Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/478/17 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.07.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000022 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Петрівського районного Кіровоградської області від 11 квітня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Петрове, Петрівського району, Кіровоградської області, українець, громадянин України, з повною загалною середньою освітою, не одружений, не працюючий, мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 31.07.2008 року Петрівським райсудом Кіровоградської області за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі з двохрічним іспитовим строком;
- 29.07.2009 року згідно постанови Петрівського районного Кіровоградської області іспитовий строк скасовано і направлено для відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, 21.01.2013 року звільнився умовно достроково на 1 рік 6 місяців 18 днів;
- 24.06.2014 року Петрівським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст. 185, 71 КК України до 1 року 7 місяців позбавлення волі. Звільнився 23.01.2016 року по відбуттю строку покарання;
- 06.07.2016 року Петрівським райсудом Кіровоградської області за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ст.ст. 70, 75,76 КК України до 3 років 2- місяців позбавлення волі з двохрічним іспитовим строком;
- 21.12.2016 року Петрівським райсудом Кіровоградської області за ч.1 ст.263, ст.ст. 70,75,76 КК України до 4 років позбавлення волі з трьохрічним іспитовим строком
засуджений за ч. 2 ст. 185 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та за ч. 2 ст. 186 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 06 (шість) місяців.
На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначено покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у видіпозбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 06 (шість) місяців.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Петрівського районного суду від 21.12.2016 року 3 (три) місяці позбавлення волі і остаточно призначенопокарання 4 (чотири) роки 09 (дев`ять) місяців позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати по справі в сумі 400 (чотириста) гривень 00 коп. за проведення експертиз.
Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно, та відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчиненого повторно, за таких обставин:
06 січня 2017 року, в обідній період часу, точна година слідством не встановлена, маючи злочинний умисел на вчинення крадіжки чужого майна, ОСОБА_7 прийшов до огородженої парканом території домоволодіння, яке належить ОСОБА_8 , та розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 зі сторони городу вказаного домоволодіння, переконавшись в тому, що поблизу нікого немає та за ним ніхто не спостерігає, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливим мотивом, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав одну металеву секцію паркану, розмірами довжиною 130,5 см., висотою 109 см., товщиною металу 3 мм., який складається з металевих кутників розмірами 32х32х3, вартість якої, складає 210 гривень 91 копійку.
Також, у період часу з 08 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин 11 січня 2017 року, повторно, маючи злочинний умисел на вчинення крадіжки чужого майна, зі сторони городу прийшов до огородженої парканом території домоволодіння, яке належить ОСОБА_9 , та розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , переконавшись в тому, що поблизу нікого немає та за ним ніхто не спостерігає, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливим мотивом, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав одну металеву секцію паркану, розмірами довжиною 131 см., висотою 111 см., товщиною металу 2 мм., який складається із металевих кутників розмірами 25х25х3 мм. та металевих листів розмірами 11,5х88х0,2 см, вартість яких складає 182 гривні 02 копійки. Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.
Крім того, 18 лютого 2017 року близько 12 години 00 хвилин, маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, у період відбування покарання у виді іспитового строку, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння біля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розміщений по АДРЕСА_1 , помітив на розі магазину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка в руках тримала грошові кошти та в цей час у нього виник злочинний умисел на відкрите викрадення грошових коштів. Реалізовуючи свій злочинний намір направлений на відкрите викрадення грошових коштів ОСОБА_7 діючий умисно, повторно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів підбіг до ОСОБА_10 , де шляхом ривка відкрито для останньої вихопив з її рук грошові кошти в сумі 300 гривень купюрами номіналом по 100 гривень та з місця вчинення злочину зник і в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить переглянути його кримінальну справу за ч. 2 ст. 186 КК України, скасувати вирок районного суду та призначити новий розгляд матеріалів кримінального провадження з винесенням нового вироку.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що він повністю визнав вину, та вважає, що судом першої інстанції винесено надто суворий вирок, ухвалений з порушенням матеріального та процесуального права. Зокрема, суд першої інстанції не врахував те, що 300 грн., якими заволодів у ОСОБА_10 , він не використав у власних цілях, оскільки працівники поліції вилучили у нього ці кошти та повернули потерпілій.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу,прокурора, який заперечував проти її задоволення вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, з таких підстав.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України оскільки він в судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро каявся та дав показання про те, що він 06 січня 2017 року викрав з домоволодіння ОСОБА_8 одну металеву секцію паркану.
08 лютого 2017 року з домоволодіння ОСОБА_9 викрав одну металеву секцію паркану.
18 лютого 2017 року біля магазину «Петрович» він шляхом ривка викрав з рук ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 300 гривень купюрами по 100 гривень.

Дослідження доказів по даній справі в суді першої інстанції відбувалось на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому обвинувачений та інші учасники судового розгляду справи позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані районним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК Українияк вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно, та відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчиненого повторно. Правильність кваліфікації дій обвинуваченого у колегії суддів сумнівів не викликає. Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого стосовно того, що районний судом винесено надто суворий вирок, колегія суддів вважає необґрунтованими та належним чином не вмотивованими.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, зокрема із оскаржуваного вироку місцевого суду, обставини, на які посилається обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, як на такі, що їх не достатньою мірою враховано при призначенні покарання, судом першої інстанції враховані.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особам.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції відповідно ст. 65 КК України належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є злочином середньої тяжкості та тяжким злочином, але тяжких наслідків не настало,особу обвинуваченого, який позитивно характеризуються за місцем проживання, має постійне місце проживання, але раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності і знову скоїв злочини середньої тяжкості та тяжкий злочин, під час звільнення від покарання з випробуванням, у період іспитового строку. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом обґрунтовано визнано щире каяття.
Обставиною що обтяжує покарання - є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційні вимоги обвинуваченого стосовно того, що вирок районного суду надто суворий, не можуть бути враховані оскільки він раніше притягався до кримінальної відповідальності, маючи не зняту та непогашену судимість на шлях виправлення не став,скоїв новий злочин,який посягає на власність громадян, під час звільнення від покарання з випробуванням у період іспитового строку, а останній епізод ще й перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.
Інших доводів, які б давали підстави для пом`якшення покарання обвинуваченому колегія суддів не знаходить.

Викладені обставини на думку колегії суддів свідчать, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливо лише за умови ізоляції його від суспільства на строк, який визначив суд першої інстанції, оскільки останньому неодноразово надавалася можливість зробити належні висновки щодо своєї поведінки та способу життя, натомість ним вчинено новий умисний злочин середньої тяжкості та тяжкий злочин.
Таким чином, колегія суддів вважає, що обране обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинене кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК Україниіз застосуванням ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України, відповідає меті і засадам призначення покарання, є не тільки обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, але й є справедливим.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Петрівського районного Кіровоградської області від 11 квітня 2017 року, яким його було засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 в той самий строк, з дня вручення їй копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4