Номер провадження: 11-сс/785/1065/17
Головуючий у першій інстанції Дерус
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.07.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 30 червня 2017 року про відмову в застосуванні до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №000690 від 30 червня 2017 року, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 30 червня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст.186, ч.2 ст.162 КК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді прокурор Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що слідчий суддя не дав належної оцінки ризику незаконного впливу на потерпілого у вказаному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_7 знайомий з потерпілим ОСОБА_9 , який під час допиту вказав, що неодноразово отримував погрози від підозрюваного. Також прокурор зазначає, про існування ризику того, що перебуваючи на свободі підозрюваний може вчинити новий злочин,

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, думку захисника ОСОБА_6 , яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., заява №42310/04, суд наголошує, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Крім того, за відсутності обґрунтованої підозри особу за жодних обставин не може бути затримано або взято під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри.

Частина 2 статті 177 нового КПК містить важливу гарантію від свавільного застосування запобіжного заходу, а саме вимогу, щоб жоден запобіжний захід не можна було застосовувати без наявності обґрунтованості підозри.

КПК встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що, за визначенням ЄСПЛ є необхідною умовою законності тримання під вартою (рішення у справі Нечипорук та Йонкало проти України (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04, § 219).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення.

Апеляційний суд дійшов висновку, що на час звернення з клопотанням про застосування запобіжного заходу підозра за ч.2 ст.15, ч.3 ст.186, ч.2 ст.162 КК України, про яку органом досудового розслідування повідомлено ОСОБА_7 є необґрунтованою.

Так, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20 січня 2017 року між ПАТ «ЕРДЕ БАНК» та ОСОБА_7 , зареєстрованого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_10 . Договір купівлі - продажу був укладений на підставі протоколу Ns 1 про проведення аукціону в електронній формі від 10.01.2017 р. Покупець ОСОБА_7 оплатив повну вартість квартири 20 січня 2017 р. Право власності ОСОБА_7 підтверджується витягом з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якого ОСОБА_7 є власником квартири АДРЕСА_2 .

ПАТ «ЕРДЕ БАНК» володів вказаною квартирою на підставі Рішення Приморського районного суду м.Одеси по справі № 522/1897/ 14-ц. Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що 04 серпня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Ерде Банк» (Банк) та ОСОБА_11 (далі Позичальник) було укладено Кредитний договір. Відповідно до п.1.1.-1.4. Кредитного договору Банк прийняв на себе зобов`язання надати Позичальнику кредитні кошти в розмірі 70000,00 доларів США (сімдесят тисяч доларів США 00 центів), а Позичальник прийняв зобов`язання повернути Банку грошові кошти за кредитом до 03 серпня 2012 року включно, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 17 (сімнадцяти) процентів річних, інші платежі та виконати належним чином інші зобов`язання передбачені умовами Кредитного договору. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання Позичальника за Кредитним договором, 04 серпня 2011 року між Банком та ОСОБА_11 був укладений Іпотечний договір, а також Договір про зміни №l до нього від 03 серпня 2012 року з реєстровим №1866.

Відповідно до Іпотечного договору від 04 серпня 2011 року та Договору про зміни №1 до нього від 03 серпня 2012 року, Позичальник передав, а Банк прийняв в іпотеку на умовах визначених договором нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , що складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 42,2 кв.м., загальною площею 101,4 кв.м., що належить Позичальнику на праві приватної власності. 04 серпня 2011 року між Банком та Позичальником було укладено Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Судом встановлено, що відповідач, ОСОБА_11 , не виконав свої зобов`язання, які виникли в нього відповідно до укладеного між сторонами по справі Кредитного договору №К-178/11 від 04.08.2011 р. та Додаткової угоди №01 від 03.08.2012 р.

Станом на 14 січня 2014 року, загальна прострочена заборгованість ОСОБА_11 за Кредитним договором 178/11 від 04.08.2011 р. та Додаткової угоди №01 до нього від 03.08.2012 р. становить 1 074 915,75 грн. Згідно Висновку про вартість майна №696, станом на 10.10.2013 р. ринкова вартість Предмета іпотеки становить 732 500,00 грн.

Банк зобов`язання за Кредитним договором №К-178/11 перед ОСОБА_11 виконав в повному обсязі, а саме надав кредитні кошти у передбаченому розмірі, але Позичальник зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, тобто не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки.

Судом вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру в АДРЕСА_1 , шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «ЕРДЕ БАНК» права власності на вказану квартиру в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К-178/11 від 04.08.2011 року.

28 лютого 2017 року колишній власник вказаної квартири ОСОБА_11 запропонував ОСОБА_7 придбати квартиру за адресою АДРЕСА_1 , на що ОСОБА_7 погодився з пропозицією та був укладений попередній договір купівлі-продажу від 28.02.2017р. Згідно умов попереднього Договору договір купівлі-продажу квартири мав бути укладений до 28.04.2017 р. Однак ОСОБА_11 квартиру не купив, не з`явився на підписання договору у нотаріуса, пояснюючи це відсутністю грошей та відмовився взагалі її купувати.

Після неодноразових зустрічей та відмови купити квартиру ОСОБА_11 був знятий з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою.

ОСОБА_7 завчасно попередив ОСОБА_11 про свій приїзд 27 червня 2017 р. з метою здати квартиру в оренду. Отже, 27 червня 2017 р. власник вказаної квартири ОСОБА_7 та його представник за довіреністю ОСОБА_12 приїхали за адресою з метою поміняти замки та здати її в оренду.

Коли ОСОБА_7 та ОСОБА_12 спробували поміняти замки приїхали працівники поліції, в тому числі слідчій ОСОБА_13 . Працівники поліції вимагали звільнити вхід до квартири. Слідчому надали документи, підтверджуючі право власності ОСОБА_7 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , а саме договір купівлі-продажу та витяг з Державного реєстру нерухомого майна.

Відповідно до клопотання слідчого 17 лютого 2017 р. ОСОБА_12 з невстановленими особами нібито проникли до квартири. ОСОБА_14 взагалі був відсутній в цей час в м. Одеса.

Однак згідно з витягами з ЄРДР ОСОБА_11 звернувся до поліції з заявою про злочин тільки через три з половиною місяця, а саме в кінці травня. Апеляційний суд розцінює звернення ОСОБА_11 до поліції з заявами про правопорушення пов`язано з тим, що суди відмовили йому у визнанні недійсним протоколу аукціона та він всіма способами намагається уникнути виконання своїх зобов`язань по поверненню коштів.

Ст.162 КК України передбачає незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян.

Враховуючи викладене, а також ту обставину, що ОСОБА_7 є законним власником квартири за адресою АДРЕСА_1 , апеляційний суд вважає в діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбаченого ст.162 КК України.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не зміг обґрунтувати підозру ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 ч.3 ст.186, ч.2 ст.162 КК України та не надав доказів, на підтвердження вказаної підозри.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.2 вказаної статті слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Враховуючи ту обставину, що прокурор не зміг обґрунтувати підозру ОСОБА_7 належними та допустимим доказами, слідчий суддя дійшов правильного висновку про відсутність передбачених КПК України підстав для задоволення клопотання слідчого та застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, в зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування.
Керуючись статтями 177, 178, 183, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 30 червня 2017 року про відмову в застосуванні до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст.186, ч.2 ст.162 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3