Ухвала
іменем україни

03 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000486, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за касаційними скаргами потерпілого ОСОБА_6 та засудженого на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений, не погоджуючись із ухваленим щодо нього рішенням суду апеляційної інстанції, просить його змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано завищив розмір відшкодування моральної шкоди, при цьому не врахував його матеріального стану, перебування на його утриманні дружини та малолітньої дитини, а також стану алкогольного сп`яніння потерпілого.

У касаційній скарзі потерпілий, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_5 рішенням суду апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги потерпілий мотивує тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно погодився з рішенням суду першої інстанції, який необґрунтовано призначив ОСОБА_5 покарання із застосуванням статей 69, 75 КК України. Також потерпілий не погоджується з частковим задоволенням його позовних вимог.

Вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 травня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому за цим законом покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 15 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 3 890 грн витрат на правову допомогу.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2016 року вирок місцевого суду змінено в частині вирішення цивільного позову, стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 40 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 3 997,77 грн втраченого заробітку.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 09 червня 2014 року близько 02.00 год. у с. Моринці Звенигородського району Черкаської області, умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків з ОСОБА_6 , наніс йому близько 3 ударів кулаком по тулубу та у голову, заподіявши йому тяжких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілого, який підтримав скаргу потерпілого та заперечив проти скарги засудженого, пояснення прокурора із запереченнями проти скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, касаційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Положеннями п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України встановлено, що підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема: короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; встановлені судом першої інстанції обставини; встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Цих вимог кримінального закону суд апеляційної інстанції не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, представник потерпілого, не погоджуючись із вироком суду першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, подав апеляційну скаргу, в якій, із наведенням відповідних обґрунтувань, просив його скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання у виді реального позбавлення волі, задовольнити цивільний позов в повному обсязі та стягнути витрати на правову допомогу.

При цьому представник вказував на безпідставне призначення покарання ОСОБА_5 із застосуванням положень ст.ст. 69, 75 КК України.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу представника потерпілого в частині призначеного покарання без задоволення, коротко зазначив в ухвалі зміст викладених доводів, при цьому належним чином їх не перевірив, не навів переконливих мотивів для їх спростування, не зазначив обґрунтованих підстав, через які залишив їх без уваги.

Зокрема, суд апеляційної інстанції належним чином не спростував доводів представника потерпілого про те, що при призначенні покарання судом не було достатньо враховано тяжкість злочину, вчиненого ОСОБА_5 , конкретні обставини провадження, наслідки злочинних дій, які настали для потерпілого, а також необґрунтовано врахував одні й ті самі підстави для застосування як ст. 69, так і ст. 75 КК України.

Наведене свідчить про те, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а тому підлягає скасуванню на підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суд має врахувати наведене в цій ухвалі, перевірити належним чином усі доводи, зазначені в апеляційній скарзі представника потерпілого, та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

За умови підтвердження обсягу обвинувачення ОСОБА_5 і за відсутності інших обставин, які відповідно до вимог закону можуть істотно вплинути на висновки суду щодо виду та розміру покарання, застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України є необґрунтованим.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3