Провадження № 1-о/161/5/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 23 лютого 2017 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника КВІ ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у залі судових засідань Луцького міськрайонного суду Волинської області у відкритому судовому засіданні заяву прокурора ОСОБА_3 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами-ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2016 року про звільнення від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку відносно засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Луцьк, Волинської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого утриманців, задовільним станом здоров`я, проживаючого та зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

за вироком Луцького міськрайонного суду від 13 листопада 2013 року за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України звільненого з іспитовим троком 3 роки, та покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
В поданій заяві прокурор зазначив, що Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2016 року ОСОБА_6 звільнено від покарання, призначеного за вироком у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Також, в заяві прокурор зазначив, що дана ухвала підлягає перегляду за нововиявленими обставинами у зв`язку із наступним.

Начальником МРВ КВІ УДПтС України у Волинській області до Луцького міськрайонного суду внесено подання про звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Ухвалою суду від 21 листопада 2016 року вказане клопотання розглянуто та задоволено, ОСОБА_6 звільнено від покарання.

Однак, на момент постановлення ухвали про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, на 21 листопада 2016 року не було відомо, що ОСОБА_6 під час іспитового строку вчинив новий злочин.

Разом з тим, прокурор зазначив, що 20 вересня 2016 року слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0004347 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.299 КК України. У даному кримінальному провадженні слідчий СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області за погодженням з прокурором від 22 листопада 2016 року, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні на протязі вересня 2016 року кримінального правопорушення, тобто під час іспитового строку, визначеного вироком Луцького міськрайонного суду від 13 листопада 2013 року.

Також, прокурор ОСОБА_3 зазначив, що відповідно до ч.1 ст.78 КК України, ст.165 КВК України підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням є закінчення іспитового строку, виконання засудженим, покладених на нього обов`язків, та не вчинення нового злочину.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_6 під час іспитового строку вчинив нові злочини, передбачені ч.1 ст.299 КК України та на даний час йому оголошено про підозру у вчиненні даних кримінальних правопорушень, а тому останній не може бути звільненим від відбування покарання за вищевказаним вироком.

Таким чином, на момент прийняття рішення про звільнення засудженого від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, зазначені вище обставини щодо вчинення ОСОБА_6 нового злочину Луцькому міськрайонному суду відомі не були, оскільки про підозру ОСОБА_6 було повідомлено лише 22.11.2016 року, а тому такі обставини, відповідно до положень п.5 ч.2 ст.459 КПК України, є ново виявленими.

З врахуванням зазначеного, прокурор ОСОБА_3 просив суд:

1. Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2016 року про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, у зв`язку із закінченням іспитового строку переглянути за ново виявленими обставинами та скасувати.

2. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання начальника Луцького МРВ КВІ УДПтС України у Волинській області щодо звільнення ОСОБА_6 від покарання по закінченню іспитового строку.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та в обґрунтування навів доводи, аналогічно тим, що зазначені в клопотанні.

В судовому засіданні представник КВІ ОСОБА_4 пояснила, що при прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_6 від покарання підозра не була пред`явлена.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні заяви за ново виявленими обставинами прокурора, оскільки вважає, що при прийнятті судового рішення по даній заяві, про перегляд рішення суду за ново виявленими обставинами, слід звернути увагу суду на норми Закону та практику Європейського суду з прав людини щодо принципу презумпції невинуватості.

Також, захисник ОСОБА_5 зазначив, що згідно ст.62 Конституції України, Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно ч.1 ст.17 КПК України, Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути підданою кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Частиною 5 вказаної статті вказано, що Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Стаття 6 Конвенції (ч. 2) визначає, що «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Принцип презумпції невинуватості є обов`язковим не лише для органів досудового розслідування чи судів, а й для будь-яких інших суб`єктів владних повноважень. При цьому поширюється він не лише на прийняття такими суб`єктами певних рішень, а й на публічні висловлювання певних посадових осіб.

Зокрема, в рішенні у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», де заявник скаржився на порушення презумпції невинуватості міністром внутрішніх справ, який зробив публічну заяву з твердженням про винуватість заявника.

Разом з тим, захисник ОСОБА_7 зазначив, що показовим у цьому плані є рішення Суду у справі «Грабчук проти України», в якій суд зазначив, що «презумпція невинуватості порушена, якщо посадова особа висловлює думку про винність особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, коли цього не було доведено відповідно до закону. Чи порушує твердження посадової особи про винність обвинуваченого принцип презумпції невинуватості, має бути з`ясовано в контексті тих фактичних обставин, у яких цей висновок було зроблено».

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 підтримав захисника та просив відмовити в задоволенні заяви прокурора.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані докази, особову справу засудженого та справу про звільнення від покарання, встановив наступні обставини.

13 листопада 2013 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_6 визнаний винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України, призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки та покладенням обов`язків передбачених ст.76 КК України (а.с.32-33 ).

14 січня 2014 року ухвалою Апеляційного суду Волинської області вирок Луцького міськрайонного суду від 13 листопада 2013 року, щодо ОСОБА_6 залишено без змін (а.с. 34-35).

14 січня 2014 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області відносно ОСОБА_6 набрав законної сили та видано розпорядження щодо виконання вироку (а.с.31 ).

20 вересня до ЄРДР внесені відомості за заявою ОСОБА_8 про те, що в середині вересня 2016 року ОСОБА_6 жорстоко поводиться з твариною, з кваліфікацією за ст.299 ч.1 КК України (а.с.5).

22 вересня 2016 року до ЄРДР внесені відомості за заявою ОСОБА_9 до Печерського УП ГУНП у м.Київ про те, що в мережі Інтернет виявлені відеоролики на яких люди жорстоко поводяться з тваринами, з кваліфікацією за ст.299 ч.1 КК України (а.с.6).

21 листопада 2016 року ухвалою Луцького міськрайонного суду задоволено клопотання начальника Луцького МРВ КВІ УДПтС, та звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного вироком Луцького міськрайонного суду на підставі ст.78 КК України (а.с.3,28).

Згідно матеріалів зазначеного клопотання, суд приймав рішення про звільнення ОСОБА_6 на підставі довідки про судимість, датованої 16 листопада 2016 року, в якій відсутні дані про внесення відомостей до ЄРДР відносно ОСОБА_6 та притягнення його до кримінальної відповідальності після засудження 13 листопада 2013 року за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області (а.с.29 ).

22 листопада 2016 року до ЄРДР внесені відомості про те, що на початку вересня 2016 року, ОСОБА_6 жорстоко поводиться з тваринами, з кваліфікацією за ст.299 ч.1 КК України (а.с.6).

22 листопада 2016 року слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області повідомлено ОСОБА_6 про підозру за ст.299 ч.1 КК України (а.с.4).

З врахуванням зазначеного, суд, приходить до висновку, що станом на 21 листопада 2016 року, дати прийняття Луцьким міськрайонним судом рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, не було обставин вважати, що ОСОБА_6 підозрюється в скоєнні кримінального правопорушення.

Згідно п.5 ч.2 ст.459 КПК України, нововиявленими обставинами визнаються обставини, які не були відомі під час судового розгляду та ухвалення судового рішення і самі по собі доводять неправильності ухвали, що належать переглянути.

Згідно ч.1 ст.467 КПК України, суд має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу за нововиявленими обставинами.

З врахуванням зазначеного, суд встановив ново виявлену обставину, що може свідчити про вчинення ОСОБА_6 нового злочину під час іспитового строку, та являтись забороною в застосуванні ст.78 КК України та звільненні ОСОБА_6 від відбування покарання, а тому клопотання прокурора слід задовольнити, скасувати ухвалу Луцького міськрайонного суду від 21 листопада 2016 року та відмовити в клопотанні про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання.

Разом з тим, суд встановив, що доводи сторони захисту щодо принципу презумпціїї невинності ОСОБА_6 у вчиненні злочину під час іспитового строку, підлягають доведенню судом, а тому застосування ст.78 КК України на даний час передчасне.

На підставі вказаного, керуючись п.5 ч.2 ст.459, ч.1 ст.467 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2016 року про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання за вироком від 13 листопада 2013 року Луцького міськрайонного суду Волинської області у виді 5 років позбавлення волі, у зв`язку із закінченням іспитового строку, скасувати за ново виявленими обставинами.

В задоволенні клопотання начальника Луцького МРВ КВІ УДПтС України у Волинській області щодо звільнення ОСОБА_6 від покарання призначеного 13 листопада 2013 року вироком Луцького міськрайонного суду у виді позбавлення волі на строк 5 років в зв`язку з закінченням іспитового строку 3 роки, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області, шляхом її подання через Луцький міськрайонний суд Волинської області, протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1