Справа № 645/1365/16-к
Провадження №1-кп/645/90/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2017 року колегія суддів Фрунзенського районного суду м. Харкова у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 , за участі прокурора ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Фрунзенського районного суду м.Харкова знаходиться вказана кримінальна справа.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 07.07.2017 р. відносно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 04.09.2017 р.
У зв`язку з неможливістю закінчення судового розгляду справи до вказаного строку прокурор заявив про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Захисник та обвинувачений проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, захисник просила суд змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, посилаючись на недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, яки й йому інкримінується.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з даних матеріалів кримінального провадження, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати обгрунтованими посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України.

Суд враховує, що ані тяжкість обвинувачення, ані серйозність покарання не є доказом наявності цих ризиків, на що неодноразово вказує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справі «Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини» тощо.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 6.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, однак застосування до ОСОБА_7 більш м`якого

запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування). Таким чином, ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на час судового розгляду справи не зникли.

Судом було досліджене питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували їх зменшення, суду не надано, та не зазначено про існування таких доказів, у зв`язку з чим суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про доцільність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів та про відсутність підстав для його зміни на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 132, 177, 178, 183, 184, 196, 197, 199, 315 КПК України, колегія суддів -

П о с т а н о в и л а:
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 19 жовтня 2017 р.

У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді : ОСОБА_2
ОСОБА_3