АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 11-cc/790/298/17 Головуючий І інстанції
Справа № 640/1964/17 ОСОБА_1
Категорія: В порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року судова колегія судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові матеріали даного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2017 року , -

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Комінтернівського Київського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2017 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_9 , по кримінальному провадженню №0000131 від 07.02.2017 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Застосовано відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань (№ 27) на 60 днів - до 07 квітня 2017 року.

Визначено ОСОБА_10 заставу в сумі 40 000 (сорок тисяч) грн.

Досудовим слідством встановлено, що в провадженні слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0000131 від 07.02.2017 року, розпочате за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України.

07.02.2017 ОСОБА_10 затриманий в порядку ст. 208 КПК України

08.02.2017 підозрюваному ОСОБА_10 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України, тобто незаконне викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів та вимагання, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_10 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, та вважав встановленим існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на які посилався слідчий в своєму клопотанні.(а.с.2-3)

Разом з цим, слідчий суддя при визначенні розміру застави ОСОБА_10 , прийшов до висновку про необхідність визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України в розмірі 25 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 40 000 (сорок тисяч) гривень.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09.02.2017 року відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовивши в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Адвокат обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що судом першої інстанції порушені норми кримінального процесуального кодексу України та не повністю досліджені обставини, дослідження яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, а прокурором та слідчим не доведено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти заявлених апеляційних вимог, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судової справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеності обґрунтованої підозри ОСОБА_10 у скоєнні злочинів, та наявності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України і з цим погоджується колегія суддів.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

В обґрунтування клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України; наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які на переконання слідчого, у сукупності із даними про особу підозрюваного свідчать про недостатність застосування до ОСОБА_10 більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою ( а.с.2-3).

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу відповідає вимогам п.п.3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Так, слідчий суддя встановив, що надані стороною обвинувачення у кримінальному провадженні докази доводять обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України, які свідчать про :

1.наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України;

2.наявність реальних ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України;
3.недостатність застосування до ОСОБА_10 більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання його під вартою, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам ст.196 КПК України (а.с.27-28). З висновками слідчого судді щодо доведеності обґрунтованості підозри, наявності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПКУкраїни та необхідності застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою погоджується і апеляційний суд.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року). Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення обгрунтованою. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Слід зауважити що ст.198 КПК України чітко регламентує, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиційного значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального провадження.

За викладених обставин у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання підозрюваним покладних на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПКУкраїни. Застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_10 є недостатнім.

Керуючись положеннями КПК України, при постановленні ухвали про застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя обґрунтовано визначив розмір застави у даному кримінальному провадженні як альтернативний запобіжний захід.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді, законною обґрунтованою та мотивованою і підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч.4 ст. 424 КПК України.

Керуючись ст.ст. 392, 404. ч.3 ст. 407, ст.ст. 418, 419, 422, 423, ч.4 ст. 424 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 - ОСОБА_8 - відхилити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2017 року по кримінальному провадженню 0000131 від 07.02.2017 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з визначенням розміру застави у розмірі 40 000 (сорок тисяч) грн.. залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч.4 ст. 424 КПК України.

Головуючий - ОСОБА_2
Судді - ОСОБА_3
` ОСОБА_4