АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«13» січня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1 суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000057 від 18.01.2014 року, по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Верхній Іванів Тернопільського району Тернопільської області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянка України, українка, з повною загальною середньою освітою, не працюючої, не одруженої, не судимої, -
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Прокурор ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , подали апеляційні скарги на вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області, яким ОСОБА_6 визнана винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України та їй призначено покарання: - за ч.4 ст. 191 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням адміністративно-господарських обов`язків на 2 (два) роки; - за ч.1 ст. 366 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням адміністративно-господарських обов`язків на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Провадження №11-кп/794/20/15 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9
Категорія ч.4 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .
На підставі ч.1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням адміністративно-господарських обов`язків на 2 (два) роки.
До вступу вироку в законну силу залишено обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Цивільний позов публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задоволено повністю. З ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» стягнуто 146963 (сто сорок шість тисяч дев`ятсот шістдесят три) гривні 44 (сорок чотири) копійки в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту її затримання після звернення вироку до виконання.
Вирішено питання про речові докази.
В своїй апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 , не заперечуючи правильність кваліфікації дій обвинуваченої, просить скасувати вирок районного суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 191 КК України, ч.1 ст. 366 КК України та призначити їй покарання: - за ч.4 ст. 191 К України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4(чотири) роки з позбавленням права займатись діяльністю пов`язаною із прийманням, збереженням та відпуском матеріальних цінностей строком на 3(три) роки; - за ч.1 ст. 366 КК України у виді штрафу у сумі 1700 грн. з позбавленням права займатись діяльністю пов`язаною із прийманням, збереженням та відпуском матеріальних цінностей строком на 2 (два) роки без застосування спеціальної конфіскації. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права займатись діяльністю пов`язаною із прийманням, збереженням та відпуском матеріальних цінностей строком на 3 роки. Відповідно до вимог ст.72 КК України призначене за ч.1 ст. 366 КК України основне покарання у виді штрафу у розмірі 1700 грн. виконувати самостійно.
Також просить виправити очевидну арифметичну помилку у вироку, а саме: зазначити загальну суму привласнених ОСОБА_6 грошових коштів вказаних у вироку не у сумі 271497 грн., а - 293934 грн.
Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до ухвали районного суду від 13.11.2014 року виправлено описку, а саме вид покарання змінено із позбавлення волі на обмеження волі, що у даному випадку, у відповідності до ч.3 ст.61 КК України, не може бути застосовано, оскільки на утриманні у ОСОБА_6 знаходиться малолітня дитина ОСОБА_10 .
В своїй апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями, поданій в порядку ст. 403 КПК України, прокурор ОСОБА_5 просив також скасувати ухвалу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 13.11.2014 року про виправлення описки, як таку що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог, апелянтом зазначено, що суд першої інстанції може встановити вид та міру покарання лише вироком, а тому ухвала про виправлення описки в частині призначеного покарання не може бути законною.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , просила вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06 листопада 2014 року скасувати, та винести новий вирок, яким призначити покарання її підзахисній із застосуванням ст.ст.69,75 КК України, посилаючись на те, що визначена вироком міра покарання є занадто суворою, оскільки судом фактично не в достатній мірі враховано те, що ОСОБА_6 повністю визнала свою вину, щиро розкаялась, активно сприяла розкриттю злочину, являлась на всі виклики досудового слідства та суду, чітко дотримувалась обмежень встановлених ухвалою суду щодо запобіжного заходу, намагається відновити порушені права осіб, яким вона завдала збитки, зокрема в частині відшкодування збитків.
Як зазначив суд у своєму вироку, ОСОБА_6 визнана винуватою у тому, що вона, перебуваючи на посадах контролера-касира відділення ПАТ «Ощадбанк» в с. Вартиківці Кельменецького району Чернівецької області, в період часу з 22 березня 2006 року по 24 грудня 2013 року, перебуваючи на своєму робочому місці у приміщенні відділення, розташованого в с. Вартиківці Кельменецького району Чернівецької області, будучи матеріально відповідальною та службовою особою, наділеною адміністративно-господарськими обов`язками, діючи умисно, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби та з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння невизначеною кількістю коштів, що вносяться на депозитні рахунки вкладниками банку, шляхом зловживання своїм службовим становищем та вчинення тотожних та об`єднаних єдиними умислом протиправних дій, незаконно привласнила кошти банку, що були внесені клієнтами банку в якості депозитних вкладів та ввірені їй як касиру, а саме: ОСОБА_11 в сумі 15000 грн., ОСОБА_12 в сумі 40000 грн., ОСОБА_13 30000 грн., ОСОБА_14 в сумі 35000 грн., ОСОБА_15 в сумі 1000 грн., ОСОБА_16 в сумі 30000 грн., ОСОБА_17 10000 грн.
Крім цього, обвинувачена ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді контролера-касира ПАТ «Державний ощадний банк України», будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими функціями, з корисливих мотивів, в період з 22 березня 2006 року по 24 грудня 2013 року склала та видала завідомо неправдиві документи з метою привласнення грошових коштів клієнтів банку по вкладних рахунках.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку суду та основні доводи, викладені в апеляційних скаргах, обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, посилаючись на доводи викладені в ній, та просили її задовольнити, прокурора, який в свою чергу підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представника потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_5 підлягає до задоволення, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , задоволенню не підлягає, на підставі наступного.
Висновок суду про винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, при обставинах, викладених у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам кримінальних правопорушень.
Оскільки ані прокурор ні захисник не оскаржують обсяг обвинувачення та правильність кваліфікації дій обвинуваченої, колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорено в апеляційних скаргах.
Аналізуючи вирок районного суду в частині призначення покарання за ч.4 ст.191 КК України, колегія суддів вважає, що при призначенні ОСОБА_6 міри покарання, районний суд, у відповідності до вимог ст.ст.65-67 КК України, повністю врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, у відповідності до ст.12 КК України, є тяжким злочином, особу винної, яка по місцю проживання характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні одну неповнолітню дитину (2001 року народження), що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 (т.2 а.с.248), обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, визнання вини, часткове відшкодування заподіяної шкоди, та за наявності вказаних кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, призначив обвинуваченій реальне покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією вказаної статті, яке на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що суд в недостатній мірі врахував усі пом`якшуючі обставини та призначив занадто суворе покарання, не знайшли свого підтвердження в апеляційній інстанції.
Разом з тим, як вбачається із вироку районного суду, визначаючи покарання за ч.1 ст.366 КК України, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання не передбачене санкцією вказаної статті, а отже в цій частині вирок районного суду слід змінити.
При цьому, колегія суддів приймає до уваги усі ті обставини, що були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, а також вимоги ч.3 ст.61 КК України, відповідно до якої обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, та вважає, що за ч.1 ст. 366 КК України ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді штрафу з позбавленням права займатись діяльністю пов`язаною з прийманням, збереженням та відпуском матеріальних цінностей на строк 1 рік.
При цьому остаточне покарання ОСОБА_6 слід визначити на підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку, враховуючи тяжкість вчинених злочинів, один із яких є злочином невеликої тяжкості, інший тяжкий, особу винної, яка вчинила два злочини, у сфері злочинів проти власності та у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, те, що ОСОБА_6 вчиняла вказані злочини протягом тривалого часу, розмір завданої шкоди, та усі інші обставини справи, підстав для застосування вимог ст. 75 КК України немає.
На думку колегії суддів, виправлення ОСОБА_6 неможливе без реального відбування покарання, а тому покарання у виді позбавлення волі буде необхідним й достатнім для її виправлення і попередження вчинення нею нових злочинів.
Також колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора в частині вимог щодо виправлення очевидної арифметичної помилки є слушними, а тому і в цій частині вирок районного суду слід змінити.
За таких обставин апеляційна скарга прокурора ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , - задоволенню не підлягає.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 409, 413, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 задовольнити, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 05 листопада 2014 року відносно ОСОБА_6 , засудженої за ч.4 ст.191,ч.1 ст. 366 КК України, змінити в частині призначеного покарання за ч.1 ст.366 КК України.

Визнати ОСОБА_6 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 1700 гривень з позбавленням права займатись діяльністю пов`язаною з прийманням, збереженням та відпуском матеріальних цінностей на строк 1 рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права займатись діяльністю пов`язаною з прийманням, збереженням та відпуском матеріальних цінностей на строк 2 (два) роки.
Ухвалу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2014 року скасувати.

Вважати правильною загальну суму привласнених ОСОБА_6 коштів в сумі 293934 грн.
В решті вирок районного суду залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3