УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , законного представника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУНП у м.Києві ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002055 від 20.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Озлів Млинівського району Рівненської області, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, фактично проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУНП у м.Києві ОСОБА_7 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з клопотанням, погодженим прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002055 від 20.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 .

Клопотання мотивоване тим, що слідчим відділом Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002055 від 20.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 19.02.2017 року близько 02 год. 50 хв., перебували біля будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , відкрито, за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 викрав чуже майно (грабіж), тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, просив слідчого суддю задовольнити його у повному обсязі, оскільки вважав, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.
На думку сторони обвинувачення, сукупність вказаних обставин свідчить, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на порушення порядку погодження та вручення підозри, а також просив слідчого суддю застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.
Підозрюваний та його законний представник у судовому засіданні проти задоволення клопотання також заперечували, та підтримали доводи захисника.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 зазначили про позитивні сторони ОСОБА_6 та просили слідчого суддю передати його їм на поруки.
Вивчивши клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, слідчий суддя приходить до наступного.
Згідно з ч.1 ст. 492 КПК України, за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Частиною 1 статті 194 КПК на слідчого суддю під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу покладений обов`язок встановити існування наступних складових:
-чи доведені обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри;
-чи наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК, та на які вказує слідчий;
-чи не є достатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Тлумачення наведених вище процесуальних норм у їх логічному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо застосування до особи запобіжних заходів оцінка наданих сторонами доказів має спрямовуватися не на досягнення остаточного переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.
Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини» обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.
Крім того, Європейський Суд з прав людини у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування, що має місце у цьому випадку, суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами певною мірою підтверджується наявність у діях ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення за ч.2 ст. 186 КК України.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя приймає до уваги, що існує ймовірність того, що ОСОБА_6 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінального правопорушення, яке може вчинити дії щодо ухилення від органу досудового розслідування та суду.

Ризик щодо можливого вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення також ґрунтується на матеріалах клопотання, оскільки ОСОБА_6 офіційного джерела доходів не має.

Водночас, матеріали клопотання не доводять наявність ризику щодо незаконного впливу на свідків та потерпілих у даному провадженні, оскільки органом досудового розслідування проведені слідчі дії, що спрямовані на мінімізацію вказаного ризику.

Інші ризики, які б свідчили про можливу непроцесуальну поведінку ОСОБА_6 стороною обвинувачення не наведені.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з врахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення та стороною захисту, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Санкція частини 2 статті 186 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_6 , передбачає позбавлення волі на строк до шести років.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Слідчий суддя вважає, що прокурором зазначена вище обставина не доведена, тобто належну процесуальну поведінку підозрюваного може забезпечити інший, більш м`який запобіжний захід.

Приймаючи до уваги обставини вчинення інкримінованого підозрюваному діяння, відсутність у останнього судимостей, слідчий суддя вважає за необхідне застосовати менш суворий запобіжний захід.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 193, 194, 199, 205, 309, 372, 492 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Відмовити старшому слідчому СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУНП у м.Києві ОСОБА_7 в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002055 від 20.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 .

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та покласти на нього такі обов`язки:

- не залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 19 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. наступного дня;

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою.

Контроль за виконанням ухвали покласти на органи Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_6 .

Строк дії даної ухвали встановити по 23 серпня 2017 року включно, але в межах строку досудового розслідування.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м.Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя: