Справа № 314/4593/16-к
Провадження № 1-кп/314/196/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2016 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000263 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ново-Сергіївка Запорізького району Запорізької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Вільнянського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_6 через канцелярію суду подане клопотання про визнання недопустимими доказами у даному кримінальному провадженні висновків експерта № 1059 від 22 квітня 2016 року, № 1060Д від 22 квітня 2016 року, № 1525 від 25 квітня 2016 року та № 1526Д від 25 квітня 2016 року та припинення їх подальшого дослідження у судовому засіданні, на обґрунтування якого зазначено, що наведені документи не можуть бути процесуальними джерелами доказів у розумінні ч. 2 ст. 84 КПК України у зв`язку з тим, що вони отримані внаслідок істотного порушення вимог КПК України та у спосіб, не передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України. Так, згідно з висновком експерта № 1059 від 22 квітня 2016 року, експерт 23 березня 2016 року (третій абзац дослідницької частини експертизи) особисто вимагає від Вільнянської ЦРКЛ та Запорізької міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги історію хвороби, всі рентгенограми та КТ диски щодо потерпілого ОСОБА_7 25 березня 2016 року судово-медичний експерт у невстановлений спосіб отримує від Міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги історію хвороби № 2983/422 та описує її (четвертий абзац дослідницької частини експертизи). Крім того, до закінчення експертизи № 1059 від 22 квітня 2016 року експерт також самостійно та у невідомий спосіб отримує та описує консультативні висновки рентгенолога - спеціаліста КТ консультанта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичних експертиз» ЗОР від 20 квітня 2016 року (передостанній абзац дослідницької частини експертизи). При цьому 04 квітня 2016 року експерт надіслав слідчому листа про необхідність надати на експертизу історію хвороби № 1133/205 з Вільнянської ЦРКЛ, без якої експерт не може визначити ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 . Таким чином, експерт допустив порушення вимог ч. 4 ст. 69 КПК України, яка забороняє експерту за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи. Аналогічні порушення були допущені і при проведенні експертизи, за наслідком якої складено висновок № 1060Д від 22 квітня 2016 року. Щодо висновків № 1525 та № 1526Д від 25 квітня 2016 року, при їх проведенні експерт так само самостійно зібрав матеріали для їх проведення. Зокрема, з архіву КУ «ЗОБСМЕ» ЗОР вилучені висновки експертиз № 1059 та № 1060Д від 22 квітня 2016 року, витребувані історії хвороби з Вільнянської ЦРКЛ та Міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги, консультативний висновок рентгенолога - спеціаліста КТ консультанта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичних експертиз» ЗОР від 20 квітня 2016 року. На думку сторони захисту, навіть якщо припустити, що не експерт, а слідчий збирав медичні документи та надавав їх експерту, то вказані документи, які можуть становити лікарську таємницю, однак у матеріалах кримінального провадження, в тому числі тих, які надані до суду, у порушення вимог ст. 159 КПК України відсутні будь-які відомості про надання слідчим суддею дозволу на тимчасовий доступ до даних документів. Крім того, сторона захисту, обґрунтовуючи клопотання про визнання недопустимими доказами висновків судово-медичних експертиз посилається також на відсутність у експертів Комунального закладу «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР повноважень на проведення експертиз, оскільки на підставі ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» діяльність, пов`язану з проведенням судово-медичних експертиз, проводять виключно державні, а не комунальні, спеціалізовані заклади.

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали дане клопотання, просили його задовольнити на тих підставах, що в ньому зазначені.

Прокурор та представник потерпілого заперечували проти задоволення клопотання та визнання висновків експерта № 1059 від 22 квітня 2016 року, № 1060Д від 22 квітня 2016 року, № 1525 від 25 квітня 2016 року та № 1526Д від 25 квітня 2016 року недопустимими доказами, вказавши, що дані докази отримані слідчим з дотриманням усіх норм КПК України.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК України, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Пунктами 3.1, 3.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року, передбачено, що експертиза проводиться після подання органом (особою), який (яка) її призначив(ла) (залучив(ла) експерта), матеріалів, оформлених згідно з вимогами процесуального законодавства та цієї Інструкції. До експертної установи (експерту) надаються: документ про призначення експертизи (залучення експерта), об`єкти, зразки для порівняльного дослідження та, за клопотанням експерта, - матеріали справи (протоколи оглядів з додатками, протоколи вилучення речових доказів тощо).

Згідно з п. 3.3 цієї Інструкції, у документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються такі дані: місце й дата винесення постанови чи ухвали; посада, звання та прізвище особи, що призначила експертизу (залучила експерта); назва суду; назва справи та її номер; обставини справи, які мають значення для проведення експертизи; підстави для призначення експертизи; прізвище експерта або назва експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; питання, які виносяться на вирішення експертові; перелік об`єктів, що підлягають дослідженню (у тому числі порівняльних зразків та інших матеріалів, направлених експертові, або посилання на такі переліки, що містяться в матеріалах справи); інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, потерпілого ОСОБА_7 направлено до КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР постановою слідчого від 27 лютого 2016 року, тобто у день спричинення тілесних ушкоджень та подання заяви про вчинене кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим у постанові слідчого вказівки на історію хвороби та іншу медичну документацію бути не могло.

Відповідно до п. 4.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17 січня 1995 року, судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих, проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.

Згідно з п. 4.3 цих Правил, якщо необхідні медичні документи експерту не подані, він заявляє особі чи органу, що призначив експертизу, клопотання про надання відповідних документів. Вказане положення передбачене також п. 2 ч. 3 ст. 68 КПК України.

З досліджених у судовому засіданні висновків експерта № 1059 від 22 квітня 2016 року, № 1060Д від 22 квітня 2016 року, № 1525 від 25 квітня 2016 року та № 1526Д від 25 квітня 2016 року вбачається, що експертом направлялися клопотання до слідчого про надання додаткових матеріалів, зокрема, історії хвороби з Вільнянської ЦРКЛ та Міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги.

Таким чином, усі дії стосовно отримання необхідних матеріалів здійснювалися експертом виключно через слідчі органи з дотриманням вимог чинного законодавства.

Частиною 2 статті 93 КПК України передбачено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя, суд зобов`язані врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі та документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Отже, заходи забезпечення кримінального провадження, яким є, в тому числі і тимчасовий доступ до речей та документів, застосовуються слідчим суддею з метою досягнення дієвості даного провадження та у разі необхідності втручання у права та свободи громадян. У даному випадку мало місце отримання слідчим медичної документації, про необхідність надання якої експертом направлялися клопотання до слідчого, на його запит у добровільному порядку, при цьому права інших осіб порушено не було, тому і відсутні підстави вважати, що дані документи отримані у спосіб, не передбачений чинним Кримінальним процесуальним кодексом України.

Щодо відсутності повноважень у експертів Комунального закладу «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР на проведення експертиз, суд виходить з того, що відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про судову експертизу», судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України. Згідно з п. 1 Положення про бюро судово-медичної експертизи управлінь охорони здоров`я обласних виконавчих комітетів та республіканське бюро (Автономної республіки Крим), затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17 січня 1995 року, бюро судово-медичної експертизи управлінь охорони здоров`я обласних виконавчих комітетів та республіканське бюро (Автономної Республіки Крим) є державними спеціалізованими установами, що входять до структури закладів охорони здоров`я України. Тобто КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР є спеціалізованою державною установою, уповноваженою на проведення судово-медичних експертиз.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для визнання недопустимими доказами висновків експерта № 1059 від 22 квітня 2016 року, № 1060Д від 22 квітня 2016 року, № 1525 від 25 квітня 2016 року та № 1526Д від 25 квітня 2016 року та припинення їх подальшого дослідження у судовому засіданні, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_6 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 86, 89, 350 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_6 про визнання недопустимими доказами висновків експерта № 1059 від 22 квітня 2016 року, № 1060Д від 22 квітня 2016 року, № 1525 від 25 квітня 2016 року та № 1526Д від 25 квітня 2016 року та припинення їх подальшого дослідження у судовому засіданні - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1

15.11.2016