№559/2585/16-к
УХВАЛА
про повернення обвинувального акта прокурору
29 березня 2017 року смт. Млинів, Рівненської області
Млинівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілих - ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6
розглянувши в ході підготовчого судового засідання клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору з підстав невідповідності вимогам кримінального процесуального кодексу України у кримінальному провадженні № 0000570, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 липня 2014 року відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Млинівського районного суду Рівненської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000570, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 липня 2014 року відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 звернувся з клопотанням про повернення обвинувального акта прокурору з підстав невідповідності вимогам кримінального процесуального кодексу України, посилаючись на те, що відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та належним чином зазначеної правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що порушує право особи на захист.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що реєстр матеріалів досудового розслідування долучений до обвинувального акту не відповідає вимогам ст..109 КПК України, так як в ньому відсутні відомості щодо проведених під час досудового розслідування процесуальних дій під № 1 75, № 76-78, не зазначено час проведення процесуальних дій №76,78, відсутні реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, а саме під №13, № 15-18 не вказано особу того хто ухвалив процесуальне рішення. Крім цього, в прізвищах потерпілих зазначених у реєстрі матеріалів досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000570 допущені помилки.
В порушення п.3 ч.2 ст.109 КПК України в реєстрі матеріалів досудового розслідування, у розділі ІІІ «Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані під час досудового розслідування» зазначено, що такі заходи відсутні.
В п.13 розділу ІІ «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» зазначено, що 28 грудня 2015 року була винесена постанова про проведення слідчих дій на іншій території, однак цей факт, на думку обвинуваченого, не відповідає дійсності.
Суд, заслухавши думку прокурора та представника потерпілих ОСОБА_4 , які заперечували проти задоволення клопотання, а також думку захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 , який клопотання підтримав, вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору з підстав невідповідності вимогам кримінального процесуального кодексу України підлягає до задоволення з наступних підстав, зокрема, п.13 ч.1 ст.3 КПК України передбачено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
У відповідності до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Пунктом 5 ч.2 ст.291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як вбачається з обвинувального акту, затвердженого прокурором ОСОБА_3 25 листопада 2016 року « ОСОБА_5 , переслідуючи корисливий мотив, з метою заволодіння чужим майном, шляхом обману, на початку березня 2014 року на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслав рекламну пропозицію від імені ПП «Тур-Ретур» щодо надання послуг з організації поїздки та участі в ІІ міжнародному фестивалі «Літо в Будапешті».
В подальшому, продовжуючи свій корисливий мотив на заволодіння чужим майном шляхом обману, 04.04.2014 ОСОБА_5 від імені ПП «Тур-Ретур» уклав із ОСОБА_7 в особі дитячого танцювального ансамблю «Веснянка» Дубенської гімназії №2 договір №40414 про туристичне обслуговування та обслуговування під час проведення міжнародного фольклорного фестивалю. На виконання вказаного договору ОСОБА_5 в особі фірми ПП «Тур-Ретур» зобов`язувався реалізувати дитячому танцювальному ансамблю «Веснянка» Дубенської гімназії №2, в кількості 52 осіб, туристичні послуги по організації екскурсійного туру Дубно-Будапешт-Сентендре-Егер-Мішкольц-Дубно з 02.07.2014 року по 07.07.2014 року та інших послуг при участі в ІІ Міжнародному фольклорному фестивалі «Літо в Будапешті».

Разом з тим, ОСОБА_5 не маючи на меті надавати будь-які послуги щодо організації поїздки та участі дитячого танцювального ансамблю «Веснянка» Дубенської гімназії №2 з 02.07.2014 року по 07.07.2014 року в ІІ Міжнародному фольклорному фестивалі «Літо в Будапешті», впродовж квітня-червня 2014 року шляхом обману, під приводом надання таких послуг, з метою заволодіння чужим майном, отримав від 43 осіб грошові кошти в загальній сумі 6 730 євро, що, відповідно до курсу Національного банку України станом на 04.04.2014 року становить 107 517,66 грн.

Дії ОСОБА_5 кваліфікуються як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману та підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Таким чином ОСОБА_5 , обвинувачується у тому, що він ОСОБА_5 не маючи на меті надавати будь-які послуги щодо організації поїздки та участі дитячого танцювального ансамблю «Веснянка» Дубенської гімназії №2 з 02.07.2014 року по 07.07.2014 року в ІІ Міжнародному фольклорному фестивалі «Літо в Будапешті», впродовж квітня-червня 2014 року шляхом обману, під приводом надання таких послуг, з метою заволодіння чужим майном, отримав від 43 осіб грошові кошти в загальній сумі 6 730 євро, що, відповідно до курсу Національного банку України станом на 04.04.2014 року становить 107 517,66 гр., тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України, а саме в заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство).»
Як вбачається з обвинувального акту, затвердженого 25 листопада 2016 року, в ньому не зазначено яку посаду у фірмі ПП «Тур-Ретур» займав ОСОБА_5 , на підставі чого він здійснював діяльність по організації екскурсійного туру Дубно-Будапешт-Сентендре-Егер-Мішкольц-Дубно з 02.07.2014 року по 07.07.2014 року, які конкретно послуги зобов`язався ОСОБА_5 виконати і які не виконав, не зазначено де і від кого конкретно ОСОБА_5 отримав грошові кошти в загальній сумі 6 730 євро, не зазначено, яку конкретно суму отримав від кожної із 43 осіб і прізвище кожного із них, чим підтверджується, що ОСОБА_5 були передані кошти і ким конкретно в загальній сумі 6 730 євро.

У відповідності до п.п. 17,19 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про злочини проти власності" від 06.11.2009 N 10, шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього. Отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.
Однак, обвинувальний акт не містить відомостей про те, в чому саме полягав обман з боку обвинуваченого ОСОБА_5 .

Згідно з вимогами ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

На необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, звертає увагу Європейський суд з прав людини, зокрема, у п. 34 рішення по справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначає, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції ( пункт 35).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування є додатком до обвинувального акту, який складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Вимоги до реєстру матеріалів досудового розслідування визначені у статті 109 КПК України. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити повний опис усіх без виключення дій і прийнятих процесуальних рішень під час досудового розслідування. Порушення вимог закону щодо повноти змісту реєстру матеріалів досудового розслідування, є одним з критеріїв невідповідності обвинувального акту ст. 291 КПК України.

Як вбачається з реєстру долученого до обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000570, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 липня 2014 року відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про допит потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , дата та час проведення цих допитів. Крім цього, у розділі ІІІ «Заходи забезпечення кримінального провадження застосовані в ході досудового розслідування» зазначено, що заходи забезпечення кримінального провадження відсутні. Разом з тим, як зазначив обвинувачений ОСОБА_5 , під час проведення обшуків в нього тимчасово було вилучено майно.
У відповідності до п.6 ст. 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження є тимчасове вилучення майна.
Крім цього заслуговують на увагу, на думку суду, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 щодо допущених помилок в прізвищах потерпілих « ОСОБА_10 » замість правильного « ОСОБА_11 », « ОСОБА_12 » замість правильного « ОСОБА_12 », « ОСОБА_13 » замість правильного « ОСОБА_14 ».
Пунктом 3 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити достовірні анкетні відомості про кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Крім цього, в п.13 Розділу ІІ «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» зазначено, що 28 грудня 2015 року була винесена постанова про проведення слідчих дій на іншій території, однак не зазначено, які конкретно слідчі дії проводилися і на якій саме території як і не зазначено прізвища посадової особи, яка виносила вказану постанову.
У відповідності до вимог ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

На підставі наведеного,
керуючись ст. ст. 3,110,291,337,314-317 КПК України,
суд, -
УХВАЛИВ:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору з підстав невідповідності вимогам кримінального процесуального кодексу України у кримінальному провадженні № 0000570, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 липня 2014 року відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України задоволити.
Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000570, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 липня 2014 року відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Рівненської області через Млинівський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження в разі, якщо апеляцію не було подано. В разі подання апеляційної скарги, ухвала набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Млинівського райсуду ОСОБА_1