Ухвала іменем україни 13 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу директора ТОВ «Гарантбудімекс» ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 23 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 25 серпня 2016 року затверджено угоду від 05 серпня 2016 року між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Львівської області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання винуватості останнього у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України.

Не погодившись з вказаним вироком директор ТОВ «Гарантбудімекс» ОСОБА_4 , подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок Сихівського районного суду м. Львова від 25 серпня 2016 року скасувати.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 листопада 2016 року повернуто апеляційну скаргу директора ТОВ «Гарантбудімекс» ОСОБА_4 на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України, оскільки апеляційна скарга подана особою, яка не має права подавати апеляційну скаргу, на ухвалене на підставі угоди про визнання винуватості.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, а обвинувальний акт повернути прокуророві для здійснення досудового розслідування в загальному порядку. Вважає, що апеляційним судом істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, позбавлено ОСОБА_4 доступу до правосуддя та права на перегляд вироку Сихівського районного суду м. Львова від 25 серпня 2016 року в апеляційному порядку. Також, на його думку, зроблено передчасний висновок про те, що ТОВ «Гарантбудімекс» не є особою, яка має право подавати апеляційну скаргу на вирок ухвалений в результаті затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_6 .

Крім того, ОСОБА_4 зазначає у касаційній скарзі про те, що в контексті адміністративного спору про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень щодо ТОВ «Гарантбудімекс», вищевказаний вирок, яким засуджено ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 205 КК України щодо реальності господарських операцій має преюдиційне значення, чим зачіпає його права та інтереси.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, долучену до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень

та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Статтею 393 КПК передбачено вичерпний перелік осіб, які мають право на апеляційне оскарження, при цьому згідно з положеннями п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК, суддя-доповідач повертає апеляційну скаргу, якщо вона подана особою, яка не має такого права.

Разом з цим, ч. 4 ст. 394 КПК України визначено вичерпний перелік осіб, які можуть оскаржити вирок на підставі угоди про визнання винуватості, та підстави для такого оскарження. Таке право надане обвинуваченому, його захиснику, законному представнику та прокурору. Інші особи не мають права на апеляційне оскарження вироку на підставі угоди про визнання винуватості.

Суд апеляційної інстанції, врахувавши вказані вимоги закону, правильно зазначив, про те, що у вироку суду не визначено процесуальний статус ТОВ «Гарантбудімекс», в інтересах якого подає апеляційну скаргу його директор ОСОБА_4 , який до того ж не є учасником процесу, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що вказаний апелянт не є особою, яка має право на апеляційне оскарження вироку щодо ОСОБА_6 , та повернув апеляційну скаргу на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України.

За таких обставин, доводи ОСОБА_4 щодо порушення апеляційним судом вимог КПК України та недотримання загальних засад кримінального провадження, є безпідставними.

Що стосується доводів ОСОБА_4 про преюдицію вироку відносно ОСОБА_6 у адміністративному спорі, то вони є також необґрунтовані та безпідставні, що спростовується наступним.

Так, у ч. 4 ст. 72 КАСУ мова йде про преюдиційний характер вироків судів у кримінальних справах або постанов судів у справах про адміністративні правопорушення. Зазначені акти судів мають обов`язковий характер

при розгляді спору адміністративним судом лише в частині питань про те, чи мало місце діяння та чи вчинено воно особою, правові наслідки дій

чи бездіяльності якого розглядаються в ході адміністративного судочинства. Таким чином, преюдиційними обставинами в розумінні ч. 4 ст. 72 КАСУ є факти, наведені у вироку або постанові про адміністративні правопорушення щодо часу, місця і об`єктивного характеру відповідного діяння. При цьому всі інші обставини, що містяться у вироку або постанові про адміністративні правопорушення, можуть лише прийматися до відома, оцінюватися

і враховуватися судом за його власним переконанням.

Більш того, у оскарженому вироку взагалі не йде мова за ТОВ «Гарантбудімекс».

З огляду на викладене, підстав для задоволення касаційної скарги директора ТОВ «Гарантбудімекс» ОСОБА_4 немає, а тому відсутні й підстави для відкриття касаційного провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1402-VIII від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюдиректора ТОВ «Гарантбудімекс» ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 23 листопада 2016 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3