1Справа № 335/712/17 1-кп/335/193/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

процесуального прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, питання доцільності продовження тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Відносно обвинуваченого на стадії досудового розслідування за ухвалою слідчого судді від 23 листопада 2016 р. обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому було продовжено до 1 липня 2017 р.

Таким чином, строк тримання під вартою обвинуваченого, встановлений ухвалою суду, закінчується, однак судове провадження по даному кримінальному провадженню не закінчено і потребує значного часу для розгляду, з огляду на що судом в порядку ст. 331 КПК України поставлене на обговорення учасників процесу питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому.

Процесуальний прокурор у судовому засіданні просила продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не змінились, а обвинувачений зможе впливати на свідків, які ще не були допитані, перешкодити кримінальному провадженню.

Потерпілий у судовому засіданні підтримав думку процесуального прокурора, зазначивши, що під час досудового розслідування ОСОБА_5 переховувався від органів досудового розслідування, а тому може після зміни запобіжного заходу переховуватися від суду.

Представник потерпілого у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. Суд, з урахуванням думки учасників процесу, вважав за можливе провести судове засідання за її відсутності.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник у судовому засіданні заперечували проти продовження строку тримання під вартою, вважали за доцільне змінити даний запобіжний захід на домашній арешт за місцем реєстрації обвинуваченого.

Захисником також в судовому засіданні було подане письмове клопотання про зміну запобіжного заходу, яке мотивовано тим, що лише тяжкість злочину не може бути підставою для обрання щодо ОСОБА_5 найбільш суворого запобіжного заходу. На момент затримання ОСОБА_5 був працевлаштований, перебуває у цивільному шлюбі, має батьків, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання. В цей же час потерпілий затягує розгляд кримінального провадження. Крім того, відсутні підстави для висновку про наявність у ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень. Просила застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту шляхом заборони залишати житло з 20:00 год. до 07:00 год.

Суд, заслухавши учасників кримінального провадження, дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно зі ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_5 суд враховує: тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та ступінь відповідальності, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також наявність обставин, передбачених ст. 178 КПК України.

Як свідчить Реєстр матеріалів досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_5 оголошувався у розшук, що підтверджує наявність щодо нього ризику переховування.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".
Також суд враховує, що у кримінальному провадженні ще не були допитані всі свідки, внаслідок чого не змінився ризик впливу на свідків, одним із яких є мати обвинуваченого.

Судом враховується також думка потерпілого, який наполягав на продовженні строку тримання під вартою обвинуваченому.

Що стосується обставин, передбачених ст. 178 КПК України, то судом враховується тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, його вік, а саме, що він є особою працездатного віку, за станом здоров`я скарг не має.

Щодо інших обставин, зокрема, соціальних зв`язків, характеристик та ін., то в ухвалі суду від 20.01.2017 судом було надано аналіз цим обставинам та зазначено про відсутність відповідних доказів цих обставин, які у судове засідання 20.06.2017 стороною захисту надані не були. Зокрема, суду не надано доказів стосовно перебування ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах, не надано належного доказу працевлаштування обвинуваченого, не надано характеристики з дійсного місця проживання обвинуваченого.

Що стосується можливості обрання щодо ОСОБА_5 домашнього арешту за місцем реєстрації, то з цього приводу раніше обвинувачений вказував, що за місцем реєстрації не мешкає, оскільки проживав із цивільною дружиною, однак, жодних доказів цих обставин сторона захисту також не надала.

Також в порядку статті 178 КПК України суду не надано відомостей про майновий стан обвинуваченого, які б могли враховуватися судом при вирішенні питання, пов`язаного із застосуванням запобіжного заходу.

Крім того, обвинуваченим та його захисником не було надано суду клопотання про зміну запобіжного заходу, яке б відповідало вимогам статті 201 КПК України, із наданням відповідних доказів. Надане захисником у судове засідання клопотання про зміну запобіжного заходу не відповідає наведеним вимогам КПК України, а тому розцінюється судом як заперечення щодо продовження раніше обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу. При цьому, заперечення сторони захисту щодо можливості зміни запобіжного заходу ґрунтується лише на поясненнях захисника та самого обвинуваченого. В цей же час, рішення суду, у т.ч. з даного процесуального питання, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також слід зауважити, що захисник обвинуваченого посилається на висновки експертиз потерпілого, які самостійно оцінює як такі, що не підтверджують спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. В цей же час, оцінка доказів здійснюється судом у нарадчій кімнаті при ухваленні вироку, після дослідження усіх доказів по справі в їх сукупності та взаємозв`язку. Тому, на даній стадії кримінального процесу не є можливим надання оцінки певним доказам, дослідженим у судовому засіданні, крім випадків встановлення їх очевидної недопустимості відповідно до частини другої статті 89 КПК України, що у даному випадку не має місця.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», суд, з урахуванням обставин, встановлених у судовому засіданні, вважає виправданим тримання обвинуваченого під вартою.
З урахуванням викладеного, підстав для зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід на даний час суд не вбачає, з огляду на що суд доходить висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно продовжити строк тримання під вартою на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України залишити без змін та продовжити строком на 60 (шістдесят) діб з 20 червня 2017 року до 18 серпня 2017 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 20 червня 2017 р.

Повний текст ухвали оголошено 23 червня 2017 р. о 8:15 год.
Суддя ОСОБА_1