Справа № 381/504/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/475/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 35 17.05.2017

УХВАЛА
Іменем України
17 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
з участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Фастівської місцевої прокуратури на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13.03.2017, -

в с т а н о в и л а:
До Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання прокурора Фастівської місцевої прокуратури Київської області про застосування примусових заходів виховного характеру до малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому повідомлено про підозру у вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.

В обґрунтування доводів клопотання, прокурор указав на те, що на момент вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, малолітній ОСОБА_8 не досяг віку з якого може наставати кримінальна відповідальність.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2017 року клопотання прокурора задоволено, малолітнього ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ознаками діянь, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України та застосовано примусовий захід виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері ОСОБА_9 тривалістю до досягнення ним повноліття. Кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України, закрите.

В обґрунтування прийнятого рішення, суддя місцевого суду указав на те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України, органом досудового розслідування обґрунтована належними доказами та із урахуванням того, що ОСОБА_8 не оспорював формулювання оголошеної підозри, прийшов до висновку про можливість застосування до останнього положень ст.ст. 44, 97 КК України.

В апеляційній скарзі прокурора указано на незаконність ухвали судді у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону. В обґрунтування доводів скарги указав на те, що з огляду на положення ч.2 ст. 284 та ч.2 ст. 500 КПК України, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для звільнення від кримінальної відповідальності неповнолітнього ОСОБА_8 та закриття кримінального провадження із цих підстав. Просив ухвалу судді скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:
прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;
захисника, який апеляційну скаргу прокурора вважав необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін;

вивчивши матеріали клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.2 ст.97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ч.2 ст.105 КК України, застосовуються до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

При цьому, відповідно до положень ст. 501 КПК України, під час судового розгляду підлягають доведенню зокрема питання чи мало місце суспільно небезпечне діяння.

Даних вимог закону, при постановленні ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції дотримано не було.

Як вбачається з матеріалів клопотання, суд, в супереч вимогам ст. 501 КПК України, в підготовчому судовому засіданні формально послався на наявність в діях неповнолітнього ОСОБА_8 ознак суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України та ухвалив судове рішення без фактичного дослідження зібраних у кримінальному провадженні доказів та не надав їм належної оцінки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з`ясування цих питань має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого і вмотивованого судового рішення, оскільки доведення наявності в діях неповнолітнього суспільно небезпечного діяння передує рішенню про застосування примусових заходів виховного характеру.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що застосовуючи до неповнолітнього ОСОБА_8 примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд матері, суд, прийняте рішення будь-яким чином не обґрунтував. Зокрема, не вирішеним залишилось те, чи здатна мати неповнолітнього ОСОБА_8 забезпечити позитивний виховний вплив на нього та належний контроль за його поведінкою. З`ясування цих обставин, має істотне значення для застосування цього виду заходу виховного характеру з метою перевиховання неповнолітнього.

Поряд із цим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, звільняючи ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, суд першої інстанції застосував закон, який не підлягав застосуванню.

Так, відповідно до змісту ст. 97 КК України, за наявності підстав та умов передбачених частиною першою цієї статті, суд може звільнити від кримінальної відповідальності неповнолітнього, який є суб`єктом злочину, передбаченого Особливою частиною КК України.

Оскільки ОСОБА_8 , на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не досяг віку з якого може наставати кримінальна відповідальність, його не могло бути звільнено від кримінальної відповідальності із закриттям кримінального провадження із цих підстав.

Із урахуванням наведеного, ухвала Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13.03.2017 щодо ОСОБА_8 не може вважатись законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим, вона підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, в процесі якого необхідно врахувати наведене, перевірити доводи, викладені у апеляційній скарзі прокурора, прийняти у справі законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419, КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2017 року про застосування до неповнолітнього ОСОБА_8 примусових заходів виховного характеру скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4