Дата документу 14.06.2017 Справа № 554/4649/17
Провадження № 1-кс/554/4086/2017

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2017 року м. Полтава
В С Т А Н О В И В:
Слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, в обґрунтування якого посилається на наступне.
Наказом начальника ДЗЕ НП України №96ос від 10.03.2017 майор поліції ОСОБА_5 призначений на посаду начальника міжрайонного відділу №2 (м. Кременчук) УЗЕ в Полтавській області ДЗЕ НП України, який за функціональними обов`язками, зокрема, здійснює керівництво відділом, розподіляє обов`язки між особовим складом, очолює та контролює його роботу, регулює роботу відділу щодо його ефективної взаємодії з іншими органами Національної поліції України та правоохороними відомствами з питань, що стосуються напрямів діяльності відділу, безпосередньо обслуговує лінію роботи щодо виявлення корупційних проявів.
У відповідності до ч. 1 примітки 1 ст. 364 КК України службовими особами у статтях 364, 368, 368-2, 369 КК України є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про державну службу» керівників структурних підрозділів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та інших державних органів, їх заступників, керівників територіальних органів цих державних органів та їх структурних підрозділів, їх заступників відносяться до категорії «Б» посад державної служби.
Згідно ч. 2 примітки 1 ст. 368 КК України службовими особами, які займають відповідальне становище, у статтях 368, 368-2, 369 та 382 КК України є особи, зазначені у пункті 1 примітки до статті 364 цього Кодексу, посади яких згідно із статтею 6 Закону України «Про державну службу» належать до категорії "Б", судді, прокурори і слідчі, а також інші, крім зазначених у пункті 3 примітки до цієї статті, керівники і заступники керівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх структурних підрозділів та одиниць. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_5 перебуваючи на посаді начальника міжрайонного відділу №2 УЗЕ в Полтавській області ДЗЕ НП України являється службовою особою, що займає відповідальне становище.
07.06.2017 року до відділу, начальником якого являється ОСОБА_5 ,
з прокуратури Полтавської області надійшло доручення на проведення 08.06.2017 року обшуків в рамках розслідування кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.
На виконання вказаного доручення, ОСОБА_5 зі своїми підлеглими виїхав на місце проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_6 , яким фактично було організовано цех по переробці рибної продукції без належних дозвільних документів.
08.06.2017 року близько 17 год. 00 хв. в ході проведення обшуку
ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_5 , як до керівника оперативних працівників, що проводили обшук з пропозицією надати неправомірну вигоду в розмірі 50 тис. грн. за вирішення питання про уникнення відповідальності та повернення йому, ОСОБА_6 , вилученого в ході цього обшуку майна та у подальшому 5 тис. грн. кожного місяця за забезпечення безперешкодного здійснення незаконної господарської діяльності, пов`язаної із переробкою рибної продукції без будь-яких дозвільних на це документів. Розуміючи протиправність дій ОСОБА_6 , ОСОБА_5 доповів про це рапортом, на підставі якого військовою прокуратурою Полтавського гарнізону зареєстровано кримінальне провадження.
09.06.2017 року близько 17 год. 20 хв. ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, знаходячись під контролем правоохоронних органів, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , надав ОСОБА_5 першу частину неправомірної вигоди у розмірі 25 тис. грн., із обумовлених раніше 50 тис. грн., за повернення вилученого 08.06.2017 в ході проведення обшуку майна ОСОБА_6 та у подальшому нездійснення втручання в його господарську діяльність, пов`язану із переробкою рибної продукції без будь-яких дозвільних на це документів, а другу половину в розмірі 25 тис. грн. обіцяв надати після фактичного повернення вилучених у нього речей.
Також, ОСОБА_6 пообіцяв ОСОБА_5 у подальшому надавати 200 доларів США щомісячно за нездійснення втручання в його господарську діяльність, пов`язану із переробкою рибної продукції без будь-яких дозвільних на це документів
09.06.2017 року ОСОБА_6 , після передачі ОСОБА_5 , першої частини неправомірної вигоди в розмірі 25 тис. грн. затримано, в порядку ст. 208 КПК України.
Таким чином, ОСОБА_6 08.06.2017 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , запропонував ОСОБА_5 неправомірну вигоду в розмірі 50 тис. грн. за повернення йому, ОСОБА_6 , вилученого в ході обшуку майна, а 09.06.2017 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , надав зазначеній службовій особі, що займає відповідальне становище за повернення йому майна вилученого в ході обшуку, першу частину обіцяної неправомірної вигоди в розмірі 25 тис. грн. та обіцяв другу частину обумовленої неправомірної вигоди у розмірі 25 тис. грн. після вирішення даного питання на його користь, а також пообіцяв щомісячно надавати 200 доларів США за забезпечення безперешкодного здійснення незаконної господарської діяльності, без будь-яких дозвільних на це документів, чим вчинив пропозицію надати, надання та обіцянку надати неправомірну вигоду за вчинення службовою особою, яка займає відповідальне становище, в інтересах того, хто пропонує, надає та обіцяє таку вигоду, дій з використанням службового становища, тобто злочин передбачений ч. 3 ст. 369 КК України.
При цьому, 09.06.2017 року в ході огляду місця події було вилучено особисті грошові кошти ОСОБА_6 , а саме купюри номіналом: 100 грн. 6 купюр: КР4226388, МК61557330, КС51334417, БН28326662, КИ5416544, КЗ2177269; 50 грн. 16 купюр: СЗ3791402, ТБ4402478, АА9377438, ТВ2884552, РД4216958, РВ5662732, СР9489500, РГ4287728, КЕ1533648, СЕ6197629, РВ3900977, СЖ2149000, БВ1932882, СЗ2481193, ВД1265329, ЕЖ6907598, СЗ6607242, СЕ3308835, УЗ9989715; 20 грн. 1 купюра серія ТД5257449; 5 грн 2 купюри УГ4755280, УГ4756882; 1 грн. 1 купюра серія ТБ0114869, на загальну суму 1431грн., які належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_3 .
Враховуючи те, що санкція ч. 3 ст. 369 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_6 , передбачає конфіскацію майна, існує необхідність накладення арешту на особисті грошові кошти ОСОБА_6 з метою забезпечення конфіскації у подальшому.
Таким чином, наявні достатні підстави вважати, що інформація у вказаному мобільному телефоні містяться відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема, стосовно з`єднань ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , обміном останніми інформацією стосовно надання неправомірної вигоди, місця її передачі, часу, суми тощо.
На підставі наведеного, слідчий просить накласти арешт на вилучене майно.
Слідчий в судовому засіданні підтримав заявлене клопотання, просив задовольнити.
Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки всі відомості знаходяться у оператора мобільного зв`язку, а телефон підозрюваному необхідний для спілкування; та грошові кошти в сумі 1400 гривень потрібні для утримання дитини підозрюваного.
Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження..
Згідно п.3 ч.2 ст. 170 КПК України передбачено, що метою арешту майна є конфіскація майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Метою арешту майна є забезпечення конфіскації, оскільки санкцією ч.3 ст.369 КК України, за якою ОСОБА_6 повідомлено про підозру, передбачено покарання у вигляді конфіскації майна.
У відповідності до п.1 та п.2 ч.2 ст.167, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення.
Як зазначено в п.6 розділу 2.6 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року, метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні.
Санкція вказаної статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна. Суд вважає, що грошові кошти, які вилучені та належать підозрюваному, підлягають арешту.
Крім того, згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Вилучене, відповідно до протоколу огляду місця події від 09.06.2017 року, майно підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Виконання зазначеної ухвали покласти на слідчого в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області на протязі 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий судя: ОСОБА_1