Справа № 742/546/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/384/2017
Категорія - ст. 185 ч. 2 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження внесеного в ЄРДР за № 0000579 від 21.04.2015 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 грудня 2016 року по кримінальному провадженню, щодо,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого до взяття під варту в АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, одруженого, раніше судимого:

1) вироком Прилуцького районного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2000 року за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ст. 42 КК України до трьох років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна;

2) вироком Прилуцького міського суду Чернігівської області від 25 вересня 2002 року за ч. 3 ст. 185, ст.ст. 69, 71 КК України до двох років позбавлення волі;

3) вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2003 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289, ст. 69, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України до восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна;

4) вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2007 року за ст.ст. 391, 71 КК України до шести років одного місяця позбавлення волі;

5) вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 листопада 2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі та на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік шість місяців;

6) вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 грудня 2014 року за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до чотирьох років позбавлення волі та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки шість місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185, ст. 395 КК України,-

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_6 визнано винуватим і призначено йому покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

за ст. 395 КК України у виді 6 місяців арешту.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 грудня 2014 року, та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_6 рахувати з моменту його взяття під варту, тобто з 04 лютого 2016 року, зарахувавши йому таке в час відбування покарання.

На підставі ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання перебування ОСОБА_6 під вартою в Чернігівському слідчому ізоляторі з 04 лютого 2016 року по 12 грудня 2016 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишити попередній - тримання під вартою, роз`яснивши йому право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Як встановив суд Восени 2014 року в денний час, точної дати та часу не встановлено, обвинувачений ОСОБА_6 , повторно, маючи безпосередній доступ до приміщення будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з постійним проживання у ньому, шляхом вільного доступу, маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, таємно викрав телевізор марки BRAVISLED 16 А 80, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи на суму 1542 грн. 04 коп., який належав ОСОБА_9 спричинивши потерпілому матеріальні збитки. Після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

В подальшому, в період часу з 19 квітня 2015 року по 27 квітня 2015 року, в різний час доби обвинувачений ОСОБА_6 , повторно, маючи безпосередній доступ до приміщення будинку АДРЕСА_2 , у зв`язку з постійним проживання у ньому, шляхом вільного доступу, маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, таємно викрав чотирьохкамфорну газову плиту марки Брест, розміром 60х60 см, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи на суму 555грн.; газовий котел Атон марки АОГВМ -12,5 Е, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи на суму 5311грн.; 4 м металевої труби діаметром 57 мм, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи на суму 35грн. за 1 м та на загальну суму 140 грн.; чотири чавунні батареї,вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи 350 грн. за одну та на загальну суму 1400 грн.; телевізійну супутникову антену СА-900 з ресивером DREAMBOXDM 500 S, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи на суму 914 грн. 55 коп.; кухонний меблевий гарнітур, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи на суму 1596 грн. 40 коп., які належали ОСОБА_9 , спричинивши потерпілому матеріальні збитки на загальну суму 9916 грн. 95 коп., розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.

22 квітня 2015 року, близько 12 год., обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, перебуваючи на території, прилеглій до Прилуцької виховної колонії навпроти ринку «Андріївській», що по вул. Київській в м. Прилуки, таємно викрав зі стенду торгової палатки двоє жіночих спортивних штанів вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи на суму 170 грн. за одні, на загальну суму 340 грн.,які належали ОСОБА_10 , спричинивши потерпілій матеріальні збитки, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 , по відбуттю строку покарання у виді шести років одного місяця позбавлення волі, призначеного вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2007 року за ст.ст. 391, 71 КК України, 13 грудня 2013 року був звільнений з Старобабанівської виправної колонії №92 Черкаської області.

04 грудня 2013 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області встановлено адміністративний нагляд строком на один рік із встановленням обмежень, а саме: заборонивши перебувати в місцях розпиття спиртних напоїв, кафе, барах, ресторанах та інших розважальних закладах, де продаються спиртні напої на розлив; заборонивши вихід з будинку за місцем проживання з 22 год. до 6 год. наступного дня; заборонивши виїзд за межі міста, району в особистих справах та зобов`язавши з`являтися на реєстрацію до органів внутрішніх справ чотири рази на місяць. Про що обвинувачений ОСОБА_6 був письмово повідомлений, та йому роз`ясненні наслідки порушень встановлених обмежень, а саме настання кримінальної відповідальності.

05 січня 2015 року постановою Прилуцького міськрайонного суду в Чернігівській області, враховуючи, що після звільнення з місць позбавлення волі обвинувачений ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, продовжував порушувати громадський порядок, було продовжено адміністративний нагляд терміном на шість місяців із застосуванням обмежень, а саме: заборонено вихід із постійного місця проживання з 21год.до 05год.та виїзд по особистим справам за межі м. Прилуки та Прилуцького району без дозволу Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області, в тому числі зобов`язано з`являтися на реєстрацію до Прилуцького МВ УМВС 1-го, 2-го, 3-го та 4-го понеділка кожного місяця, про що, обвинувачений ОСОБА_6 був письмово повідомлений та йому роз`ясненні наслідки порушень встановлених обмежень, а саме настання кримінальної відповідальності.

Проте, будучи попередженим про відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду, обвинувачений ОСОБА_6 у період з 18 травня 2015 року до 23 травня 2015 року, точної дати не встановлено, з метою ухилення від адміністративного нагляду, без дозволу відповідних на те органів, самовільно, не бажаючи, того щоб працівники міліції здійснювали за ним контроль, розуміючи злочинний характер своїх дій, без поважних причин не повідомив працівників Прилуцького МВ УМВС України про виїзд за межі Чернігівської області, умисно залишив визначене в постанові суду місце проживання, а саме АДРЕСА_1 , де був відсутній до 03 лютого 2016 року, чим порушив правила адміністративного нагляду.

До апеляційного суду надійшла апеляційна скарга та доповнення до неї обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій він просив вирок районного суду скасувати, провадження за ст. 395 КК України закрити в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, в іншій частині обвинувачення призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Свої вимоги мотивував тим, що в матеріалах провадження відсутні будь-які докази його вини у вчиненні злочину передбаченого статтею 395 КК України, крім того, вказує, що в той час був в м. Полтава у закритому реабілітаційному центрі де проходив лікування.

Стосовно інкримінованої йому ч. 2 ст. 185 КК України, вказав, що на момент вчинення злочину не усвідомлював цього. Вважав вказані речі своєю власністю, якими мав право розпоряджатися.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його адвоката ОСОБА_8 , які підтримали позицію викладену в апеляційній скарзі обвинуваченого, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту на наголошував на залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 349 ч. 3 КПК України, судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження, було визнано недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, вини обвинуваченого по епізоду таємного викрадення зі стенду торгової палатки, яка знаходилася біля Прилуцької виховної колонії навпроти ринку «Андріївській», що по вул. Київській в м. Прилуки двох жіночих спортивних штанів, які належали потерпілій ОСОБА_10 . При цьому наслідки такого порядку, згідно вироку, роз`яснені учасникам провадження, що усуває сумніви в правильності розуміння змісту цих обставин, їх добровільності у сторін кримінального провадження, які ніким не опорюються, тому в апеляційному порядку не перевіряються.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, 395 КК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами.

Так, не дивлячись на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, його вина підтверджується його показами, що вважав всі речі які інкримінуються йому в обвинуваченні як викрадені ним, дістались йому як успадковані після смерті його бабусі ОСОБА_11 , що давало йому повне право розпоряджатися ними на власний розсуд. Правил адміністративного нагляду він не порушив, а вирішив полишити своє місце проживання через те, що ОСОБА_9 який успадкував вказану нерухомість, заборонив йому проживати в будинку. Крім того на той час він зловживав спиртним він вирішив поїхати до реабілітаційного центру «Волна» в м. Полтаву де і перебував з 24 травня 2015 р. по 05 січня 2016 р., про що не повідомив відповідні органи які здійснювали адміністративний нагляд за ним, вважаючи таке неповідомлення своєю помилкою.

Показаннями потерпілого ОСОБА_9 , які він давав в суді першої інстанції, що за адресою АДРЕСА_1 знаходиться частина будинку, яка йому дісталася у спадок від покійної матері його покійної дружини ОСОБА_12 ОСОБА_11 . Даний будинок має три відокремлені входи, в одній частині колись проживала його покійна теща з чоловіком, в іншій на даний час проживає ОСОБА_13 , а в третій ОСОБА_9 проживав з дружиною ОСОБА_12 , яка померла у 2009 році. Після смерті дружини ОСОБА_9 нічого із своїх речей не забирав, доглядав за літньою ОСОБА_11 , яка потребували сторонньої допомоги, за що ОСОБА_11 і заповіла йому належну їй частину будинку. Обвинувачений ОСОБА_6 являється онуком покійної ОСОБА_11 . Оскільки власного житла ОСОБА_6 не мав та після звільнення з місць позбавлення волі не мав де жити, тому ОСОБА_9 дав ключі від тієї частини будинку де потерпілий раніше проживав з дружиною, і дозволив проживати і користуватися наявним в ній майном. Проте, дозволу розпоряджатися майном обвинуваченому не давав. Дізнавшись, що покійна ОСОБА_11 склала на користь потерпілого заповіт на майно, обвинувачений з тієї частини будинку де проживав викрав бувше у використанні належне майно потерпілому: газову плиту марки «Брест» , газовий котел марки «Атон», ним було вирізано та викрадено 4 м. металевої труби, чотири чавунні батареї опалення, телевізор марки «BRAVIS LED 16 A 80», супутникову антену, та кухонний гарнітур. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, прощає йому, просить суд його суворо не карати.

Показаннями свідка ОСОБА_13 , дружина покійного двоюрідного брата обвинуваченого, в судовому засіданні районного суду пояснила, що ОСОБА_9 дозволив проживати в цій частині будинку онуку померлої ОСОБА_6 з можливістю користуватися всіма наявними в частині будинку речами. Проте, коли ОСОБА_6 стало відомо, що його бабуся ОСОБА_11 заповіла своє майно ОСОБА_9 , напевно це дуже його розлютило та образило, саме тому він і повикрадав речі з частини будинку.

Показаннями свідка ОСОБА_14 , в судовому засіданні суду першої інстанції, що він за невелику ціну точно яку не пам`ятає у ОСОБА_6 , придбав кухонний меблевий гарнітур та супутникову антену.

Показаннями свідка ОСОБА_15 , поліцейського Прилуцького відділу поліції ГУНП України, які він дав в судовому засіданні районного суду, що на дільниці, яку він раніше обслуговував як дільничний інспектор міліції за адресою АДРЕСА_1 , проживав ОСОБА_6 , який звільнився з місць позбавлення волі та згідно якого ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2013 року було встановлено адміністративний нагляд строком на один рік із встановленням обмежень, про що ОСОБА_6 був письмово повідомлений, та йому були роз`яснені наслідки порушення встановлених обмежень, а саме настання кримінальної відповідальності. Проте, оскільки ОСОБА_6 після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, продовжував порушувати громадський порядок, двічі притягувався до кримінальної відповідальності, 05 січня 2015 року постановою Прилуцького міськрайонного суду відносно ОСОБА_6 було продовжено адміністративний нагляд терміном на шість місяців із застосуванням обмежень, в тому числі зобов`язанням з`являтися на реєстрацію до Прилуцького відділу поліції 1-го, 2-го, 3-го та 4-го понеділка щомісяця, а також забороною виїзду по особистим справам за межі м. Прилуки та Прилуцького району без дозволу Прилуцького відділу поліції, про що ОСОБА_6 був письмово повідомлений та йому роз`яснені наслідки порушення встановлених обмежень, а саме настання кримінальної відповідальності. Проте, ОСОБА_6 без дозволу відповідних на те органів, умисно залишив визначене в постанові місце проживання, а саме АДРЕСА_1 та в установлені в ухвалі дні на реєстрацію не з`являвся . При проведенні перевірок за вищевказаною адресою в нічний час, ОСОБА_6 був відсутній.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується іншими дослідженими доказами в їх сукупності, а саме:

Копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 06 жовтня 2014 року та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 01 листопада 2014 року, згідно яких ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та після її смерті Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №414/2014.

Довідкою державного нотаріуса Прилуцької міської державної нотаріальної контори від 05 червня 2015 року №1389/02-14, згідно якої по спадковій справі №414/2014 після смерті ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори 21 березня 2012 року за реєстром №1-785, ОСОБА_9 являється спадкоємцем на належну спадкодавиці частину житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори 10 серпня 2010 року за реєстром №1-1812, ОСОБА_6 являється спадкоємцем на належні спадкодавиці грошові вклади, які знаходяться на зберіганні в будь-яких установах.

Копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 серпня 2015 року, згідно якого ОСОБА_9 є власником частини житлового будинку АДРЕСА_1 в розмірі 2/5 частини та 7/20 частин на підставі свідоцтв про право на спадщину.

Протоком огляду місця події з фототаблицею від 20 квітня 2015 року, згідно якого вбачається, що в ході огляду житлового будинку АДРЕСА_1 виявлено зрізи опалення та труб в кухонній кімнаті. Відсутній котел опалення, прилеглі до котла труби у відрізаному стані.

Протоколом огляду місця події фототаблицею від 27 травня 2015 року, згідно якого була оглянута чотирьох камфорна бувша у користуванні газова плита «Брест», яку як вказав потерпілий викупив у особи якій дану плиту продав обвинувачений.

Висновком експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи від 27 травня 2015 року №С-181, відповідно до якого на момент вчинення злочину, а саме квітень 2015 року та з урахуванням відсотку зношування, вартість кольорового телевізора марки BRAVIS LED 16 А 80 В, становить 1542 грн. 04 коп.; чотирьох камфорної газової плити «Брест» розміром 60х60 см - 555 грн.; газового котла «Атон» марки АОГВМ 12,5 Е - 5311 грн.; 1 м труби металевої діаметром 57 мм, бувшої в користуванні 35 грн.; однієї семисекційної батареї чавунної, бувшої в користуванні 350 грн.; телевізійної супутникової антени СА-900, з ресивером DREAMBOXDM 500 S- 914 грн. 55 коп.; меблевого кухонного гарнітуру, що складається з двох столів двохдверних, мийки двохдверної, пеналу та навісних шаф 1596 грн. 40 коп..

Постановою Прилуцького міськрайонного суду від 05 січня 2015 року в кримінальному провадженні №1-в/742/3/15 (єдиний унікальний №742/15-к), згідно якої продовжено відносно ОСОБА_6 адміністративний нагляд міліції терміном на шість місяців, застосувавши наступні обмеження: заборонено вихід із постійного місця проживання з 21 год. до 05 год.; зобов`язано з`являтися на реєстрацію до Прилуцького МВ УМВС 1-го, 2-го, 3-го та 4-го понеділка кожного місяця; заборонено виїзд по особистим справам за межі м. Прилуки та Прилуцького району без дозволу Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області. В судовому засіданні ОСОБА_6 підтвердив факт вчинення ним адміністративних та кримінальних правопорушень і не заперечував проти продовження відносно нього адміннагляду.

Рапортами працівників міліції про відсутність адміннаглядового ОСОБА_6 за місцем проживання.

Аркушем контролю за виконанням обмежень, та реєстраційним аркушем у відношенні піднаглядного ОСОБА_6 , з яких зокрема вбачається, відсутність останнього за місцем проживання.

Постановою про зупинення досудового розслідування та розшук підозрюваного ОСОБА_6 від 09.06.2015 р., та про заведення оперативно розшукової справи «Розшук».

Довідкою громадської організації «Волна» від 18 березня 2016 року №129, згідно якої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 24 травня 2015 року по 05 січня 2016 року знаходився в реабілітаційному центрі закритого типу ГО «Волна», яке розташоване за адресою м. Полтава, с. Тахтаулово, пр-вул. Березовий, буд.10.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 , що він розцінював викрадені речі, як такі, що належать йому на праві власності, колегія суддів розцінює як захисну версію для уникнення відповідальності. Така позиція суду ґрунтується на наявних доказах в матеріалах провадження, які цілком узгоджуються між собою.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 , що перебування його в реабілітаційному центрі закритого типу ГО «Волна», яке розташоване в м. Полтава, є поважною причиною для самовільного залишення ним місця проживання, колегія суддів також вважає безпідставними.

Так, статтею 395 КК України передбачена відповідальність за самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, а також неприбуття без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі.

Обставиною, що виключає відповідальність за ст. 395 КК, є наявність на боці піднаглядного поважних причин для неприбуття до обраного місця проживання у вста¬новлений строк або для самовільного його залишення. До таких причин насамперед належать об¬ставини, передбачені статтями 39-41 КК (крайня необхідність, фізичний або психічний примус, виконання наказу або розпорядження).

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що перебування обвинуваченого ОСОБА_6 в реабілітаційному центрі закритого типу ГО «Волна», не є поважною причиною залишення обвинуваченим ОСОБА_6 свого місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Висновок суду першої інстанції про кваліфікацію дій, доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадження і досліджених в судовому засіданні доказів, яким, судом першої інстанції, дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийняте законне та обґрунтоване рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_6 вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та його позицію до вчиненого, який вчинив умисні злочини, який за місцем проживання характеризується посередньо, згідно медичної довідки на обліку у психіатра не перебуває, згідно довідки Прилуцького наркологічного диспансеру від 24 квітня 2015 року № 297 знаходиться на «проф» огляді. Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, страждає хронічним алкоголізмом, потребує примусового лікування від алкоголізму, раніше неодноразово судимого, на шлях виправлення не став і вчинив нові злочини протягом невідбутого покарання, позицію потерпілих, які просили суворо його не карати, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставини, що обтяжують покарання: рецидив злочинів, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Так, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції враховані всі обставини при призначенні покарання.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3