Справа № 751/1113/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/795/124/2017
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 березня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_11 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 345 КК України.

Застосовано відносно ОСОБА_12 запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк до 19 травня 2017 року в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України ДМС України, який розташований за адресою: Чернігівська обл., Ріпкинський район, с. Розсудів, вул. Лісна, 5, з покладенням на нього обов`язків:

- не залишати Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України ДМС України, який розташований за адресою: Чернігівська обл., Ріпкинський район, с. Розсудів, вул.. Лісна, 5, без дозволу слідчого, прокурора або суду,

- утримуватися від спілкування, не пов`язаного з безпосереднім виконанням прав і обов`язків особи, яка тимчасово утримується в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України ДМС України, з свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та потерпілим ОСОБА_19 .

Обґрунтовуючи ухвалене рішення слідчий суддя послався на конкретні обставин кримінального провадження, те, що в судовому засіданні не доведено недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам зазначеним у клопотанні, а також те, що Голосіївським районним судом м. Києва було постановлено судове рішення про примусове видворення підозрюваного за межі території України, у зв`язку з чим, останнього, у період часу до застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, було поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України ДМС України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій просить її скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що слідчим суддею не було взято до уваги докази на підтвердження вини підозрюваного, викладені в клопотанні, не спростовано наявність ризиків визначених ст.. 177 КПК України, які викладені у клопотанні. Крім того, зазначає, що на даний час на виконанні судових експертів перебуває ряд судових експертиз, висновки яких можуть мати доказове значення для підтвердження вини

ОСОБА_20 поданих доповненнях до апеляційної скарги прокурор, не змінюючи її вимоги, наводить інші доводи в обґрунтування вимог. Так, вважає, що слідчий суддя, в порушення вимог кримінального процесуального законодавства, при винесенні оскаржуваної ухвали, фактично надав оцінку ряду доказів. Крім того, зазначає, що відповідно ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному залишати житло, а згідно нормам визначених законодавством Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України ДМС України не підпадає під поняття житло. Також, вважає, що слідчим суддею не враховано, що відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року строк затримання ОСОБА_21 закінчився 22 лютого 2017 року, тобто, на час розгляду клопотання про продовження підозрюваному строку тримання під вартою, підстави для його утримання в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України ДМС України відсутні.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, захисника адвоката ОСОБА_9 та представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

В ході апеляційного розгляду прокурором була висловлена позиція про можливість проведення судового розгляду за відсутності підозрюваного ОСОБА_21 , але дана позиція сторони обвинувачення не була аргументована та узгоджена з вимогами про обов`язкову участь останнього у судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з проханням апеляційної скарги про погіршення його процесуального становища.

Колегія суддів констатує той факт, що органом досудового розслідування не було забезпечено явку підозрюваного в засідання суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги та вирішення клопотання слідчого по суті, а враховуючи наявність в матеріалах провадження даних з Чернігівського ПТПІ про причини не явки ОСОБА_21 через стан його здоров`я, апеляційний суд позбавлений можливості застосувати до ОСОБА_21 процесуальні заходи, які визначені главою 18 КПК України.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні старшого слідчого СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_11 знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 від 26.01.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 345 КК України.

26 січня 2017 року ОСОБА_12 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

26 січня 2017 року ОСОБА_21 затримано у порядку ст. 208 КПК України в якості підозрюваного у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.

28 січня 2017 року слідчим суддею Ріпкинського районного суду Чернігівської області підозрюваному обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в дільниці слідчого ізолятора при Новгород Сіверській УВП №31 до 03 години 30 хвилин 25 березня 2017 року.

21 березня 2017 року слідчим суддею Новозаводського районного суду м. Чернігова відмовлено в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_21 та застосовано відносно його запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк до 19 травня 2017 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що наведені ним обставини виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26.06.1991 р. у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі, у його "пілотному" рішенні від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", рішенні від 29 вересня 2011 року у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

На думку колегії суддів, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_21 ці вимоги закону були дотримані, а доводи апеляційної скарги прокурора не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з наступного.

Так, згідно наданим матеріалам, у межах здійснення досудового розслідування було встановлено, що показами потерпілого ОСОБА_22 , наданими останнім в порядку ст. 225 КПК України вже після обрання підозрюваному ОСОБА_21 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заперечується причетність ОСОБА_21 до інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України і це певним чином впливає на обґрунтованість пред`явленої йому підозри у вищезгаданому кримінальному правопорушенні.

На думку колегія суддів, ця обставина, хоча на даному етапі кримінального провадження й не виключає повністю обґрунтованість підозри ОСОБА_21 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, втім, істотно знижує ступінь наявних щодо нього ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги, що слідчим суддею, в порушення вимог кримінального процесуального законодавства, було фактично дана оцінку ряду доказів, апеляційним судом визнаються безпідставними та необґрунтованими, оскільки слідчий суддя дослідив матеріали клопотання в межах своєї компетенції, не вдаючись до їх оцінки в межах перевірки обґрунтованості пред`явленої підозри, тобто, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів перевіряв лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів, оскільки обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати, зокрема, суд, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення.

Крім того, колегія суддів вважає, що слідчим та прокурором не доведене існування щодо ОСОБА_21 ризиків у виді незаконного впливу на свідків і потерпілих, вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки доводи клопотання про продовження строку тримання під вартою у цій частині не містять достатнього обґрунтування та мають характер загальних міркувань, з огляду на наступне.

В ході апеляційного розгляду суду було надано лист директора Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України ОСОБА_23 , згідно якого керівництво даної установи забезпечує виконання покладених на ОСОБА_21 обов`язків, в зв`язку з чим, останній утримується в окремій кімнаті, його спілкування з визначеними ухвалою слідчого судді особами обмежено, він не порушує встановлений режим та умови домашнього арешту, територію ПТПІ залишає виключно для участі в судових засіданнях, куди доставляється у супроводі охорони пункту. І в подальшому ОСОБА_21 буде утримуватися в Чернігіському ПТПІ на умовах домашнього арешту до закінчення строку дії відповідної ухвали.

Тобто, з огляду на тривалий строк перебування підозрюваного під домашнім арештом (більше місяця) та дотримання ним умов такого, колегія суддів вважає про необґрунтованість доводів сторони обвинувачення про наявність ризиків, що ОСОБА_21 може вплинути на свідків і потерпілих, вчинити нові кримінальні правопорушення, оскільки його спілкування з вказаними особами обмежено і ним не порушувався режим перебування в установі.

Іншими словами, фактично клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_21 обґрунтовується лише тяжкістю інкримінованих йому кримінальних правопорушень та підозрою у їх вчиненні, що не узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, яка викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі « Єлоєв проти України », а тому колегія суддів наголошує, що навіть обґрунтована підозра у вчиненні кримінального правопорушення не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного за відсутності обґрунтованих ризиків, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

Доводи апеляційної скарги прокурора, що на даний час відсутні підстави для утримання ОСОБА_21 в Чернігіському ПТПІ і згідно нормам, визначених законодавством, умови перебування осіб у цій установі не підпадають під поняття « житло », колегія суддів не може взяти до уваги з огляду системний аналіз положень ч. 5 ст. 181 КПК України, згідно якого словосполучення "житло цієї особи" охоплює випадки, коли підозрюваний, обвинувачений: 1) є власником (співвласником) такого житла; 2) зареєстрований у такому житлі; 3) постійно або тимчасово проживає у такому житлі без реєстрації тощо.

Аналізуючи встановлені обставини у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що прокурором не доведено виправданість подальшого тримання підозрюваного ОСОБА_21 під вартою, і про те, що наявні щодо останнього ризики, з числа передбачених ст. 177 КПК України, можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж продовження дії щодо нього виключного запобіжного заходу.

При апеляційному перегляді рішення слідчого судді будь-яких порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 березня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_21 та обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4