Справа № 296/133/17
У Х В А Л А
Іменем України

11 січня 2017 року Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря: ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

обвинуваченої: ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000002 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Обвинуваченій ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 12 січня 2017 року, однак судове провадження по даній справі не закінчено.

В підготовчому судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про вирішення питання щодо визначення підсудності даного кримінального провадження, також прокурор вказав про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів, вказавши про наявність визначених в ст. 177 КПК України ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою вказаної статті.

Захисники обвинуваченої ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заявили клопотання про вирішення питання щодо визначення підсудності даного кримінального провадження та про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_6 з тримання під вартою на більш м`який, оскільки необґрунтовано обвинувачується у вчиненні даного кримінального провадження та відсутні ризики визначені кримінально-процесуальним законом.

Обвинувачена ОСОБА_6 підтримала клопотання захисників.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд вправі направити обвинувальний акт для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження даному суду.

Згідно обвинувачення ОСОБА_6 , перебувала у складі терористичної організації «ДНР», яка в період з березня 2014 року по теперішній час діє на території Донецької області, метою якої є повалення існуючого конституційного ладу України, зміна меж території та державного кордону України, шляхом незаконного створення державного утворення в межах Донецької області, так званої «Донецької народної республіки». Достовірно знаючи, що «ДНР» є терористичною організацією, усвідомлюючи суспільну небезпеку своєї діяльності, громадянка України ОСОБА_6 , з серпня 2015 року перебуваючи у м. Донецьку, добровільно стала одним із активних її учасників, виконуючи обов`язки спеціаліста у відділі законодавчо-аналітичного забезпечення юридичного департаменту незаконно утвореного Фонду державного майна так званої «Донецької Народної Республіки», який знаходиться в м. Донецьк, вул. Артема, 97.

Відтак, виходячи з характеру пред`явленого обвинувачення, наявні підстави для висновку, що кримінальне провадження не підсудне Корольовському районному суду м. Житомира, а розгляд справи за територіальною підсудністю відноситься до юрисдикції суду за місцем вчинення кримінальних правопорушень, а саме судом Ворошиловського районного суду м. Донецька. Суду сторонами також не представлено даних про те, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виносив ухвалу про визначення підсудності цього кримінального провадження за Корольовським районним судом м. Житомира.

Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» від 12.08.2014р. визначає заходи правового регулювання в районі проведення антитерористичної операції і спрямований на забезпечення доступу громадян та юридичних осіб до суду.

Зокрема, статтею 1 Закону передбачені особливості визначення територіальної підсудності в районі проведення антитерористичної операції та визначено, що Державна судова адміністрація України складає перелік місцевих та апеляційних судів, які знаходяться в районі проведення такої операції та в яких неможливо здійснювати правосуддя, і направляє відповідні подання до голів вищих спеціалізованих судів для прийняття рішень, передбачених частинами 1 і 2 статті 1 Закону.

На теперішній час перелік місцевих та апеляційних судів, на які розповсюджується дія Закону, визначено розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014р.

Крім того, розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014р. № 2710/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ`територіальна підсудність справ Ворошиловського районного суду м. Донецька змінена та визначена за Селидівським міським судом Донецької області.

За таких обставин, враховуючи правила ст.ст. 32, 34 КПК України, які визначають, що кримінальне провадження здійснює суд в межах територіальної юрисдикції якого вчинене кримінальне правопорушення, а питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів вирішується колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за поданням суду апеляційної інстанції, в даному конкретному випадку, кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, підлягає направленню до Апеляційного суду Житомирської області для вирішення питання щодо звернення з поданням до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з приводу вирішення питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

Крім того, в порядку ч.3 ст. 315 КПК України суд заслухавши думку учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді триманні під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 до двох місяців, суд приходить до висновку, що остання обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі понад 10 років, стан здоров`я обвинуваченої не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, характер злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_6 дає підстави вважати, що по справі існують обґрунтовані ризики щодо негативної поведінки обвинуваченої у суспільстві, її можливість вплинути на встановлення істини по справі та в подальшому перешкодити виконанню процесуальних рішень по справі, тому обраний обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбаченого ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Застосовуючи такий вид запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України щодо можливості обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню, із ступеня тяжкості інкримінованого злочину, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченій запобіжний захід у виді взяття під варту, не відпали.

Крім того, відповідно до вимог ст.176 ч.5 КПК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 109-114 -1, 258-258-5, 260, 261 КК України.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, ст.ст. 5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належною поведінки обвинуваченої ОСОБА_6 під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що останній необхідно продовжити строк тримання під вартою на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 34, 217, 177, 178, 315, 331 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Кримінальне провадження №0000002 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України направити до Апеляційного суду Житомирської області для вирішення питання щодо звернення з поданням до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ для визначення підсудності.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в СІЗО Житомирської УВП №8 відносно обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, строком на 60 днів, а саме до 11 березня 2017 року (включно).

Копію ухвали направити учасникам судового провадження та СІЗО Житомирської УВП №8.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3