Дата документу 03.02.2017 Справа № 554/599/17
Справа № 554/599/17
Провадження № 1-кс/554/999/2017

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2017 року м. Полтава
Слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
Слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт вилученого майна, в обґрунтування якого посилається на наступне.
В ході проведення досудового розслідування встановлено, що 26.01.2017 року до Полтавського РВП надійшов рапорт поліцейського ОСОБА_4 , про те, що під час несення служби 26.01.2017 року близько 14:45 год, в с. Розсошенці, Полтавського району, був зупинений автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка під час перевірки документів пред`явила свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_2 від 16.09.2015 року у якому власником є відповідно до свідоцтва реєтрації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котра проживає за адресою: АДРЕСА_1 яке викликало сумнів у його дійсності. При перевірці номерного позначення кузова вказаного автомобіля згідно бази «НАІС» було встановлено, що вказаним позначенням кузова рахується автомобіль VOLKSWAGEN , д.н.з. НОМЕР_3 , який оголошено в розшук виконавчою службою Житомирського району.
Даний транспортний засіб вилучено і поміщено до штраф майданчику тимчасового тримання транспортних засобів ГУНП в Полтавській області за адресою: Полтавський р-н, с. Розсошенці, вул. Європейська, 164. При візуальному огляді свідоцтва про реєстрацію вищезазначеного транспортного засобу серії НОМЕР_2 було виявлено невідповідність виконання написів, вказане свідоцтво вилучено та знаходиться в камері речових доказів Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області за адресою: м. Полтава, вул. Олени Пчілки, 19 Е.
Згідно ст.ст.168, 237 КПК України вилучений автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу є тимчасово вилученим майном, на яке, у відповідності до ч.5 ст.171 КПК України, потрібно накласти арешт з метою його подальшого використання під час проведення експертних досліджень та слідчих дій, унеможливлення втрати слідів злочину.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.
Слідчий в судовому засіданні підтримав заявлене клопотання та прохав його задовольнити.
Володілець майна в судове засіданні не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Слідчим доведено, що вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 117, 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, -
Клопотання слідчого Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 - задовольнити.
Накласти арешт на автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT, д.н.з. НОМЕР_1 про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 16.09.2015 року, з позбавленням права відчуження, розпоряджання, використання та проведення будь-яких дій.
Автомобіль ««VOLKSWAGEN PASSAT, д.н.з. НОМЕР_1 буде зберігатися на території штраф майданчика для тимчасового тримання транспортних засобів ГУНП в Полтавській області за адресою: Полтавський р-н, с. Розсошенці, вул. Європейська, 164, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , буде зберігатися в камері речових доказів Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області, за адресою: м. Полтава, вул. Олени Пчілки, 19 Е, до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області на протязі 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1