1-кс/381/382/17
381/3899/16-к
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
в с т а н о в и в :
Прокурор в судовому засіданні послався на наступні обставини.
Проведеним досудовим розслідуванням було встановлено, що земельна ділянка, яка відноситься до земель запасу, загальною площею 66,2607 га в адміністративних межах Бортниківської сільської ради, самовільно зайнята службовими особами ТОВ «Укрелітарго» на підставі листа Фастівської РДА.
Договір оренди ТОВ «Укрелітарго» на користування вказаною земельною ділянкою не укладався. Під час виїзду робочої групи на земельну ділянку Бортниківської сільської ради встановлено факт засадження її сільськогосподарською культурою-соєю.
Таким чином, посіви сільськогосподарської культури сої, вирощені на самовільно зайнятій земельній ділянці є фактично речовим доказом самовільного зайняття та використання земельної ділянки для сільськогосподарських потреб, та відсутності документів, що підтверджують право користування нею.
Прокурор зазначає, що постановою слідчого від 30.09.16 року рослини сої, які вирощені на вказаній земельній ділянці визнані речовим доказом у кримінальному провадженні.
Під час огляду було вилучено 42 820 кг сої та вказаний врожай зернових культур 24.10.2016 року передано на відповідальне зберігання - ФГ «Хорс-КЛМ», а саме ОСОБА_4 .
07.06.2017 року від ОСОБА_4 надійшла заява про неможливість подальшого зберігання зерна сої через необхідність проведення дезінфекції приміщень, в якому зберігається вказаний речовий доказ. Також, в заяві зазначається про відсутність можливості у подальшому зберігати вказане майно через велику площу, яку вона займає.
У відповідь на лист Фастівської місцевої прокуратури, Фастівська райдержадміністрація повідомила, що у розпорядженні Фастівської РДА відсутні приміщення, в яких можливо забезпечити належне зберігання зерна сої.
У зв`язку із викладеним, у сторони обвинувачення виникли труднощі із зберіганням речового доказу у кримінальному провадженні через її громіздкість, а також через відсутність приміщень, в яких її можливо зберігати, у зв`язку з чим прокурор і звернувся до слідчого судді з даним клопотанням в порядку ст..100 КПК України.
Заслухавши прокурора, який підтримав клопотання, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що клопотання обґрунтовано лише частково, а долучені матеріали свідчать про відсутність правових підстав для задоволення клопотання.
Так, згідно з положеннями п. 2 ч. 6 ст. 100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Частиною 4 ст.100 КПК України визначено, що у разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість.
Як вбачається з матеріалів поданого клопотання, власника (володільця) сої органами досудового слідства з моменту внесення відомостей до ЄРДР -08.09.2016 року так і не встановлено, внаслідок чого не отримана і згода на реалізацію.
Крім того, жодній особі підозра пред`явлена не була і станом на день подачі повторного клопотання до суду, остаточного рішення по кримінальному провадженню не прийнято.
Прокурором клопотання про надання дозволу на реалізацію речових доказів обґрунтовано лише частково, а саме в частині неможливості зберігання через громіздкість речового доказу-зерна сої вагою -42 820 кг, що підтверджується заявою особи, у якої на відповідальному зберіганні знаходиться зазначений речовий доказ. Проте, не встановлено і власника (володільця) сої, від якого, першочергово, повинна бути отримана письмова згода на реалізацію, а вже в разі її відсутності дозвіл на реалізацію надається за рішенням слідчого судді.
Відчуження це передача майна у власність іншим юридичним чи фізичним особам шляхом його продажу або безоплатної передачі.
Термін «реалізація» є тотожнім терміну «відчуження».
Наявність чинної ухвали Апеляційного суду Київської області від 13.10.2016 року, якою було накладено арешт на рослини сої шляхом заборони її відчуження, фактично та юридично унеможливило надання дозволу на реалізацію зазначеного в клопотанні майна в порядку ст..100 КПК України.
У зв`язку з наведеним, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність юридичних підстав для надання дозволу на реалізацію речового доказу.
Керуючись ст.100,309 КПК України,-
У Х В А Л И В :
Ухвала оскарженню не підлягає, а заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1