АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/351/17 Справа № 205/8221/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

представника ДВК № 89 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2016 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 ,

у провадженні за клопотанням засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України, -

В с т а н о в и л а:
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, і постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

ОСОБА_8 засуджений вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.08.2013 року за ст. 186 ч. 2, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 17.07.2013 року, кінець строку - 25.06.2017 року. Станом на 23.11.2016 року засуджений відбув 2/3 частини строку покарання.

25.10.2016 року засуджений звернувся до місцевого суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, відповідно до ст. 81 КК України, мотивуючи тим, що своєю поведінкою довів виправлення. Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції відмовлено в задоволенні клопотання у зв`язку з тим, що засуджений своєю поведінкою не довів своє виправлення, оскільки на час розгляду клопотання мав непогашене стягнення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_8 посилається на те, що судовий розгляд був здійснений у виправній колонії, тому вважає, що рішення суду було виготовлене заздалегідь, що, на його думку, свідчить про порушення судом принципів неупередженості та змагальності процесу. Зазначає, що суд при прийнятті рішення не врахував, що він добре характеризується, підтримує нормальні стосунки з іншими засудженими, на критику реагує адекватно, а також думку представника колонії, який не заперечував проти такого звільнення. Вказує, що він звернувся з клопотанням 18.10.2016 року, а стягнення на нього накладено 23.10.2016 року за запізнення на вечірній обхід, яке було пов`язане із перебуванням на церковній службі. Стверджує, що він повністю усвідомив свою вину, щиро розкаявся у вчиненому і хоче довести своє виправлення, працевлаштувавшись на волі, та вести нормальний спосіб життя. Викладені обставини, на думку засудженого, свідчать, що він своєю поведінкою довів своє виправлення і до нього може бути застосоване умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши суддю-доповідача; засудженого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, ухвалу суду з підстав, зазначених в скарзі, скасувати та застосувати до цього засудженого умовно-дострокове звільнення; думку прокурора та представника установи відбування покарання, які заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість, та просили ухвалу суду залишити без змін; дослідивши особову справу ОСОБА_8 , перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи засудженого про наявність обставин, для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Із матеріалів провадження та технічної фіксації судового розгляду вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений умовно-достроково.
При цьому колегія суддів виходить з того, що відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Таким чином, з вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела, в даному випадку, своєю сумлінною поведінкою, а також досягнення цілей покарання.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 неодноразово засуджений за вчинення аналогічних корисливих злочинів проти власності, звільнявся від покарання з випробуванням, проте довіру суду не виправдав і знову вчиняв злочини.

Крім того, за період відбування покарання засуджений має два заохочення та два стягнення, одне з яких не погашене у встановленому законом порядку.
Згідно характеристики ОСОБА_8 , останній за час відбування покарання у Солонянській виправній колонії № 21 характеризувався посередньо, порушень режиму не допускав, стягнень та заохочень не мав, внаслідок чого 05.11.2014 р. йому було відмовлено у застосуванні зміни умов тримання згідно ст. ст. 100, 101 КВК України, а 28.08.2015 р. йому було відмовлено у направленні до суду матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким як особі, що не стає на шлях виправлення.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає їх законними та такими, які ґрунтуються на матеріалах провадження, що поведінка засудженого ОСОБА_8 за весь час відбуття покарання та наявність непогашеного стягнення не можуть свідчити, що він довів своє виправлення.
Крім того, враховуючи, що засуджений вчинив злочин за який відбуває покарання в період іспитового строку, будучи звільненим від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, проте довіру суду не виправдав і знову вчинив злочин, а також той факт, що до засудженого застосовано положення ч. 5 ст. 72 КК України та зарахувано йому в строк відбування покарання один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, колегія суддів приходить до висновку, що строк фактично відбутого ОСОБА_8 покарання не є достатнім для його виправлення та співмірним вчиненому кримінальному правопорушенню.

Щодо доводів засудженого про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам закону, оскільки кримінальним процесуальним законом, передбачена можливість вирішення питання про умовно-дострокове звільнення за місцем відбування покарання засудженого (виїзний судовий розгляд).
Доводи ОСОБА_8 про порушення принципу неупередженості та змагальності, колегія суддів розцінює як надумані, оскільки вони об`єктивно не підтверджуються матеріалами провадження, інших доказів даного твердження засудженим не надано. Крім того, останній реалізував своє право на оскарження судового рішення, під апеляційного провадження здійснена перевірка наявності підстав для його умовно-дострокового звільнення та останній, користаючись правовою допомогою захисника, мав можливість виступати перед судом, надавати пояснення, доводи та подавати докази, у зв`язку з чим апеляційний суд не вбачає порушення принципу змагальності.
Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4