Справа №1-27/10
Провадження №1-27/10
В И Р О К

іменем України

14 квітня 2010 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С.І.

при секретарі Станько Р.О.

з участю прокурора Шубін І.О.

захисника ОСОБА_1

експертів ОСОБА_2, ОСОБА_3

підсудного ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові справу про обвинувачення

ОСОБА_4, 07.10.1965 р. н., уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючого, не одруженого, проживаючого у ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше судимого:

17.06.1983 року Личаківським райсудом м. Львова за ст.ст. 206 ч.2, 140 ч.1 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 21.04.1989 року Тельманівським райсудом Донецької області за ст. 184 КК України на 8 місяців позбавлення волі; 10.12.1992 року Личаківським райсудом м. Львова за ст. 229-6 ч.1 до 2 років позбавлення волі; 04.04.1995 року Личаківським райсудом м. Львова за ст.ст.17,81 ч.3, 89 ч.1 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі; 17.08.1999 року Галицьким райсудом м. Львова за ст. 229-6 ч.2 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі і звільненого 22.09.99р. на підставі ст.4 Закону України «Про амністію» від 11.05.99р. невідбудтий строк 1 рік 2 місяці 16 днів; 13.12.2004 року Золочівським районним судом Львівської області за ст. 309 ч.2 КК України на 3 роки позбавлення волі, постановою Сихівського райсуду м. Львова від 23.05.06р. замінено невідбуту частину покарання на обмеження волі, звільнений умовно-достроково 22.11.06р., невідбутий термін 9 місяців 26 днів;

у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.15, 121 ч.1, 121 ч.1 КК України,-

в с т а н о в и в:

Підсудний ОСОБА_4 19.09.2008 року близько 02.00 год., перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходячись біля торгового кіоску ПКП «Людмила», що по вул. К.Левицького, 116 у м. Львові, маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, на грунті особистих неприязних відносин, під час розмови з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 намагався нанести удар ножем потерпілому ОСОБА_5, однак свого злочинного наміру не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки цьому завадила ОСОБА_6, яка маючи намір припинити злочинні дії ОСОБА_4, стала між підсудним і ОСОБА_5

Крім того, ОСОБА_4, 19.09.2008 року близько 02.00 год., перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходячись біля торгового кіоску ПКП «Людмила», що по вул. К.Левицького, 116 у м. Львові, намагаючись нанести удар потерпілому ОСОБА_5, заподіяв необережне тяжке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_6, яка несподівано стала між ними, завдавши удар ножем в праву ділянку живота, внаслідок чого їй було діагностовано «проникаюче ножове поранення черевної порожнини з ушкодженням печінки, внутрішньочеревну кровотечу», що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент її спричинення.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 в інкримінованому йому замаху на заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_5 та заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_6 свою вину не визнав і пояснив, що з потерпілою перебуває в дружніх відносинах, а ОСОБА_5 знає візуально. 19.09.2008 року біля 02.00 год., напередодні випивши 200 грам горілки, підійшов до торгового кіоску, що по вул. К.Левицького у м. Львові, де побачив через вікно потерпілих. ОСОБА_5 вийшов з кіоску та попросив більше не приходити до ОСОБА_6 Тоді вийшла потерпіла. Між підсудним і потерпілим відбулася сутичка, він відштовхнув останнього та витягнув ніж з лезом довжиною 6-8 см, яким замахнувся в сторону ОСОБА_5 щоб його налякати, оскільки зрозумів, що може виникнути бійка. Однак, раптово між ними стала ОСОБА_6 і він завдав їй удар, побачивши це злякався і втік, по дорозі в парку викинув ніж. Прийшовши додому випив ще горілки і ліг спати. Підсудний визнав факт нанесення потерпілій тяжкого тілесного ушкодження, але вказав, що наміру на такі дії у нього не було, удар завдав з необережності, в чому щиро розкаюється.

Незважаючи на невизнання вини підсудним, його винуватість у вчиненні злочинів повністю і обєктивно стверджується зібраними в ході досудового слідства та перевіреними в судовому засіданні доказами.

Показами потерпілого ОСОБА_5 даними в судовому засіданні про те, що 19.09.2008 року він перебував з ОСОБА_6 в кіоску по вул. К.Левицького у м. Львові, де вона працює. Близько 02.00 год. вони почули на вулиці шум і побачили, що це ОСОБА_4, який був в нетверезому стані. Він вийшов на вулицю до підсудного та попросив його піти. Тоді з кіоску вийшла ОСОБА_6. Між ним та підсудним виникла сутичка, останній відштовхнув його і замахнувся в його сторону ножем. В той час ОСОБА_6 крикнула, що він робить і стала між ними та отримала удар ножем в область живота, вскрикнула і присіла. Все відбувалося дуже швидко. Побачивши це підсудний тримаючи ніж в руках втік. Із рани у потерпілої текла кров, одяг теж був в крові. Він відвіз потерпілу в лікарню, де її прооперували.

Показами потерпілої ОСОБА_6 даними в судовому засіданні про те, що з ОСОБА_4 перебувала в дружніх відносинах. 19.09.2008 року перебувала в кіоску на робочому місці разом з ОСОБА_5 Біля 02.00 год. почули на вулиці шум, це був підсудний. ОСОБА_5 вийшов на вулицю з ним поговорити, та попросив його більше не приходити, оскільки він в стані алкогольного спяніння. ОСОБА_4 відштовхнув потерпілого, тому вона стала між ними щоб припинити конфлікт і в той час раптово відчула різку біль в районі живота та присіла. Підсудний після цього втік, а вона побачила кров на одязі. ОСОБА_5 відвіз її в лікарню, де її прооперували. Претензій до підсудного немає, просить його суворо не карати.

Враховуючи, що потерпілі в судовому засіданні неповно описали події злочину, дещо змінили покази, суд приймає до уваги їх показання дані на досудовому слідстві (а.с.21,23-25), які знаходяться в обєктивному з звязку з іншими доказами та надає їм віри.

Так, потерпілий ОСОБА_5 вказував, що зі слів ОСОБА_6 йому було відомо, що вона була в дружніх відносинах з підсудним, вони раніше зустрічалися, але припинили свої відносини, тому ОСОБА_4 часто перебуваючи в стані алкогольного спяніння приходив до кіоску та пропонував поновити відносини. Саме тому 19.09.2008 року, коли підсудний прийшов в нетверезому стані, він вирішив поговорити з ним, щоб той більше не приходив та залишив ОСОБА_6 в спокої, з приводу чого виник конфлікт. Коли потерпіла крикнула до підсудного, що він робить, то побачив в його правій руці ніж. Будучи допитаним в судовому засіданні потерпілий уточнив, що підсудний замахнувся ножем в його сторону, але між ними раптово стала ОСОБА_6 і вона отримала удар.

На досудовому слідстві потерпіла ОСОБА_6 дала показання про те, що перебувала в дружніх відносинах з підсудним, зустрічалася з ним. Після того, як вони розійшлися, ОСОБА_4 часто приходив в стані алкогольного спяніння та просив відновити їх відносини, на що вона повідомила, що у неї інший хлопець ОСОБА_5. 19.09.2008 року, під час розмови чоловіків, вона бачила як підсудний тримаючи в правій руці ніж замахнувся ним, тому стала між ними, внаслідок чого отримала удар в праву сторону живота.

Відповідно до висновку судово-мелдичної експертизи № 2584 від 23.09.2008 року (а.с.53-54) ОСОБА_6 при обстеженні лікарями хірургічного відділення Львівської обласної клінічної лікарні, було діагностовано: «Проникаюче ножове поранення черевної порожнини з ушкодженням печінки, внутрішньочеревну кровотечу», з наявністю рани передньої черевної стінки справа в проекції печінки. Вказана травма утворилась від дії колюче-ріжучого предмету, можливо від дії леза ножа 19 вересня 2008р. та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент її спричинення.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_2 підтримав вказаний висновок судово-медичної експертизи та пояснив, що враховуючи матеріали справи, медичні документи, дані протоколу відтворення обстановки та обставин події, криміналістичну експертизу одягу потерпілої, можна зробити висновок, що ніж рухався в передньо-задньому напрямку і потерпілій було нанесено один удар.

Згідно висновку судово-імунологічної експертизи № 664/2008-Ім від 15.10.2008 року (а.с.62-67) кров ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В. В слідах на светрі, на безрукавці, на фартуку, на штанах речах ОСОБА_6 виявлена кров людини, яка може походити від самої потерпілої.

Як вбачається з висновку медико-криміналістичної експертизи № 54/2010-мк від 15.03.10р. при проведенні експертизи одягу ОСОБА_6 на передній поверхні фартука справа, на передку джемпера справа та на правій полі безрукавки було виявлено по одному колото-різаному пошкодженню, які утворились від дії плоского колючо-ріжучого предмету типу клинка ножа, який мав одне досить гостре лезо та обух з, як мінімум, одним досить добре вираженим ребром. Колото-різані пошкодження на фартуку, безрукавці та джемпері відповідають за локалізацією між собою та рані на тілі ОСОБА_6 на рівні 9-го міжреберного проміжку по середньо-ключичній лінії. Крім того на одязі було виявлено велику кількість наскрізних пошкоджень які, наймовірніше, були заподіяні під час проведення досліджень у відділенні судово-медичної імунології. При дослідженні одягу щодо взаємного розташування потерпілої та особи, яка наносила тілесне ушкодження можна лише стверджувати, що під час заподіяння пошкодження знаряддя було спрямоване у передню черевну стінку справа.

В судовому засіданні допитаний експерт ОСОБА_3 підтримав вказаний висновок медико-криміналістичної експертизи та пояснив, що враховуючи проведені дослідження, можна зробити висновок, що потерпілій було завдано один удар колюче-ріжучем предметом типу клинка ножа з досить гострим лезом і знаряддя було спрямоване у передню черевну стінку справа.

Як вбачається з акту амбулаторної судової-психіатричної експертизи № 764 від 14.10.2008 року (а.с.74-75) ОСОБА_4 на даний час психічним захворюванням не страждає, виявляє психопатичні риси характеру, що не позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій ОСОБА_4 психічним захворюванням чи недоумством не страждав, не виявляв будь яких тимчасових чи інших хворобливих розладів психічної діяльності та міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Винуватість підсудного у вчиненні злочинів доведена також протоколом ставки віч-на-віч між потерпілою ОСОБА_6 та підсудним ОСОБА_4 від 14.11.2008 року (а.с.80-81), на якій потерпіла в повному обсязі підтвердила свої покази дані на досудовому слідстві, детально описавши про відносини між ними та про події злочину, а підсудний прослухавши її покази повністю такі підтвердив, вказавши, що дійсно при вказаних подіях потерпілою, він наніс їй удар ножем в районі живота.

При проведенні відтворення обстановки та обставин події 11.02.10р. потерпілі дали аналогічні покази даним на досудовому слідстві. ОСОБА_6 вказала, що побачивши ніж в руках ОСОБА_7, вирішила втрутитися і стала між ними. ОСОБА_5 пояснював, що підсудний витягнув з кишені ніж та розмахнувся ним, побачивши це потерпіла закричала та стала між ними щоб забрати ОСОБА_5 Підсудний також детально описав як замахувався ножем.

Згідно протоколу вилучення одягу потерпілої від 19.09.2008 року, протоколу огляду речових доказів від 22.10.2008 року та постанови про визнання одягу потерпілої речовим доказом та приєднання його до матеріалів справи (а.с.6,48,49), вбачається, що було вилучено одяг потерпілої светер, фартук, безрукавку, штани з плямами та помарками речовини бурого кольору.

Оцінюючи вказані докази, суд приходить до висновку, що такі знаходяться в обєктивному звязку з матеріалами справи.

Суд критично оцінює твердження підсудного про заперечення своєї вини у вчиненні замаху на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_5 та розцінює це як метод обраного ним захисту та можливість уникнути покарання за скоєне.

Аналізуючи показання підсудного, які були дані на досудовому слідстві та в судовому засіданні, такі є суперечливими. Так, на досудовому слідстві ОСОБА_4 давав незмінні покази про те, що з ОСОБА_6 підтримував дружні відносини, а саме вона була його дівчиною. Але за три тижні до події вони посварилися і розійшлися. 19.09.2008 року, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, він побачив через вікно кіоску, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 обіймаються та цілуються, в нього виникло почуття ревнощів до ОСОБА_6, тому вирішив з нею поговорити. З кіоску вийшов ОСОБА_5, якого він знає візуально і сказав піти та більше не приходити до ОСОБА_6 Будучи обуреним його поведінкою, підсудний витягнув з кишені ніж, який був при ньому, та замахнувся щоб вдарити ОСОБА_5, однак побачивши це, потерпіла, яка була поруч, стала між ними, заступивши потерпілого, та підсудний наніс удар лезом ножа по тілу ОСОБА_6. Від удару потерпіла закричала, схопилася за живіт і присіла. Побачивши це ОСОБА_4 злякався та втік.

Такі показання підсудного суд вважає обєктивними та такими, що відповідають дійсності. Покликання ОСОБА_4 на те, що він мав намір лише налякати потерпілого спростовуються зібраними у справі доказами. Судом встановлено, що у підсудного був прямий умисел на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_5 Так, фактичні обставини справи свідчать про те, що замахнувшись ножем в сторону потерпілого підсудний усвідомлював і розумів суспільну небезпеку своїх дій, передбачав можливість заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_5, а також, враховуючи обставини за яких відбулася сутичка, ОСОБА_4 діяв свідомо і цілеспрямовано, прагнувши досягти визначеної мети і вчинити для цього усі дії, які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця витягнув ніж, який мав при собі, замахнувся ним на потерпілого, однак не довів злочинного наміру до кінця, оскільки цьому завадила ОСОБА_6, яка маючи на меті припинити злочинні дії, стала між підсудним і ОСОБА_5

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість підсудного у вчиненні злочину доведено повністю, його дії вірно кваліфіковані за ст. ст. 15, 121 ч.1 КК України - замах на заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Також доведено вину ОСОБА_4 у вчненні злочину щодо потерпілої ОСОБА_6 Що стосується кваліфікації дій підсудного за ст. 121 ч.1 КК України, то суд дійшов висновку, що така не відповідае дійсним обставинам справи та зібраним по справі доказам. Відтак, субєктивна сторона вказаного злочину характеризується умислом до діяння і наслідків. В ході судового слідства встановлено, що потерпіла ОСОБА_6 несподівано, раптово стала між підсудним і ОСОБА_5, внаслідок чого отримала удар ножем. При цьому ОСОБА_4 не міг передбачити можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій відносно ОСОБА_6, але зважаючи, що потерпіла стояла поряд, він, замахнувшись ножем, повинен був і міг передбачити, що завдасть їй тілесне ушкодження. Тому, в його діях відсутній умисел на заподіяння ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження.

Таким чином, дії підсудного слід кваліфікувати за ст. 128 КК України заподіяння необережного тяжкого тілесного ушкодження.

При призначенні підсудному покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів; особу винного, який раніше судимий, на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває, числиться на обліку в наркологічному диспансері з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, задовільно характеризується за місцем проживання (а.с.36-44); щире каяття по відношенні до заподіяння необережного тяжкого тілесного ушкодження як обставину, яка помякшує покарання; вчинення злочину в стані алкогольного спяніння як обставину, яка обтяжує покарання та приходить до висновку, що покарання слід обрати в межах санкції статті за якою кваліфіковано злочини, з врахуванням положень ст. 70 КК України, у вигляді позбавлення волі.

Речові докази по справі, що знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Личаківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області одяг потерпілої ОСОБА_6 (светер, фартук, безрукавку, штани) слід повернути власнику ОСОБА_6 (а.с.48,49).

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд ,-

з а с у д и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів передбачених ст. ст. 15, 121 ч.1, 128 КК України та призначити покарання:

за ст. 15, 121 ч.1 КК України - у вигляді 5 (пяти) років позбавлення волі;

за ст. 128 КК України у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

У відповідності до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 5 (пяти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання засудженому рахувати з часу його фактичного затримання з 19 вересня 2008 року.

Речові докази по справі, що знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Личаківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області одяг потерпілої ОСОБА_6 (светер, фартук, безрукавку, штани) повернути власнику ОСОБА_6.

Запобіжний захід засудженому до вступу вироку в законну силу залишити попередньо обраний утримання під вартою.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Львівської області протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення через Личаківський районний суд м. Львова, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя: Леньо С. І.