Справа № 154/2779/16 Провадження №11-кп/773/182/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 серпня 2017 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 29 грудня 2016 року, яким -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з неповною загальною середньою освітою, неодружений, не працює, інвалід ІІІ групи, раніше неодноразово судимий, останній раз 03.04.2015р. Володимир-Волинським міським судом Волинської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 місяці; -

визнаний винним за ст.121 ч.2 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання період перебування його під вартою з 11.08.2016р. до вступу вироку у законну силу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбуття покарання визначено рахувати з 11.08.2016р.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_8 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 20888,43 грн. на відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди та 250000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Вироком вирішено питання про судові витрати та речові докази.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він 11 серпня 2016 року приблизно о 15 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у сквері, розташованому поряд з історичним музеєм, що по вул. Івана Франка, 6, в м.Володимирі-Волинському, Волинської області, під час конфлікту із ОСОБА_11 , який виник раптово під час спільного розпивання спиртних напоїв, умисно наніс удар порожньою скляною пляшкою та декілька умисних ударів кулаками рук і ногами в ділянку голови та обличчя ОСОБА_11 , внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась забоєм головного мозку із крововиливами під м`яку мозкову оболонку, забійних ран та різаних ран обличчя, зламу кісток носа, саден та синців обличчя, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, та від яких того ж дня близько 15год. 55хв. потерпілий ОСОБА_11 помер неподалік вказаного місця події.
Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі та доповненні до неї вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Стверджує, що суд неправильно прийшов до висновку про його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, оскільки він захищався від неправомірних дій потерпілого, який був ініціатором бійки та першим наніс йому удар, а сам він перебував в стані сильного душевного хвилювання. Вважає, що судом безпідставного та невмотивованого призначено покарання без застосування до нього вимог ст.69 КК України. Просить вирок суду першої інстанції скасувати, перекваліфікувати його дії на ст.ст. 123, 124, 128 КК України або ст. 119 КК України, в задоволені цивільного позову просить відмовити.

В запереченнях на апеляцію прокурор та потерпілий ОСОБА_10 , кожен зокрема, вказують на обґрунтованість вироку суду першої інстанції та просять залишити його без змін.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляцію, просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив апеляцію обвинуваченого та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винності ОСОБА_8 в нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть ОСОБА_11 . Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги визнавальні показання обвинуваченого в судовому засіданні щодо обставин події, які є послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема і висновком судово-медичної експертизи №85 від 11.08.2016 р. тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_11 , який є науково-обгрунтованим та піддавати його сумніву в суду підстав немає і згідно якого закрита черепно мозкова травма відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння і в даному конкретному випадку призвела до смерті потерпілого ОСОБА_11 . Зазначено, що забій головного мозку міг утворитись як в наслідок удару пляшкою так і в наслідок ударів кулаками та ногами сторонньої особи.

Як роз`яснив Пленум ВСУ в п.5 постанови №1 від 26.04.2002р. «Про судову практику у справах про необхідну оборону», щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.
Суд першої інстанції дотримався роз`яснень даної постанови та обґрунтовано не взяв до уваги показання обвинуваченого про те, що він лише перевищив межі необхідної оборони, оскільки вони спростовані частково показаннями самого обвинуваченого.

Обвинувачений своїми показаннями викриває себе, оскільки чітко вказує на локалізацію, характер та послідовність нанесення ударів потерпілому, окрім того, не заперечував того, що потерпілий йому лише наніс один удар, в подальшому більше будь-яких ударів не наносив.

Доводи апелянта щодо вчинення ним злочину в стані сильного душевного хвилювання спростовуються висновками судовопсихіатричної експертизи №209 від 08.09.2016 р., згідно якого в останнього ознак будь якого психічного захворювання а рівно тимчасово хворобливого розладу психічної діяльності в період, що відноситься до часу вчинення інкримінованого йому правопорушення, не виявлялося, він перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації (простого алкогольного сп`яніння), і міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Крім того, згідно акту №381 наркологічної експертизи, у ОСОБА_8 наявні психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, в даний час утримання. Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю із шкідливими наслідками.

За таких обставин, саме показання обвинуваченого, які суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_8 умисно наніс потерпілому ОСОБА_11 тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть, у зв`язку з чим, його дії правильно кваліфіковані за ст.121 ч.2 КК України.

Будь-яких об`єктивних даних про наявність в діях обвинуваченого складу одного із злочинів, передбачених ст.ст. 119, 123, 124 чи 128 КК України, матеріали кримінального провадження не містять.

Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання без застосування ст. 69 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого через тяжкість покарання є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а саме, те, що останній є інвалідом третьої групи, однак, раніше неодноразово судимий, після відбуття покарання продовжив злочинну діяльність, та знову вчинив тяжкий умисний злочин, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та перевиховання.

Враховано судом і поведінку загиблого.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючою обставиною по справі є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, і це не оспорюється обвинуваченим.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляції обвинувачений, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а тому підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Доводи ОСОБА_8 які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

Що стосується невизнання обвинуваченим цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 , то судом першої інстанції вмотивовано його задоволено в частині стягнення матеріальної шкоди та враховано характер суспільно-небезпечного діяння, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань потерпілого ОСОБА_10 , а також інші обставини, що мають істотне значення втрата сина, інтенсивні фізичні, душевні, психічні переживання, що потягло до незворотних негативних змін в його житті, викликані незручності для повсякденного його життя, порушення звичайного способу життя, стан здоров`я матері, її інвалідність, вимоги розумності і справедливості, матеріальний стан, та обґрунтовано визначено розмір моральної шкоди в розмірі 250000 гривень.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а судовий розгляд в суді першої інстанції проводиться у відповідності до ч.1 ст.337 КПК України в межах висунутого обвинувачення.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 29 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді