Справа № 346/1980/17
Провадження № 11-кп/779/332/2017
Категорія ч.2 ст.240 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000327 за апеляційною скаргою заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_9 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, одружений, з середньою-спеціальною освітою, не працюючий, раніше не судимий, на утриманні одна неповнолітня дитина,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України та призначено покарання штраф в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,що становить 6800 грн..

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави судові витрати за проведення ґрунтознавчої експертизи 1784 грн.64 коп.

Вирішено питання про речові докази:

- екскаватор марки «Orenstein Koppel МН4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1977 року випуску, який зберігається на території Коломийського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області повернуто власнику ОСОБА_10 , жителю АДРЕСА_2 ; автомобіль марки «КАМАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1984 року випуску, із металевою сіткою, автомобіль марки «КАМАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1987 року випуску, який зберігається на території Коломийського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області повернуто власнику ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жит. с. Нижній Вербіж,без завантаженої сировини та металевої сітки,

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 віл 03.05.2001; - свідоцтво про реєстрацію машини серії НОМЕР_5 від 02.04.2007 року, які долучено до матеріалів кримінального провадження повернуто власникам.

- мобільний телефон марки «Nokia» модель 1172, ІМЕІ 1- НОМЕР_6 , ІМЕІ 2- НОМЕР_7 , з чохлом та 2 сім картками «Київстар» і «МТС України» повернуто власнику ОСОБА_12 ;

- мобільний телефон марки «Nokia» модель 1011, ІМЕІ НОМЕР_8 , ІМЕІ 2- НОМЕР_9 , з 2 сім картками, оператора «МТС України» та «Base Card» повернуто власнику ОСОБА_11 ;

- мобільний телефон марки «Nokia» модель 1013, ІМЕІ 1- НОМЕР_10 , ІМЕІ 2- НОМЕР_11 , з 2 сім картками «МТС України» «Діджус» - повернуто власнику ОСОБА_8 ;

- зразки піщано-гравійної суміші із ковша екскаватора марки «Orenstein Koppel МН4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1977 року випуску; зразки піщано-гравійної суміші відібраної із кузова автомобіля марки «КАМАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1987 року випуску; зразки піщано-гравійної суміші відібраної із місця безпосереднього видобування суміші поряд із екскаватором, а також сировину та металеву сітку з автомобіля КАМАЗ - знищено.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.240 КК України,а саме порушив встановлені правила користування надрами, здійснив незаконний видобуток корисних копалин загальнодержавного значення.

Кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за таких обставин.

Обвинувачений ОСОБА_8 29 березня 2017 року приблизно о 18.00 год. приїхав екскаватором марки «Orenstein Koppel МН4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1977 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_10 , жителю АДРЕСА_2 , до родовища корисних копалин загальнодержавного значення, а саме піщано-гравійної сировини - гравію, на правий берег річки Лючка, зокрема на відстані 700 м. від господарства АДРЕСА_1 .

Після цього, обвинувачений ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи про відсутність у нього передбачених законодавством України дозвільних документів на видобування корисних копалин загальнодержавного значення та повноважень на проведення таких робіт, діючи всупереч вимогам чинного законодавства за допомогою ковша екскаватора марки «Orenstein Koppel МН4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення з правого берега річки Лючка, на відстані 700 м. від господарства АДРЕСА_1 , сировини піщано-гравійної - гравію, який, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року № 827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, та без наявності відповідних дозвільних документів навантажив дану сировину на кузов вантажного автомобіля марки КАМАЗ 5511, реєстраційний номер НОМЕР_3 , чим здійснив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення - сировини піщано-гравійної.

Згідно з висновком експерта НДЕКЦ МВС в Івано-Франківській області, зразки ґрунту, відібрані 29.03.2017 у ході огляду місця події, є сильнокарбонатним піщаним ґрунтом з камінням, тобто піщано-гравійною сумішшю. Зразок ґрунту, відібраний із ковша екскаватора марки «Orenstein Koppel МН4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зразок ґрунту відібраний із кузова вантажного автомобіля марки КАМАЗ 5511, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та зразок ґрунту відібраний із місця безпосереднього видобування співпадають між собою за комплексом ознак і мають спільну родову належність. Зразок піщано-гравійної суміші відібраний із ковша екскаватора марки «Orenstein Koppel МН4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , містить 63,8% гравію та 36,2 % піску. Зразок піщано-гравійної суміші відібраний із кузова вантажного автомобіля марки КАМАЗ 5511, реєстраційний номер НОМЕР_3 , містить 38,6% гравію та 61,4% піску. Зразок піщано-гравійної суміші відібраний із місця безпосереднього видобування містить 46,4% гравію та 53,6% піску.

В апеляційній скарзі заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_9 простить скасувати вирок Коломийського міськрайонного суду від 22 травня 2017 року з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, як це передбачено ч.3 ст.349 КПК України. Вважає, що спрощена процедура судового розгляду не може бути застосована і докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, якщо хоча б одна із обставин вчинення кримінального правопорушення не підтверджена відповідними доказами або заперечується будь-ким із учасників судового провадження. Зокрема, прокурор вказує на те, що суд першої інстанції відповідно до п.4 ст.95 КПК України повинен був безпосередньо отримати під час судового засідання показання власників транспортних засобів, які були знаряддями вчинення даного кримінального правопорушення, для того щоб вирішити в законному порядку долю речових доказів. Вважає, що суд безпідставно повернув знаряддя злочину їх власникам ОСОБА_10 та ОСОБА_13 .

В апеляційній інстанції прокурор ОСОБА_7 підтримав вимоги апеляції і просив скасувати вирок суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції під час, якого допитати власників транспортних засобів ОСОБА_10 та ОСОБА_13 в якості свідків та встановити чи було їм відомо про те, що належні ним транспортні засоби використовувались як знаряддя злочину для вчинення кримінального правопорушення і вирішати питання про долю вказаних речових доказів в законному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_8 просив вирок суду залишити без змін, оскільки не оспорює правильність встановлених судом фактичних обставин, вчиненого кримінального правопорушення, правову кваліфікацію його дій, доведеність вини та призначену судом міру покарання. Вказує на те, що власники вищевказаних транспортних засобів не знали про те, що він використовував належні ним транспортні засоби для вчинення кримінального правопорушення.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора та обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_9 не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту апеляції заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_9 вбачається, що він не оскаржує правильність встановлених судом першої інстанції обставин та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 , доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення та законність і справедливість призначеного покарання.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_9 просить скасувати вироку суду і повернути кримінальне провадження у зв`язку з тим, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про необхідність повернення транспортних засобів, які використовувались як знаряддя злочину, їх власникам ОСОБА_10 та ОСОБА_13 .

При вирішанні питання про обґрунтованість вищевказаних доводів апеляційної скарги заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_9 колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до вимог ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, як процесуальний документ в якому формулюється висунуте обвинувачення, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обвинувальний акт щодо обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України не містить даних, які свідчать про те, що власники транспортних засобів ОСОБА_10 та ОСОБА_13 знали або повинні були знати, що належні ним транспортні засоби використовувались як знаряддя злочину для вчинення кримінального правопорушення.

Встановлені в обвинувальному акті обставини вчиненого кримінального правопорушення не заперечувались сторонами у зв`язку з чим суд першої інстанції у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України обґрунтовано розглянув кримінальне провадження за спрощеною процедурою судового розгляду.

Факт про те, чи було відомо власникам транспортних засобів ОСОБА_10 та ОСОБА_13 про те, що належні ним транспортні засоби використовувались як знаряддя злочину для вчинення кримінального правопорушення, на стадії досудового розслідування не досліджувався.

Колегія суддів вважає, що доводи прокурора про те, що допит власників транспортних засобів ОСОБА_10 та ОСОБА_13 в якості свідків буде достатнім для встановлення вищевказаного факту є неспроможними.

Відповідно до вимог ст.ст.84,94 КПК України, враховуючи, що цей факт має особливе кримінальне-правове значення для вирішення питання про подальшу долю речових доказів, він може бути встановлений на підставі сукупності доказів, які повинні бути оцінені судом, за своїм внутрішнім переконанням, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При цьому, враховуючи, що відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження в Україні, здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їх правових позицій, прав і інтересів засобами, передбаченими законом, обов`язок надати відповідні доказі та довести існування факту, який має кримінальне-правове значення, покладається на кожну із сторін.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків і не вправі за своєю власною ініціативою самостійно здійснювати діяльність спрямовану на збирання доказів.

Разом з тим, під час судового засідання суду першої інстанції сторонами не заявлялось клопотання про необхідність допиту в судовому засіданні в якості свідків власників транспортних засобів ОСОБА_10 та ОСОБА_13 для встановлення факту чи було їм відомо про те, що належні ним транспортні засоби використовувались як знаряддя злочину.

Крім того, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Згідно п. 1 ч. 9 ст.100 КПК України, майно, використане або як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, конфіскуються, крім випадків, коли власник не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Таким чином, питання про конфіскацію майна, яке було використане в якості знаряддя злочину у відповідності до вимог п.1 ч.9 ст.100 КПК України вирішується в залежності від встановлення факту про те, чи знав власник про незаконне використання вказаного майна для вчинення злочину.

У разі якщо буде встановлено, що власник такого майна знав і не міг не знати про те, що воно використовується або буде використовуватися як знаряддя злочину, належне йому майно повинно бути конфісковане.

Разом з тим, той факт, що власник майна знав, що належне йому майно буде використовуватись в якості знаряддя злочину або що воно використовується в якості знаряддя злочину є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду і який може бути встановлено тільки з дотриманням вимог процесуальної форми.

Системний та структурний правовий аналіз п.1 ч.9 ст.100 КПК України дає підстави вважати, що факт того, що власник знав і не міг не знати про те, що належне йому майно використовується або буде використовуватися як знаряддя злочину за своїм правовим змістом співпадає з діями пособника, який надає іншим співучасникам знаряддя злочину для вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема, відповідно до ч.5 ст.27 КК України пособником визнається особа, що порадами, вказівками, наданням засобів або знарядь чи усуненням перешкод сприяла вчиненню злочину іншими співучасниками, а також особа, що заздалегідь обіцяла переховати злочинця, знаряддя чи засоби вчинення злочину, сліди злочину або предмети, здобуті злочинним шляхом, придбати чи збути такі предмети, або іншим чином сприяти приховуванню злочину.

Таким чином, у разі встановлення, що власник належного йому майна надав це майно для вчинення злочину іншими співвиконавцями його дії необхідно кваліфікувати як дії пособника за ч.5ст.27 КК України та відповідною статтею кримінального закону за вчинений злочин.

Дії особи, яка знала, що належний їй на праві власності транспортний засіб використовується або буде використовуватися як знаряддя злочину для порушення встановлених правил користування надрами, здійснення незаконного видобутку корисних копалин загальнодержавного значення іншими співучасниками повинні бути кваліфіковані за ч.5 ст.27 ч.2 ст.240 КК України.

Таким чином, факт того, що власник транспортного засобу знав і не міг не знати, що належний йому транспортний засіб використовується або буде використовуватись для вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України іншими співучасниками може бути встановлений тільки у особливому процесуальному порядку за умови, що його винуватість у вчинені вищевказаних дій доведено у встановленому законом порядку та підтверджено обвинувальним вироком суду, який набув законної сили.

Суд першої інстанції позбавлений можливості зробити висновок про те, що власники транспортних засобів знали і не могли не знати, що належні ним транспортні засоби умисно були передані ними для вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.240 КК України, оскільки тим самим фактично визнає їх винуватими у вчинені злочину, обвинувачення за яким їм не пред`являлось.

Таке правозастосування суперечить ч.1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, в даному конкретному випадку, коли власник транспортного засобу не приймав безпосередньої участі у вчиненні злочину як виконавець, питання про конфіскацію транспортного засобу, який використовувався як знаряддя злочину для вчинення кримінального правопорушення, може бути вирішено лише за умови, що вину власника такого транспортного засобу, доведено обвинувальним вироком суду, яким він визнаний винним в тому, що умисно, діючи як пособник, надав транспортний засіб як знаряддя злочину для вчинення злочину іншим співучасникам.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_9 необхідно залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5