11-кп/775/206/2017(м)
264/5478/16-к

Категорія: ч.ч.1,3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України Суддя 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
та справах про адміністративні правопорушення
Апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :
Відповідно до вироку суду, ОСОБА_8 , 13 вересня 2016 року, приблизно о 18.15год., повторно, з метою відкритого викрадення чужого майна, знаходячись біля будинку №175 по проспекту Металургів в Кальміуському районі м. Маріуполя, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, що виразилося в вириванні сумки з рук ОСОБА_10 , від чого остання впала на землю утримуючи в руках сумку, однак ОСОБА_8 став тягнути потерпілу по землі, намагаючись вирвати сумку з майном на загальну суму 303 гривні з рук останньої, чим спричинив їй легкі тілесні ушкодження. Незважаючи на дії ОСОБА_8 , потерпіла продовжувала утримувати сумку з майном в своїх руках та стала звати на допомогу, внаслідок чого ОСОБА_8 злочин не закінчив з причин, що не залежали від його волі, не вчинивши всіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий громадянином ОСОБА_11 .
Не погодившись з судовим рішенням, обвинувачений та заступник прокурора Донецької області ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.
Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення та постановити новий вирок, яким визнати його винним за пред`явленим обвинуваченням, але призначити покарання з застосуванням ст.69 КК України, взявши до уваги, що він співпрацював зі слідством, вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, потерпілій не завдав своїми діями фізичного болю та не спричинив матеріальну шкоду.
Прокурор в апеляційній скарзі у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність просить змінити вирок суду першої інстанції у частині призначення покарання та за пред`явленим обвинуваченням призначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.
На обгрунтування апеляційних вимог вказує, що у порушення вимог ст. 68 КК України суд призначив обвинуваченому покарання за вчинення замаху на грабіж, яке перевищує дві третини максимального строку покарання, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав апеляційні доводи обвинуваченого та частково доводи прокурора, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.
Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 , дав належну юридичну оцінку його діям і у відповідності із вимогами норм КК України кваліфікував його дії за ч.ч.1,3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України. Провадження розглянуто судом першої інстанції у відповідності з вимогами ч.3 ст.349 КПК України.
Фактичні обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, доведеність його вини та кваліфікація злочинних дій, які не оспорюють, в апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, колегія судів вважає, що вони заслуговують на увагу.
Так, оскаржуваним вироком ОСОБА_8 засуджено за ч.ч.1,3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, тобто за вчинення незакінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, при цьому йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці.
Згідно вимог ч.3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
За таких обставин, максимальне покарання, яке повинно бути призначено обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинення інкримінованого йому злочину, не може перевищувати двох третин максимального строку найбільш суворого виду покарання, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, тобто не більше 4 років позбавлення волі.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 408, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність знайшли підтвердження, вирок суду першої інстанції підлягає зміні, оскільки зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого, необхідно призначити покарання ОСОБА_8 за ч.ч.1,3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України з застосуванням ст. 68 КК України у виді 4 років позбавлення волі, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.
На думку колегії суддів, не заслуговують на увагу апеляційні вимоги обвинуваченого про призначення йому покарання з застосуванням ст.69 КК України.
Відповідно до положень статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції Особливої частини цього кодексу або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.
Слід зауважити, що положення статті 69 КК України передбачають право, а не обов`язок суду призначення кримінального покарання нижче від найменшої межі або іншого виду покарання. Крім того, з урахуванням положень цієї ж статті, призначаючи таке покарання суд повинен враховувати дані про особу винного.
Судом покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено відповідно до загальних правил призначення покарання, у мінімальних межах санкції частини відповідної статті кримінального закону, що передбачає відповідальність за інкримінований йому злочин.
Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про призначення покарання ОСОБА_8 , судом належним чином враховані конкретні обставини справи, суспільну небезпеку вчиненого, а саме, що вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про його особу, що він не працює та не має постійного джерела доходів, не має постійного визначеного місця проживання, перебуває на обліку у міському наркологічному диспансері з алкогольною залежністю, характеризується посередньо, наявність непогашених та не знятих судимостей за аналогічні корисливі злочини, визнавши обставиною, що обтяжує покарання - рецидив злочинів, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття у вчиненому.
Враховуючи вищенаведені обставини та думку потерпілої, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення, перевиховання та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів не можливе без ізоляції його від суспільства та про відсутність підстав для застосування ст. 69 КК України.
Крім того, як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, обвинувачений, маючи судимість, після звільнення з місць позбавлення волі 17.02.2016 року у зв`язку з відбуттям покарання, не здійснював заходи до працевлаштування, 13 вересня 2016 року вже вчинив умисний корисливий злочин, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення, а тому колегія суддів вважає, що його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, неможливо без його ізоляції від суспільства.
Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для застосування вимог ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією частини 2 статті 186 КК України, залишивши апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 10.02.2017 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.ч.1,3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення з відбуванням в кримінально-виконавчій установі закритого типу.
В іншій частині вирок Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 10.02.2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4