Справа № 466/4896/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 грудня 2016 року Шевченківський районний суд м. Львова у складі :

головуючої судді ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львова кримінальне провадження № 0001893 про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рясне Яворівського району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, на утриманні малолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , згідно ст..88 КК України раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

в с т а н о в и в:

Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0001893, відомості про яке внесено в ЄРДР 30.05.2015р., ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 , враховуючи зміну 16.11.2016р. прокурором обвинувачення, обвинувачується в тому, що він 26.05.2015 року близько 10:00 години, перебуваючи на подвір`ї біля будинку на АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення потерпілій ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, під час словесного конфлікту схопив своєю рукою колишню дружину ОСОБА_6 за її праву руку в області зовнішньої поверхні правого плеча в середній третині, приклавши значну силу стиснув руку потерпілої, після чого відштовхнув останню, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 фізичну біль, а також тілесне ушкодження у вигляді синця на правій руці, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 877 від 10.06.2015 року відноситься до легкого тілесного ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, категорично заперечив та пояснив, що потерпіла ОСОБА_6 його колишня дружина. Він є власником частини будинку АДРЕСА_1 . До березня 2013р. він проживав у цьому будинку разом з потерпілою та синами. В березні 2013р. потерпіла та сини його побили, він звертався із заявами про притягнення їх до кримінальної відповідальності, однак провадження закрили. З цього часу йому чинилися перешкоди у користуванні будинком. 26.05.2015р. зранку він разом з двома майстрами приїхав за вказаною адресою і мав намір робити окремий вхід до кімнати, В цей час потерпілої не було. Вона приїхала і намагалася чинити їм перешкоди в цьому, стала коло вікна і не давала можливості проводити роботу. Між ними відбувався словесний конфлікт, під час якого потерпіла штовхала його, а він максимум міг відсунути її від вікна, щоб вона не заважала працювати. При цьому жодних ударів їй він не наносив, за руки її не хапав та руки потерпілої не стискав. Жодного умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілої він не мав. Після конфлікту була викликана поліція, проте ніяких синців чи слідів від ударів у ОСОБА_6 не було.

Заслухавши показання обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілої, показання свідків, експерта, перевіривши представлені суду стороною обвинувачення та стороною захисту письмові докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, в суді не доведена, його слід визнати невинуватими та виправдати.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні дала показання про те, що вона живе з дітьми за адресою: АДРЕСА_1 . Обвинувачений ОСОБА_5 має ключі від квартири та доступ до неї. Вони розлучилися, бо обвинувачений мав іншу жінку, не дбав про сім`ю та дітей. Обвинувачений ОСОБА_5 до 26.05.2016 р. звертався з заявою в поліцію про те, що вона не дає доступу до квартири, її викликав дільничний. Обвинувачений претендує на будинок, її захищають діти. Обвинувачений напередодні привіз будматеріали, а 26.05.2015 р. приїхав з майстрами і хотів пробивати з вікна двері. Вона в цей час була на роботі, приїхала з роботи та почала переконувати майстрів не робити цього. Вона стала спиною до вікна та не давала розбивати стіну. Майстри відійшли і після цього ОСОБА_5 схопив її за праву руку, шарпнув, відштовхнувши від вікна, від цього на руці утворився синець. Інших тілесних ушкоджень не було. Ударів ОСОБА_5 їй не завдавав. Додатково потерпіла зазначила, що будинок зареєстровано за ОСОБА_5 , вона в ньому не зареєстрована та справи про поділ майна в суді немає.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні дав показання про те, що обвинувачений є його батьком, а потерпіла його матір`ю. 26.05.2015р. зранку на АДРЕСА_1 приїхав ОСОБА_5 з майстрами влаштовувати замість вікна в будинку двері. Він повідомив про це по телефону матір. Коли вона приїхала, то не давала майстрам ставити двері замість вікна. Між батьками виник конфлікт. ОСОБА_6 дала ОСОБА_5 читати якісь документи з суду про заборону. ОСОБА_5 і ОСОБА_6 стояли один навпроти одного. ОСОБА_5 відштовхнув ОСОБА_6 правою рукою в праве плече, бо вона не давала йому встановлювати двері. В цей момент в руках у нього нічого не було.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні дала показання про те, що вона є сусідкою обвинуваченого та потерпілої. Зранку 26.05.2015 р. до неї зателефонувала ОСОБА_6 та повідомила, що ОСОБА_5 прийшов розбивати стіну та робити окремий вхід. Вона вийшла на подвір`я, стояла на відстані близько 5м від Гутковських. Між ними почався конфлікт, під час якого бійки не було і ударів один одному ніхто не наносив. Вони стояли на відстані 0,5м один від одного. ОСОБА_5 схопив ОСОБА_6 правою рукою за праву руку і відштовхнув від вікна в сторону щоб вона не перешкоджала майстрам вибивати стіну і встановлювати двері. Під час конфлікту майстри знаходилися поруч біля лавки. Коло них був і син ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні дав показання про те, що 26.05.2015р. він приїхав на АДРЕСА_1 для того, щоб замість вікна встановити двері до будинку. Проте на подвір`ї почався конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Потерпіла дала йому якісь документи, він читав їх приблизно десять хвилин та казав, що має право встановлювати двері. Під час цього ОСОБА_6 періодично правою стороною корпусу штовхала ОСОБА_5 в лівий бік. Той ОСОБА_6 не бив. Свідок знаходився він них на відстані 4,5-5 метрів.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні дав показання про те, що його попросили допомогти встановити двері замість вікна. До цього з ОСОБА_5 знайомий не був. Він ще з одним майстром ОСОБА_10 поїхали на об`єкт. На місці був син господарів, він подзвонив мамі, яка приїхала і почався конфлікт між нею та ОСОБА_5 , що тривав близько 15 хвилин. Конфлікт провокувала ОСОБА_6 . Вона розмахувала якимись документами, стояла зліва від обвинуваченого та не давала можливості працювати. Під час конфлікту свідок знаходився біля ОСОБА_12 , які сварилися між собою. Потім відійшов від них далі і спостерігав за тим, що відбувається, а саме лайка і штовхання з обох сторін. При цьому ОСОБА_5 лівим передпліччям відпихав від себе ОСОБА_6 в праву сторону. Удару він їй не наносив.

У відповідності до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Доказами винуватості ОСОБА_5 , крім показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , прокурор зазначає:

- Висновок експерта № 877 від 10.06.2015р., згідно якого у гр. ОСОБА_6 виявлено один синець на правій руці, який утворився від дії тупого предмета з обмеженою поверхнею, міг виникнути 26 травня 2015 року та відноситься до легкого тілесного ушкодження. Судовомедичних даних про утворення синця у потерпілої внаслідок падіння з висоти власного зросту на площину немає. Синець знаходиться в межах, доступних для дій власної руки (т.1, а.с.14);

- протокол проведення слідчого експерименту від 24.06.2015 року за участю потерпілої та фото до нього, згідно якого потерпіла ОСОБА_6 показує на статистові як саме обвинувачений ОСОБА_5 відштовхував її в сторону, завдавши тілесних ушкоджень (т.1 а.с.85-86);

- вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 03.06.2014 р., згідно якого ОСОБА_5 визнано винуватим у завданні тілесних ушкоджень ОСОБА_6 17.12.2013 р. ( т.1 а.с.87).

Відповідно до ст.240 КПК України слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин злочину.

Відповідно до ст.88 КПК України докази, які стосуються судимостей обвинуваченого, що не є предметом цього кримінального провадження, а також відомості щодо характеру або окремих рис характеру обвинуваченого, є недопустимими на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину.

Тому, вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 03.06.2014р. щодо підтвердження винуватості ОСОБА_5 суд визнає недопустимим доказом.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_13 дала пояснення про те, що вона проводила експертизу, яка покладена в основу обвинувачення та вказала, що синець потерпілої був діаметром 1 см. Механізм його утворення це тупий предмет з обмеженою поверхнею, міг утворитися від стискання руки. Внаслідок стискання синець міг бути один або кілька від пальців. Наявність синця залежить від сили стискання, віку особи, типу шкіри. Такий синець не може бути наслідком завдання удару.

Відповідно до загальних принципів судочинства визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведення її вини, а обвинувальний вирок може ґрунтуватися тільки на переконливих та безспірних доказах.

В ст.7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципів верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За статтею 62 Конституції України, ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Статтею 94 КПК України, встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до приписів ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 373 КПК України встановлено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

В кримінальному провадженні доказами є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню, що врегульовано ст.84 КПК України.

За ч.1 ст.125 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження.

Об`єктивна сторона складу цього злочину полягає в заподіянні легкого тілесного ушкодження.

Суб`єктивна сторона злочину, що розглядається, характеризується тільки умисною виною. Відповідальність за ст.125 КК України настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження. Заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережної форми вини не є караним за ст.125 КК України.

Доказ обвинувачення - висновок судово-медичної експертизи № 877 від 10.06.2015р. суд розцінює як доказ виявлення у потерпілої легкого тілесного ушкодження, яке могло утворитися 26.05.2015р.

Жоден з допитаних судом свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , які були присутні 26.05.2015р. під час конфлікту між потерпілою та обвинуваченим, не ствердив в судовому засіданні про умисел обвинуваченого на заподіяння потерпілій тілесного ушкодження. В той же час, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які раніше з обвинуваченим знайомі не були та не заінтересовані у вирішенні даної справи, дали показання про те, що потерпіла ініціювала конфлікт, штовхала ОСОБА_5 . При цьому, ОСОБА_5 активних дій відносно неї не вчиняв, ударів їй не наносив, за руку її не стискав. Підстав для сумніву у правдивості їх свідчень в суду немає.

Показання свідка ОСОБА_8 , сина обвинуваченого, який в стосунках між батьками підтримує позицію матері, про те, що ОСОБА_5 відштовхнув ОСОБА_6 правою рукою в праве плече, та свідка ОСОБА_9 , яка є товаришкою потерпілої, а та хрещеною матір`ю її сина, що ОСОБА_5 схопив ОСОБА_6 правою рукою за праву руку і відштовхнув від вікна в сторону, суд оцінює критично. Проте, і ці свідки також у своїх показаннях не вказували на те, що обвинувачений, приклавши значну силу стиснув руку потерпілої, після чого відштовхнув останню. Показання цих свідків також не свідчать про наявність в діях обвинуваченого умислу на заподіяння потерпілій тілесного ушкодження.

Показання потерпілої ОСОБА_6 суд розцінює як її особисту позицію і своє бачення подій, що відбулися між нею та ОСОБА_5 , з яким вони перебували у шлюбі, а зараз між ними вкрай неприязні стосунки, тому суд не може ці показання прийняти як беззаперечні докази вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, обвинувачення в якому підтримала потерпіла.

Таким чином, підстав у суду для обґрунтованого, переконливого, неспростовного висновку про наявність в діях обвинуваченого прямого або непрямого умислу на заподіяння тілесного ушкодження потерпілій немає.

Суд не виключає, що 26.05.2015р. в ході конфлікту між потерпілою та обвинуваченим, останній з необережності міг заподіяти потерпілій легке тілесне ушкодження, однак таке діяння не є кримінально карним та не передбачає відповідальність за ст.125 КК України.

Суд, постановляючи вирок у даному кримінальному провадженні, звертає особливу увагу на один із конституційних принципів, закладених в ст. 62 Конституції України, за яким ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, тому що доведення вини - це завдання сторони обвинувачення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 29.06.1990року №5 "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" визнано неприпустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Згідно ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Зазначені конституційні положення та положення чинних міжнародних договорів відображені в кримінальному процесуальному законодавстві України.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантує кожному право на справедливий суд; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23.02.2006р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права».

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Сумнівний характер вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому суспільно-небезпечного діяння не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій вияв в практиці Європейського суду з прав людини.

Правова позиція Європейського суду з прав людини щодо цього відображена у п. 43 Рішення від 14 лютого 2008 р. у справі Кобець проти України. Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм поза розумним сумнівом. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.

У рішенні від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України» зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумцій факту.

Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п.86 рішення ЄС від 11.07.13 року у справі «Вєренцов проти України»).

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Так, у справі «Барбера, Мессегу і Хабардо проти Іспанії» від 6.12.1998 p. (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний скоїв злочин, який ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що за змістом пункту 2 статті 6 Конвенції, докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, повинні відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Згідно п.49 рішення Європейського Суду з прав людини від 18.12.2008р. у справі «Луценко проти України» у разі виникнення сумнівів стосовно достовірності певного джерела доказів відповідно зростає необхідність підтвердження його доказами з інших джерел. Однак таких доказів суду у даній справі не надано.

Таким чином, оцінюючи та аналізуючи подані сторонами докази в їх сукупності, слід дійти висновку, що представлені стороною обвинувачення та досліджені і перевірені судом докази не дають підстав для обґрунтованого, вмотивованого, переконливого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Отже, ОСОБА_5 слід визнати невинуватими та виправдати в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

У зв`язку із виправданням ОСОБА_5 цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 7000грн., відповідно до ч.3 ст.129 КПК України, залишити без розгляду.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався. Судових витрат у справі немає.

Керуючись ст.ст.7,8,9,370,373,374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_5 визнати невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 7000грн. залишити без розгляду.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_14 -Шумська