Справа № 306/1036/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

07.06.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів:
ОСОБА_1 / головуючої /
ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4
особи, яка подала скаргу - ОСОБА_6 , його представника ОСОБА_7
Цією ухвалою задоволено клопотання начальника Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 та накладено арешт на садовий будинок - об`єкт житлової забудови загальною площею 299,4 кв.м. (житлова площа 139,2 кв.м.) за адресою АДРЕСА_1 , який належить на праві власності громадянину ОСОБА_6 з забороною останньому використовувати та розпоряджатися вказаним садовим будинком на власний розсуд.
В своїй ухвалі слідчий суддя констатував, що клопотання прокурора відповідає вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, а майно , яке підлягає арешту - критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, є речовим доказом у кримінальному провадженні, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, а тому підлягає арешту шляхом заборони власнику - ОСОБА_6 користуватись та розпоряджатись належним йому садовим будинком, що не призведе до порушення його законних прав.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на належане йому майно. Вважає ухвалу не обґрунтованою та незаконною, такою, що винесена з порушенням норм кримінального процесуального законодавства. На думку апелянта, правових підстав для накладення арешту на належне йому майно немає, оскільки він не являється підозрюваним чи обвинуваченим у кримінальному провадженні, в рамках якого заявлене клопотання. Вказує, при накладенні арешту слідчий суддя не дотримався вимог ст. ст. 170, 171 КПК України , оскільки не врахував, що клопотання слідчого не містить обґрунтувань щодо необхідності арешту майна, не вказані мета та підстави для накладення такого арешту. З наведених підстав вважає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як така, що грубо порушує його конституційні права. Поряд з цим ОСОБА_6 просить врахувати, що клопотання слідчого розглянуто у його відсутності, чим порушено його право на захист, як власника майна. Вказує, що винесену ухвалу отримав лише 1 червня 2017 року, що стало наслідком пропуску строку оскарження, у зв`язку з чим просить його поновити.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку особи, яка подала скаргу ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_6 та просили її задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, вивчивши матеріали провадження та надані сторонами копії рішень судів, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд вважає вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу слідчим суддею було постановлено без виклику ОСОБА_6 та його представника, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження в силу ч.2, ч. 3 ст. 395 КПК України не пропущено .
Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про допущені слідчим суддею порушення, які на його думку виразились у розгляді клопотання слідчого про арешт майна без повідомлення власників майна, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, що мало місце в даному випадку.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у його задоволенні .
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу .
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, врахувавши вимоги ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на садовий будинок- об`єкт житлової забудови загальною площею 299,4 кв.м. (житлова площа 139,2 кв.м.) за адресою АДРЕСА_1 , який належить на праві власності громадянину ОСОБА_6 з тих підстав, що це майно є об`єктом кримінально протиправних дій та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, при цьому перевірив співрозмірність втручання у право власності ОСОБА_6 з потребами кримінального провадження.
Відповідно до положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні та не вимагає оголошення підозри .
Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що відносно нерухомого майна, зазначеного у клопотанні слідчого, існують ризики, визначені ч. 1 ст. 170 КПК України, арешт на це майно слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.
Поряд з цим, апеляційний суд також бере до уваги, що будівництво арештованого об`єкту житлової забудови здійснюється на площах залягання корисних копалин у межах зон гірнично-санітарної охорони та в межах гірничного відводу Голубинського родовища, що згідно Висновку №436 Українського державного геологорозвідувального інституту від 09 квітня 2008 року завдає непоправної шкоди унікальному родовищу мінеральних вод загальнодержавного значення, з приводу чого наявні судові спори (ухвала Апеляційного суду Закарпатської області від 13.04.2017).
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, яке належить ОСОБА_6 , апелянтом не надано та апеляційним судом не встановлено.
З наведених підстав апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги необгрунтованими.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд ,
П О С Т А Н О В И В :
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: