24.01.2017
Справа № 494/31/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.01.2017 м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
судді ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
потерпілої - ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 122 Кримінального кодексу України (далі - КК України),-
ВСТАНОВИВ:
16.01.2017 року до Березівського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт та додані документи за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 122 КК України.
В підготовчому судовому засіданні прокурор , обвинувачений та потерпіла висловили думки про можливість призначення судового розгляду.
Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, доходить висновку, що він на підставі пункту 3 частини третьої статті 314 Кримінально-процесуального кодексу України (далі КПК України) підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Відповідно до пункту 3 частини третьої ст. 314 КПК України «У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення: про повернення обвинувального акту…, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу».
Зміст обвинувального акту, порядок його складання та затвердження, а також які документи долучаються до нього передбачені ст. 291 КПК України, вимогам якої не відповідає обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з частиною першою статті 337 КПК України: «Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту…».
При цьому обвинувачення, згідно з пункту 13 частини першої статті 3 КПК України, « …це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України». Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
За змістом положень частини четвертої ст. 110 КПК України: «Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування».
Однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 містить формулювання обвинувачення яке є неповним та не зрозумілим. Як вбачається з нього, прокурор зазначив: «…Вказаними діями, ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження середньої тяжкості.» Проте, прокурором та слідчим у формулюванні обвинувачення не вказано які саме заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду, як джерело права.
У відповідності ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод «Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим, доки його вину не буде доведено в законному порядку.»
В рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.2008 року в справі «Хужин та інші проти Росії», Європейський суд з прав людини чітко зазначає про важливість дотримання презумпції невинуватості, вказує на помилки правоохоронних органів при тлумаченні цього поняття, зазначаючи наступне: «Суд нагадує, що положення ч.2 ст.6 Конвенції спрямоване на те, щоби убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженим твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді. Презумпція невинуватості, закріплена в ч.2 ст.6 Конвенції, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається в ч.1 статті 6 Конвенції. Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій відображається думка про те , що особа,обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону. Разом з тим ця вимога стосується й висловлювань інших посадових осіб про перебіг розслідування кримінальної справи, якщо такі твердження спонукають громадськість повірити у винуватість особи та впливають на оцінку фактів даної справи компетентним судом.
З обвинувального акта вбачається, що слідчий та прокурор у викладі фактичних обставин справи фактично висловили твердження про винуватість ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. Окрім того, не зрозумілим є твердження слідчого та прокурора про те, що: «… У кримінальному провадженні встановлена достатність доказів для повідомлення підозри ОСОБА_4 …, у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.122 КК України.», тобто ОСОБА_4 пред`являється підозра чи він обвинувачується у скоєнні вказаного злочину.
Більш того, суд вважає, що у даному випадку формулювання обвинувачення складене слідчим та прокурором в порушення вимог КПК України і КК України.
На думку суду, обвинувальний акт встановлює початок і основу судового розгляду, пред`являє обвинуваченому дані, якими обґрунтовує обвинувачення, що надає останньому можливість підготуватись до захисту. Він також вказує суду межі, в яких повинний відбуватись розгляд, та межі відповідальності обвинуваченого.
Суд вважає, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правова кваліфікація та формулювання обвинувачення не є відокремленими поняттями. Хоча кожна відомість (поняття) має своє термінологічне значення та відповідає кожне своєму призначенню, загальною рисою їх є відповідність суті обвинувачення. Вказані обставини повинні бути викладені хронологічно, юридично стисло та мотивовано і саме головне доступно для будь-якої особи, незалежно від освіти, роду занять, або мовних ознак.
Виклад фактичних обставин є встановленими під час досудового розслідування відомостями про обставини скоєння кримінального правопорушення. За своє суттю встановлені фактичні обставини є набагато ширшими ніж формулювання обвинувачення та мають містити не тільки подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), однак і частково обставини які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (серед іншого: твердження про вчинення особою кримінального правопорушення; форму вини; мотив і мету вчинення кримінального правопорушення; та інш.)
Формулювання обвинувачення це фактично виклад об`єктивної сторони злочину, тобто той стислий висновок, який робить прокурор або слідчий щодо лише події злочину та безумовно з точною кваліфікацією дій особи, відповідно до Кримінального Кодексу України.

Аналізуючи формулювання обвинувачення, не зрозумілим та не повним є твердження прокурора та слідчого, що « ОСОБА_4 прибув до домоволодіння ОСОБА_5 з метою спілкування з її сином ОСОБА_6 . Зайшовши до території домоволодіння ОСОБА_4 вирішив зайти до середини будинку. Водночас, у веранді домоволодіння ОСОБА_4 зустрів ОСОБА_5 між якими виникла сварка під час якої у нього виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень.» Тобто, прокурором не зазначено яким шляхом він зайшов до домоволодіння , самовільно чи по запрошенню. З яких підстав виникла сварка між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Також, суд не може розглядати як формулювання обвинувачення щодо нанесення тілесних ушкоджень середньої тяжкості, зазначене прокурором у судовому засіданні та викладене у змісті обвинувального акту, оскільки це не узгоджується з вищезазначеними приписами законодавства, а також практикою Європейського суду з прав людини, й порушує право обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, а також на справедливий судовий розгляд.

Згідно ст.109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Отже, реєстр матеріалів досудового розслідування повинен представляти собою повний опис усіх без виключень процесуальних дій і прийнятих процесуальних рішень під час досудового розслідування та містити у собі довідкові відомості про шлях утворення доказової бази обвинувачення, засоби одержання доказової інформації та забезпечення кримінального провадження.

Проте, як вбачається з обвинувального акту та додатків до нього, вказані документи не відповідають вимогам ст.109 КПК України.

Так, в реєстрі матеріалів досудового розслідування, не в повному обсязі зазначені відомості та процесуальні дії, проведені в ході досудового розслідування.. Суд також звертає увагу, проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії, не мають хронології у даті проведення (п.12, п.13). П.6 розділу ІІ щодо складання обвинувального акту не містить дати, а лише місяць та рік складання.

Суд звертає увагу, що зазначені висновки суду є результатом розгляду обвинувального акту та доданих до нього документів, а не результатом дослідження доказів.
Враховуючи вищенаведене, зазначені порушення позбавляють суд можливості призначити судовий розгляд такого обвинувального акту і розглянути його.
Главою 28 КПК України, якою врегульовано процедуру судового розгляду, не передбачено процедури виправлення недоліків обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування.
Залишення ж у матеріалах кримінального провадження обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування з недоліками є неприпустим, оскільки це свідчить про неповагу до закону, до встановлених ним норм та вимог.
Єдиним процесуальним шляхом виправлення недоліків обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування, передбаченим КПК України, є повернення обвинувального акту прокурору з метою усунення ним недоліків.
Приймаючи до уваги засаду кримінального провадження законності, що передбачена ст. 9 КПК України, недотримання будь-яких імперативних вимог КПК щодо змісту обвинувального акту, є підставою для визнання обвинувального акту таким, що не відповідає вимогам КПК України.
Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, зокрема ст. 291 КПК України, суд дійшов висновку, що він в силу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору.
Керуючись ст. ст. 314, 315, 370 - 372 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 122 Кримінального кодексу України - повернути прокурору Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом Одеської області.
Суддя ОСОБА_1