АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/677/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 583 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

особи відносно якої прийнято

рішення про тимчасовий арешт ОСОБА_8

перекладача ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 січня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотанням прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_10 та застосовано

до громадянина республіки Узбекистан ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Хоземської області Республіки Узбекистан, узбека, який не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

тимчасовий арешт на строк 40 діб до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Республіки Узбекистан.

Постановлено строк тимчасового арешту рахувати з 20.20 годин 14.01.2017 року по 20.20 годин 22.02.2017 року.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що суд, встановивши особу затриманого ОСОБА_8 як громадянина республіки Узбекистан, дані про його обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) на території республіки Узбекистан, дані про час та місце, підстави його затримання на території України, дійшов висновку про наявність підстав згідно ст. 583 КПК України для застосування щодо ОСОБА_8 тимчасового арешту в межах передбаченого законом строку протягом 40 діб до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Республіки Узбекистан.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність, необгрунтованіть, порушення вимог КПК України, постановити нову ухвалу, якою визнати незаконним затримання 14.01.2017 року ОСОБА_8 та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування щодо нього тимчасового арешту.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, захисник зазначає, що затримання ОСОБА_8 відбулося з порушеннями вимог кримінального процесуального та міжнародного законодавства. Так, захисник зазначає, що відповідно до протоколу про затримання особи від 14 січня 2017 року, затримання ОСОБА_8 здійснив ТВО начальника 1-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_11 , який, відповідно до пункту 307 Інструкції з організації оперативно-службової діяльності відділу прикордонної служби Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом прикордонної служби України від 29 грудня 2009 року № 1040, не наділений такими повноваженнями.

Крім того, апелянт зазначає, що стороною захисту встановлено, що уповноваженою особою, яка затримала ОСОБА_8 , велась відеофіксація затримання, про проведення якої та наявність технічного носія цієї фіксації, в протоколі про затримання відсутня інформація.

Також, захисник зазначає, що ОСОБА_8 не володіє державною мовою, та в порушення ст. 29, 42, 581 КПК України для доведення до нього процесуальних документів не було запрошено перекладача з української на узбецьку мову. Додає, що в протоколі про затримання особи відсутні будь-які посилання на документи, на підставі яких прийнято рішення щодо затримання ОСОБА_8 , і на те, що вони були доведені до затриманого.

Крім того, захисник зазначає, що стороною захисту перед початком розгляду даного клопотання, подано слідчому судді Солом`янського районного суду міста Києва скаргу про незаконність затримання ОСОБА_8 , яка в порушення положень КПК України, не була розглянута слідчим і по ній не прийнято рішення.

Далі захисник зазначає, що застосувавши по відношенню до ОСОБА_8 тимчасовий арешт, слідчий суддя не взяв до уваги ту обставину, що ОСОБА_8 не було відомо про те, що 15.11.2016 року його притягнуто в кримінальній справі як обвинуваченого та щодо нього застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також апелянт зазначає про необґрунтований висновок слідчого судді стосовно того, що відповідно до кримінального-процесуального закону, у суду відсутнє право застосовувати при обранні тимчасового арешту інші запобіжні заходи, передбачені діючим КПК України, в тому числі і заставу.

Захисник вказує, що правовий статус ОСОБА_8 , визначений в кримінальному провадженні щодо нього в Республіці Узбекистан, не дозволяє притягати його до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини в Україні та зазначає, що слідчим суддею не взято до уваги довідку, яка підтверджувала те, що ОСОБА_8 уже відбув покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 167 КК Республіки Узбекистан, вина у скоєнні якого з такими ж самими обставинами, повторно інкримінується йому постановою про притягнення до відповідальності в якості обвинуваченого від 15.11.2016 року. Додає, що українській стороні не надавалось підтвердження того, що державні органи Республіки Узбекистан намагалися повідомити ОСОБА_8 про відкриття проти нього кримінального переслідування.

Також автор апеляційної скарги звертає увагу суду на те, що слідчий суддя необґрунтовано визнав доказом додане прокурором до клопотання «Определение о применении меры пресечения в виде заключения под стражу», оскільки вона завірена з порушенням встановленого порядку.

У підсумку захисник вказує, що ОСОБА_8 не є суб`єктом тих діянь, які йому інкримінуються узбецькою стороною, у зв`язку із чим підстави підозрювати його у скоєнні злочину, передбаченого ст. 243 КК Республіки Узбекистан відсутні.

Захисник зазначає, що ОСОБА_8 не ухилявся від правосуддя у запитуючої сторони, дотримувався усіх умов під час ведення стосовно нього кримінального провадження; його здоров`я потребує відповідних стаціонарних умов для його покращення, що в умовах слідчого ізолятора, зробити неможливо. Додає, що захисником, за проханням ОСОБА_8 , орендована квартира строком на 6 (шість) місяців.

Крім того, захисник вказує на те, що судом не розглядалось клопотання компетентних органів Республіки Узбекистан передане поштою з проханням взяти під варту ОСОБА_8 до одержання вимоги про видачу, а відсутність такого клопотання, на думку апелянта, є порушенням порядку застосування тимчасового арешту відповідно до Мінської Конвенції і національного законодавства України. Додає, що тримання під вартою ОСОБА_8 порушує його основоположні права людини.

Вислухавши доповідь судді, пояснення захисника та особи, відносно якої застосовано тимчасовий арешт, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, управлінням по боротьбі з організованою злочинністю та корупцією Генеральної прокуратури України Республіки Узбекистан здійснюється досудове розслідування кримінальної справи №25/16-2404 за підозрою громадянина Узбекистану ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 167 ч. 3 п.п. «а», «в». 178 ч. 3, 209 ч. 2 п.п. «а», «б» 243 УК Республіки Узбекистан, що відповідають злочинам, передбаченим ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК України, за підозрою у привласненні останнім державних коштів на суму 262 млрд. 480 млн. 393 тис. 106 сум, укриття іноземної валюти на суму 195 млн. 290 тим. 103,7 доларів США, 271 тис. 602 Євро, повторного службового підроблення та легалізацію доходів, отриманих в результаті злочинної діяльності на суму 77,4 млн. швейцарських франків та 200 тис. латвійських лат (в еквіваленті 207 млрд. 293 млн. 283,8 тис. сум).

Згідно постанови заступника начальника Управління по боротьбі з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури Республіки Узбекистан ОСОБА_12 про притягнення в якості обвинуваченого в кримінальній справі від 15.11.2016 року громадянина Узбекистану ОСОБА_8 , притягнуто до кримінальної відповідальності в кримінальній справі №25/16-2404 за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 167 ч. 3 п.п. «а», «в». 178 ч. 3, 209 ч. 2 п.п. «а», «б» 243 УК Республіки Узбекистан.
Інкриміновані компетентними органами Республіки Узбекистан ОСОБА_8 злочини відповідають злочинам, передбаченим ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК України і є екстрадиційними, оскільки передбачають покарання на строк більше року позбавлення волі.

Постановою заступника начальника Управління по боротьбі з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури Республіки Узбекистан ОСОБА_12 від 15.11.2016 в кримінальній справі №25/16-2404 за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 167 ч. 3 п.п. «а», «в». 178 ч. 3, 209 ч. 2 п.п. «а», «б» 243 УК Республіки Узбекистан, оголошено громадянина Узбекистану ОСОБА_8 в розшук та прийнято рішення про його етапування.
14.01.2017 року працівниками Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України щодо громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_8 угли, відповідно до ст. 208, 582 КПК України складено протокол про затримання, який згідно з обліками Генерального секретаріату Інтерполу значиться у міжнародному розшуку з метою арешту та подальшої екстрадиції до Республіки Узбекистан.

Ухвалою Яшнободського районного суду м. Ташкента від 15.11.2016 року щодо ОСОБА_8 застосовано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановлено затримати та доставити до МВС Республіки Узбекистан після фактичного затримання.

Прокурор Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_13 , звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування тимчасового арешту відносно громадянина республіки Узбекистан ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком 40 діб до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Республіки Узбекистан.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 січня 2017 року вказане клопотанняпрокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_10 задоволено та застосовано до громадянина республіки Узбекистан ОСОБА_8 тимчасовий арешт на строк 40 діб до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Республіки Узбекистан.

Зокрема, як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих прокурором матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, вислухав пояснення прокурора, захисника та особу, відносно якої ставилося питання про застосування тимчасового арешту, та обґрунтовано прийняв рішення про застосування до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасового арешту на 40 діб до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Республіки Узбекистан.

При постановленні ухвали слідчим суддею дотримані вимоги чинного КПК України, Конвенції про правову допомогу і правові стосунки по цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року.

Слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про застосування щодо ОСОБА_8 тимчасового арешту на 40 діб до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Республіки Узбекистан, з чим погоджується і колегія суддів, виходячи з даних про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях (злочинів) на території Республіки Узбекистан, даних про час та місце, підстави його затримання на території України.

Доводи адвоката щодо порушення законодавства під час затримання, а саме: відсутність перекладу на узбецьку мову та відсутність посилання на документ, який є підставою для затримання, не знайшли свого підтвердження і спростовуються доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що ОСОБА_8 повідомлено про затримання зрозумілою йому мовою (російською), а підставою затримання було перебування особи в міжнародному розшуку за ініціативою компетентних органів Республіки Узбекистан.

Доводи адвоката щодо невідповідності протокола затримання вимогам КПК України не є визначеною законом підставою для відмови у задоволенні клопотання та судом не встановлено порушень, які могли вплинути на правильність прийнятого рішення.

Непереконливими є і доводи апелянта щодо не розгляду його скарги на затримання ОСОБА_8 , поданої в порядку ст. 206 КПК України, оскільки ця скарга міститься в матеріалах справи та її доводам слідчим суддею надано відповідну оцінку в оскаржуваній ухвалі.

Передчасними є доводи адвоката щодо неврахування судом тих обставин, що ОСОБА_8 вже відбув покарання, йому не було відомо про порушення справи проти нього та неправильно визначено статті КК України, які відповідають кримінальним правопорушенням, оскільки ці обставини мають бути досліджені під час вирішення питання про екстрадицію.

Також непереконливими є доводи адвоката щодо порушень, які мали місце при завіренні копій документів, оскільки ініціатором клопотання додано до нього документи, які завірені відповідним чином, а аналіз наявності чи відсутності порушення завірених копій Узбекською стороною виходить за межі компетенції слідчого судді.

Посилання адвоката на неврахування стану здоров`я ОСОБА_8 не містить доказів того, що за своїм станом здоров`я він не може триматись під вартою.

Помилкове зазначення дати постановлення ухвали слідчого судді може бути підставою для звернення із заявою про виправлення описки, проте не тягне за собою скасування ухвали в цілому та не може бути підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що в матеріалах клопотання відсутні обставини та законні підстави, при яких тимчасовий арешт не може бути застосований, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422, 583 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 січня 2017 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_10 та застосовано до громадянина республіки Узбекистан ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасовий арешт на строк 40 діб до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Республіки Узбекистан, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4