АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-сс/790/1984/16 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі осіб, які претендують на власність майна, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові матеріали даного провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 02.12.2016 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Зазначив, що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 02.12.2016 року, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 02.12.2016 року під реєстровим № 1884 посвідчено договір купівлі-продажу вказаної квартири, за яким право власності перейшло до ОСОБА_8 тому на даний час існують ризики у вигляді можливості відчуження цієї квартири.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора про задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді, перевіривши матеріали судової справи, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи із наступного.
В клопотанні прокурора зазначено, що вказана квартира, загальною площею 82,9 кв. м., житловою площею 52, 3 кв. м., належала ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Третьою Харківською державною нотаріальною конторою 20.05.2010 (р.№ 1-209), а також на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.01.1996 року відділом приватизації Державного науково-виробничого об`єднання «Турбоатом» (реєстраційний № 702).
В клопотанні прокурор вказав, що квартира є речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме предметом скоєного злочину, що набутий внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
В обґрунтування клопотання прокурором також зазначено, що право власності на квартиру переходило на підставі судових рішень, які згодом були скасовані та неодноразово скасовувався арешт на вказану квартиру, оскільки тривалість строку арешту майна пов`язана з не встановленням на даний час, місцезнаходження ОСОБА_10 та інших невстановлених осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення.
Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора, слідчий суддя послався на те, що впродовж тривалого строку досудового розслідування повідомлення про підозру нікому не пред`явлено та власник майна не вчинив ніяких дій щодо приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаної квартири.
Колегія суддів не погоджується з висновком районного суду щодо відсутності необхідності накладення арешту на майно, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що у даному випадку має місце вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України, а саме факт придбання права на чуже майно шляхом обману (шахрайства).
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та
або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Із представлених матеріалів справи, а також доводів прокурора, наданих у судовому засіданні, вбачається, що квартира АДРЕСА_1 є речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме предметом скоєного злочину, що набутий внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та існує ризик приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаної квартири.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає прийняте районним судом рішення поспішним та приходить до висновку про необхідність накладення арешту на майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку на час розгляду справи зареєстроване за ОСОБА_8 .
Керуючись ст.ст.392,404,405, ч.3 ст.407,418,419, ч.2 ст.422,423 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 02.12.2016 року про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, - скасувати.
Апеляційну скаргу прокурора, задовольнити.
Клопотання прокурора, - задовольнити.
Накласти арешт у виді заборони розпорядження,відчуження (через його відчуження шляхом передачі у власність іншим особам) на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку на час розгляду справи зареєстроване за ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02.12.2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_7 під реєстровим № 1884.
Оскарження даної ухвали, в порядку ч.4 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено.
Головуючий Судді