1-кп/357/478/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.06.2017 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого- ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому провадженні в залі суду № 3 міста Біла Церква, Київської області обвинувальний акт з угодою у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 30000252 від 20.11.2015 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шубринець, Заставнівського району, Чернівецької області, українця, громадянина України, засудженого вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 25 квітня 2015 року за ч. 1,2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з випробувальним строком 1 рік 2 місяці, розлученого, із неповною середньою освітою, 14 серпня 2015 року призваний під час мобілізації Кіцманським ОРВК Чернівецької області, оператора - топогеодезиста гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

В с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем самовільно залишив військову частину в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Злочин було вчинено за таких обставин:
14 серпня 2015 року солдата ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 було призвано на військову службу під час мобілізації.

З 10 жовтня 2015 року відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) №14 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу цієї ж частини, яка до 8 лютого 2016 року дислокувалася по АДРЕСА_2 , і призначено на посаду оператора - топогеодезиста гаубичної самохідно артилерійської батареї гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону цієї ж військової частини.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_5 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен був керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків.
Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, солдат ОСОБА_5 близько 21 години 12 листопада 2015 року, діючи в порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, без поважних причин, в умовах особливого періоду самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .

В період з 12 листопада 2015 року до 15 листопада 2016 року солдат ОСОБА_5 ухилявся від обов`язків військової служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

15 листопада 2016 року солдат ОСОБА_5 був затриманий працівниками правоохоронних органів, після чого, 17 листопада 2016 року він був доставлений до військової прокуратури Білоцерківського гарнізону.

На підставі ч. 2 ст.469 КПК України в судовому провадженні суду була надана угода про визнання винуватості від 27 червня 2017 року укладена між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , яку в судовому засіданні прокурор у справі ОСОБА_3 обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_4 просять затвердити.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, яка відповідно до ч.2,5 ст.469 КПК України може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Як вбачається із вказаної угоди прокурор у справі ОСОБА_3 будучи уповноваженим відповідно до ст. 37 КПК України та обвинувачений ОСОБА_5 у відповідності до ст.ст. 468,469, 470,472 КПК України уклали угоду, на підставі якої обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про винуватість, наслідки її невиконання. Також сторони погодилися на призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі.

Судом під час судового засідання роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_5 наслідки затвердження такої угоди, передбачені ст. 474 КПК України.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінально процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Переконавшись в тому, що обвинувачений ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином , внаслідок якого шкода завдана лише суспільним інтересам, та в тому, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє наслідки затвердження такої угоди, а також в тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є актом насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок, суд вважає за необхідне затвердити вказану угоду, оскільки підстав для відмови в затвердженні угоди, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України суд не встановив.

Враховуючи вище наведені підстави суд вважає, що подальше виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 неможливо здійснити в умовах без ізоляції від суспільства, оскільки він не бажає ставати на шлях виправлення.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

ОСОБА_5 засуджений вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 25 квітня 2015 року за ч. 1,2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з випробувальним строком 1 рік 2 місяці. Тому суд вважає за необхідне остаточне покарання обрати за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 25 квітня 2015 року за ст. 185 ч.1,2 КК України та остаточно призначити покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 до вступу вироку в силу суд вважає за необхідне залишити попередню- тримання під вартою та утримувати його на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Керуючись ст. ст. 314,374, 474,475, 484 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 27 червня 2017 року, укладену між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , по кримінальному провадженню внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 30000252 від 20.11.2015 року.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України та призначити йому покарання за ст. 407 ч. 4 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_5 шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 25 квітня 2015 року за ст. 185 ч.1,2 КК України та остаточно призначити покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 15.11.2016 року.

Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання перебування його під вартою з 15.11.2016 року по 20.06.2017 року на підставі ч.5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити попередній- тримання під вартою та утримувати його на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів, з моменту проголошення вироку.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.2 ст. 473 КПК України.

Згідно ч.6 ст. 376 копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя: ОСОБА_1 ,