справа №619/2380/15-к
провадження №1-кп/619/90/16
ВИРОК
іменем України

23 грудня 2016 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
за участю: секретаря
судового засідання - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4
обвинуваченої - ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, працюючої касиром-експертом в ломбарді «Лапонок та Дородний», не судимої, зареєстровної за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,
Органом досудового розслідування ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення в тому, що в липні 2014 року в денний час, точна дата в ході досудового слідства не встановлені, ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні Харківської державної зооветеринарної академії, розташованої за адресою: смт Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області вул. Академічна, 1, маючи злочинний намір на використання завідомо підробленого документа повідомлення до направлення на роботу на її ім`я, без номеру та дати, що містить завідомо неправдиву інформацію відносно того, що начебто вона дійсно призначена на посаду інженера технолога 3 категорії ТОВ «Корнеліус Україна», розташоване за адресою: м.Харків вул. Греківська, 102 як офіційного документу, що підтверджує факт її працевлаштування, звернулась до співробітника Харківської державної зооветеринарної академії та подала вказаний вище підроблений документ.
Дії обвинуваченої ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документу.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 вину в пред`явленому їй обвинуваченні не визнала та пояснила, що в серпні 2010 року поступила на конкурсній основі на бюджетну форму навчання до Харківської державної зооветеринарної академії без будь-яких цільових направлень. Пошуком місця для проходження практики протягом навчання займалась сама. Після захисту диплому у відділі практики їй не ставили печатку на обхідному листку і не видавали диплом доки вона не принесе довідку про працевлаштування, а без диплому працевлаштуватися на роботу вона не могла. Їй пояснили, що довідку потрібно принести формально, вона розуміла, що довідка містить недостовірну інформацію. Її чоловік сильно хворіє і якщо б не вимога працівників академії, вона б таку довідку не надавала.
Надані стороною обвинувачення докази на підтвердження винуватості ОСОБА_5 , суд оцінивши з точки зору належності, допустимості, достовірності, не знаходить такими, що можуть бути покладені в обгрунтоування вини обвинуваченої, виходячи з наступного.
Частиною 4 ст. 358 КК України передбачена відповідальність за використання завідомо підробленого документа, яким визнається передбачена законом матеріальна форма одержання, зберігання, використання і поширення інформації, зафіксованої на папері, магнітній, кіно-, відео-, фотоплівці, оптичному диску або на іншому носієві.
Суб' єктивна сторона даного злочину характеризується прямим умислом, за яким особа усвідомлює суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачає їх суспільно небезпечні наслідки та бажає їх настання.
Об`єктивна сторона злочину передбаченого ч.4 ст.358 КК України полягає у наданні підробленого документа підприємствам, установам або організаціям незалежно від форми власності або пред`явлення його.
Слід зазначити, що термін «використання» застосовується законодавцем при конструюванні складу злочину передбаченого ст. 358 КК України у двох випадках при визначенні елемента суб`єктивної сторони, а саме обов`язкової наявності мети, яку переслідував винний, а також при характеристиці об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.4 цієї статті. Під використанням завідомо підробленого документа слід розуміти його подання на підприємства, в установи, організації незалежно від їх організаційної форми і форми власності для набуття тих чи інших прав або звільнення від обов`язків. Використання підроблених документів сформульовано законодавцем як злочин з формальним складом, саме тому вольова ознака умислу виражається в бажанні використати підроблений документ для набуття певних прав чи звільнення від обов`язку.
Таким чином, для наявності складу злочину використання завідомо підробленого документа є обов`язковим доведення прямого конкретизованого умислу на вчинення цього діяння, який передбачає усвідомлення особою того, що вона використовує підроблений документ, що надає їй які-небудь права або звільняє від обов`язків, і бажає цього. Мета використання завідомо підробленого документа полягає в отриманні будь-яких прав або звільнення від обов`язків.
Як пояснила у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 вона дійсно надала Харківській державній зооветеринарній академії підроблене повідомлення до направлення на роботу б/н та дати про працевлаштування в ТОВ «Корнеліус-Україна» на посаду інженера-технолога 3-ї категорії, однак, вказані її дії були обумовлені незаконними вимогами керівництва Харківської державної зооветеринарної академії, яке під час державних іспитів під загрозою невидачі дипломів почало вимагати від випускників, що навчались за рахунок державного замовлення, документи в підтвердження того, що вони після закінчення інституту будуть працевлаштовані на підприємствах агропромислового комплексу.
При цьому, відповідно до листів Харківської державної зооветеринарної академії від 23.03.2016 вих. №54-01-170, 06.06.2016 вих.№54-01-322, 16.09.2016 вих.№54-01-490 академія не укладала з ОСОБА_5 угоду відповідно до п.4 Постанови КМУ від 2208.1996 року №992 «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», довідка, яка підтверджувала працевлаштування ОСОБА_5 була надана нею до Центру практичного навчання та працевлаштування ХДЗВА особисто і на добровільних засадах, у правовідносинах ОСОБА_5 та академії вищезазначений документ не впливав на будь-які права та обов`язки, вступала вона до академії за державним замовленням без цільового направлення (т.2 а.с.97, 133, 154).
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ректор ХДЗВА ОСОБА_8 підтвердили викладені вище обставини.
Таким чином, судом установлено, що необхідність подання довідки про працевлаштування ОСОБА_5 не передбачено чинним законодавством, наявність цієї довідки не впливає на будь-які права обвинуваченої та не звільняє її від обов`язку.
Крім того, повідомлення до направлення на роботу ТОВ «Корнеліус Україна» не містить дату його видачі, яку в ході досудового розслідування не встановлено і не уявилося можливим встановити це в суді.
Як вбачається з наданої прокурором копії листа ТОВ «Корнеліус» за вих. №648 від 14.07.2014, адресованого ректору ХДЗВА, повідомлено, що випускницю факультету біотехнології та природокористування ХДЗВА ОСОБА_5 буде забезпечено робочим місцем на посаду інженера-технолога з обладнання для розливу напоїв 3 котегорії (т.1 а.с.4).
До того ж, ОСОБА_5 , як вбачається з обвинувального акту, обвинувачується у використанні офіційного документу, визначення якого міститься в примітці до ст. 358 КК України, де зазначено, що під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.
При цьому, склад злочину частити 4 статті 358 КК України не передбачає використання завідомо підробленого офіційного документа.
Прокурором на підтвердження вини ОСОБА_5 надано копію повідомлення до направлення на роботу на ім`я ОСОБА_5 , без номера та дати, дані Пенсійного фонду України та Основ`янської об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова, бухгалтерську довідку ТОВ «Корнеліус Україна» та штатний розклад на 2014 рік, відповідно яким ОСОБА_5 не обліковувалася по ТОВ «Корнеліус-Україна», та допитаниі у судовому засіданні свідки, що зазначені вище та свідок ОСОБА_9 .
Проте, незважаючи на закріплений у ст.92 КПК України за слідчим та прокурором обов`язок доказування, останніми не надано суду доказів на підтвердження обвинувачення в частині наявності в діях ОСОБА_5 прямого умислу на вчинення даного злочину, мети надання такої довідки та добровільність її дій.
Однією із засад кримінального провадження, як зазначено у ст. 7 КПК України, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна правова конструкція закріплена й у ч. 4 ст. 17 КПК України. Зі змісту ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 р., остаточне рішення від 17.06.2011 р. (пункт 45), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
Таким чином, здійснюючи судовий розгляд даного кримінального провадження відповідно до вимог ч. 6 ст. 22, ч. 3 ст. 26, ч. 1 ст. 337 КПК України, оцінюючи досліджені у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого їй злочину.
Згідно ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Стаття 22 КПК України визначає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин передбачених ст.91 цього Кодексу покладається на прокурора. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору незалежності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Керуючись даною нормою, аналізуючи досліджені у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_5 є недоведеним, усправі не встановлено доказів, які б підтверджували, що в її діях є склад інкримінованого їй діяння, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, і враховуючи конституційний принцип, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд вважає, що обвинувачену слід виправдати.
Відповідно до ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Долю про речові докази і документи суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 373, 374 КПК України, суд
ОСОБА_5 визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч. 4 ст. 358 КК України та виправдати її.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1