.
Повторно, 15 листопада 2011 року ОСОБА_4 , не розрахувавшись з ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 з метою реалізації своїх злочинних намірів, під приводом необхідності грошей в сумі 1000 доларів США для захоронення сина та дружини, бажаючи завести потерпілого в оману, вирішив прибути до місця мешкання ОСОБА_15 , за адресою: АДРЕСА_6 .
25 лютого 2013 року ОСОБА_4 прибув до місця мешкання ОСОБА_15 та повідомив останньому неправдиві відомості про те, що йому необхідні гроші в сумі 1000 доларів США для проведення захоронення сина та дружини.
ОСОБА_15 , з особистих довірчих стосунків, які раніше склалися між ним та ОСОБА_4 , внаслідок особистого знайомства та трудових відносин, дав свою добровільну згоду на отримання ОСОБА_4 від нього 1000 доларів США, про що ним власноруч була написана розписка про отримання та повернення грошей ОСОБА_15 в строк до 25.02.2011р.
ОСОБА_4 , користуючись довірою ОСОБА_15 , навмисно, повторно, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, не маючи в подальшому цілі на повернення отриманих грошей, отримав від ОСОБА_15 гроші в розмірі 1000 доларів США, що складає 8145 гривень, при курсі долару відносно гривні в установах ВАТ «Ощадбанк», станом на 25 лютого 2013 року, за 100 доларів США 814,50 гривень.
Отриманими таким шляхом грошима ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд, причинивши при цьому потерпілому ОСОБА_15 матеріальний збиток на суму 8145 гривень.
Враховуючи вищевикладене ОСОБА_4 , не повернувши борг ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , не маючи наміру на виконання своїх обов`язків перед ОСОБА_15 , але маючи постійний заробіток та можливість повернення грошей останньому, повторно, шахрайським шляхом заволодів грошима ОСОБА_15 .
З моменту отримання грошей в сумі 8145 гривень від ОСОБА_15 , до моменту подання заяви ОСОБА_15 до Іванівського РВ ГУМВС України в Одеській області про прийняття законних мір відносно ОСОБА_4 , за фактом неповернення ним грошей в сумі 8145 гривень, останній не прийняв жодних мір направлених на повернення грошей, та жодного разу не повідомив ОСОБА_15 про неможливість повернення йому боргу, що свідчить про намір ОСОБА_4 не виконувати свої обов`язки перед ОСОБА_15 .
Факт небажання виконувати своїх зобов`язань перед ОСОБА_15 підтверджується також тим, що ОСОБА_4 при бажання мав можливість виконати свої зобов`язання, так як працював водієм в СФГ ім. Шевченко та отримував заробітну платню в розмірі 1450 гривень, неофіційно здійснював перевезення пасажирів на автобусі та на край випадок отримував пенсію.
В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину не визнав та пояснив, що він з кожним з потерпілих розрахувався.
Таким чином, дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 1ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману та за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно.
Згідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.
Положення ст.12 КК України визначає злочином середньої тяжкості такий злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Злочини, передбачені ч.1 та ч. 2 ст.190 КК України караються штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Таким чином, з урахуванням тяжкості та часу вчинення діянь, які інкриміновані обвинуваченому, суд приходить до висновку, що на час проведення підготовчого судового засідання строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності сплинув.
Згідно ч.8 ст.284 КПК України закриття провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує.
Суд приходить до висновку про те, що позиція обвинуваченого є вільною та добровільною, останній, розуміючи зміст процесуальних дій, що відбувались під час підготовчого судового засідання, маючи безумовне та гарантоване законодавством право на судовий розгляд провадження та перевірку судом обґрунтованості обвинувачення у вчиненні ним злочинів, таким правом не скористався та не заперечував проти закриття провадження за нереабілітуючих підстав.
Наслідки закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків давності обвинуваченому роз`яснено.
Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року "Про судову практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" при наявності підстав для звільнення від кримінальної відповідальності за перебігом строків давності, таке звільнення є обов`язковим.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що під час підготовчого судового засідання встановлено наявність законних підстав для закриття провадження зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності за закінченням строку давності.
Керуючись ст.49 КК України та ст.ст.284, 286,314-316,369,372 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 та ч. 2 ст. 190 КК України на підставі п.3 ч.1ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 та ч. 2 ст. 190 КК України, внесеного в ЄРДР за №0000024 від 28.11.2012 року - закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи діб з дня її проголошення до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області.

Суддя:ОСОБА_1