Справа № 369/849/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/10/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 10.02.2017

УХВАЛА
Іменем України
10 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Києво Святошинського районного суду Київської області від 24.03.2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Київ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , неодруженого, працюючого продавцем на ринку, не судимого в силу ст. 89 КК України,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185 , ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді арешту на строк шість місяців;

- за ч.2 ст.185 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у вигляді трьох років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки та покладено обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 11.09.2015 року, близько 00 годин 30 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу огородженого кам`яним парканом подвір`я за адресою: АДРЕСА_3 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з вищевказаного паркану таємно викрав камеру зовнішнього спостереження «Infinity», яка належала ОСОБА_8 .

Після чого, ОСОБА_7 з викраденою камерою зовнішнього спостереження зник із місця вчинення злочину. Викраденим майном в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 5 435,00 грн.

Крім того, ОСОБА_7 16.09.2015 року, близько 04 години 30 хвилин, перебуваючи поблизу огородженого кам`яним парканом подвір`я за адресою: АДРЕСА_3 , маючи прямий умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з вищевказаного паркану повторно таємно викрав камеру зовнішнього спостереження «Infinity», яка належала ОСОБА_8 .

Після чого, ОСОБА_7 з викраденою камерою зовнішнього спостереження зник із місця вчинення злочину, викраденим майном в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму в розмірі 5 435,00 грн.

Не погоджуючись з вироком суду потерпілий ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи кваліфікацію кримінального правопорушення та доведеність вини обвинуваченого, не погоджується з вироком суду першої інстанції в частині покарання, оскільки вважає його занадто м`яким і таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. На думку ОСОБА_8 , у даній справі відсутня сукупність обставин, які б давали підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України. Зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання безпідставно врахував те, що обвинувачений працює, має на утриманні неповнолітню дитину та щиро розкаявся у вчиненому, адже це не підтверджується жодними доказами.

Просить вирок суду від 24.03.2016 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення йому покарання скасувати, ухвалити у цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачений ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання: за ч.1 ст.185 КК України три роки позбавлення волі; за ч.2 ст.185 КК України п`ять років позбавлення волі. Відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у вигляді п`яти років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, думки потерпілого ОСОБА_8 та його представника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, яка вважала апеляційну скаргу не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а вирок суду законним та обґрунтованим, думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються доказами, які всебічно, повно та об`єктивно було досліджено і є обґрунтованими. Дії обвинуваченого правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, що не оспорюється в апеляційній скарзі, тому судова колегія визнає ці висновки правильними.

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю.

Судовий розгляд даного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались сторонами провадження і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 призначено занадто м`яке покарання, то вони є необґрунтованими.

З вироку суду вбачається, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд врахував конкретні обставини справи та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень скоєння злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, за даними облікової документації не перебуває під наркологічним та психіатричним диспансерно-динамічним наглядом, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, працює, має на утриманні неповнолітню дитину, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. №7 (Із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 р., № 8 від 12 червня 2009 р. та № 11 від 6 листопада 2009 р.) … призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Враховуючи наведене, покарання ОСОБА_7 призначене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав для призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

Правомірним і достатньо обґрунтованим є і застосування судом ст. 75 КК України, а саме: звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального законодавства України, які б могли бути підставою для скасування вироку, судом не допущено.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу потерпілого слід залишити без задоволення, а вирок суду - без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Вирок Києво - Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: