Справа № 342/431/15-к
Провадження № 1-кп/346/102/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , представника служби в справах дітей Городенківськї РДА ОСОБА_7 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в кримінальному провадженні внесеному в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за № 0000136 від 13 червня 2015 року, клопотання про застосування до малолітнього ОСОБА_8 за ст. 194 ч.2 КК України примусових заходів виховного характеру,

ВСТАНОВИВ:

До Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, 04 січня 2017 року надійшло клопотання про застосування до малолітнього ОСОБА_8 за ст. 194 ч.2 КК України примусових заходів виховного характеру по кримінальному провадженню внесеному в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №0000136 від 13 червня 2015 року .

В даному процесуальному документі зазначено, що 12 червня 2014 року близько 15 год. малолітній ОСОБА_8 разом з неповнолітнім ОСОБА_9 через віконний отвір проникли в приміщення недобудованого триповерхового житлового будинку, що по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_10 . Перебуваючи в будинку, за допомогою драбини піднялись на другий поверх, де в одній з кімнат ОСОБА_11 , за допомогою запальнички, яку приніс з собою, умисно підпалив кульок з будівельним сміттям. Коли підпалене тліло, ОСОБА_11 з ОСОБА_12 покинули будинок тим же шляхом, яким проникли. Внаслідок підпалу в будинку виникла пожежа, якою знищено перекриття між першим та другим поверхом, перекриття між другим поверхом і горищем, покрівлю будинку, пошкоджено віконні та дверні отвори на першому поверсі. Умисними діями потерпілому ОСОБА_13 згідно висновку експерта № 10-Б від 11 квітня 2016року спричинено матеріальні збитки на суму 539253 грн.
Ознайомившись із поданим клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру та доданими до нього документами, заслухавши позицію прокурора, який висловив думку про можливість призначення справи до судового розгляду, думку інших учасників кримінального провадження, які погодилися із позицією прокурора, суд приходить до наступних висновків.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону про оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Слідчий та прокурор повинні неухильно їх дотримуватися, оскільки невиконання цих вимог, робить юридично нікчемним сам процесуальний документ і зводить нанівець зусилля суду з розв`язання завдань кримінального провадження.
З метою забезпечення дотримання слідчим та прокурором вказаних норм закону, законодавцем надано право суду перед вирішенням питання про призначення справи до судового розгляду перевіряти клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру на предмет відповідності критеріям прийнятності, які викладені в ст. 291 КПК України та у разі встановлення невідповідності закону, повертати його прокурору для усунення недоліків.
Згідно положень ч.ч.1,5 ст.499 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом. За відсутності підстав для закриття кримінального провадження прокурор затверджує складене слідчим або самостійно складає клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ст. 292 КПК України, клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру має відповідати вимогам ст.291 КПК України, а також містити інформацію про захід виховного характеру, який пропонується застосувати.
Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру повинно містити: виклад фактичних обставин вчиненого суспільно-небезпечного діяння, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію суспільно-небезпечного діяння з посиланням на положення закону і статті(частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Диспозиція ч .2 ст.194 КК України визначає, що умисне знищення або пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, може бути вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом.
Як вбачається з клопотання про застосування до малолітнього примусових заходів виховного характеру, старший прокурор прокуратури Городенківського району зазначив у клопотанні, що «своїми умисними діями малолітній ОСОБА_11 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.194 КК України», не вказавши при цьому жодних кваліфікуючих ознак, наведених у ч.2 згаданої статті, тому суд приходить до висновку, що не усунувши вказаного недоліку прокуратурою, неможливо успішно перейти від стадії досудового розслідування до судового розгляду та прийняти справедливе рішення у кримінальному провадженні.
У відповідності до вимог КПК України судовий розгляд проводиться не в межах обставин, які прокурор вважає встановленими, а в межах висунутого обвинувачення відповідно до клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, яке є важливим процесуальним документом і основою для захисту неповнолітньої особи в суді.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Про право особи на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти неї, говориться в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Матточча проти Італії» від 7 березня 2000 року та 4 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких Суд зауважив: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».
У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Матточча проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту». У цьому відношенні, наголосили в ЄСПЛ, обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З наведеного випливає, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього має бути викладено чітко і конкретно. В ньому має бути виписана як об`єктивна, так і суб`єктивна сторона суспільно-небезпечного діяння. Відсутність в клопотанні конкретного формулювання кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від нього, що, безперечно, порушує право особи на захист, а як наслідок слугує беззаперечною підставою для скасування ухвали суду.
Питання повернення клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру визначено і в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», в якому вказано, що у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК: зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

Пункт 3 ч.3 ст. 314 КПК України встановлює, що суд має право повернути клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру прокурору, якщо воно не відповідає вимогам цього Кодексу.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 291, 292, 314-317 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_8 за ст. 194 ч.2 КК України в кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань №0000136 від 13 червня 2015 року, повернути прокурору Городенківської районної прокуратури Івано-Франківської області для усунення вищевказаних недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_14