Справа № 444/608/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/71/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року колегія cуддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 30 серпня 2016 року,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 30 серпня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 442,26 грн. в рахунок відшкодування витрат за проведення судової автотехнічної експертизи №1/711 від 15 вересня 2014 року. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 982,80 грн. в рахунок відшкодування витрат за проведення судової дактилоскопічної експертизи №4 від 26 січня 2015 року. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 982,80 грн. в рахунок відшкодування витрат за проведення трасо логічної експертизи №21/11-03 від 26 січня 2015 року. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 393,12 грн. в рахунок відшкодування витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи №84. Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком ОСОБА_6 14 січня 2015 року близько 23 години 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля бару-кафе, що розташований в центрі с.Зашків Жовківського району Львівської області, підійшов до потерпілого ОСОБА_9 , який приїхав на автомобілі марки «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_2 і перебував в його володінні та користуванні. Після чого обвинувачений ОСОБА_6 , з метою незаконного заволодіння даним транспортним засобом , запитав в потерпілого ОСОБА_9 де ключі від автомобіля та не дочекавшись відповіді, наніс йому два удари кулаком лівої руки в область обличчя з правої сторони біля ока,чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді : садна на верхній повіці правого ока, у виличній ділянці справа, синець у виличній ділянці справа, які згідно висновку експерта №78 від 16.01.2015 року відносяться до легкого тілесного ушкодження. В подальшому потерпілий ОСОБА_9 , з метою уникнення побиття відійшов від автомобіля на відстані близько 40 метрів, а обвинувачений ОСОБА_6 ,продовжуючи свій злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, сів за кермо автомобіля марки «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 та скориставшись ключами, які були в замку запалювання, всупереч волі ОСОБА_9 , умисно з метою незаконного заволодіння даним транспортним засобом, завів вказаний автомобіль і на ньому із знайомим ОСОБА_11 , який сів на переднє пасажирське крісло автомобіля залишив місце знаходження транспортного засобу.
В подальшому, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, обвинувачений ОСОБА_6 , проїхав на автомобілі близько 700 метрів та не впоравшись з керуванням з`їхав в кювет неподалік дитячого садка с.Зашків Жовківського району Львівської області та заснув за кермом автомобіля, де був виявлений потерпілим і працівниками міліції.
На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить вказаний вирок змінити, визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 355 КК України та призначити покарання, яке було б не пов`язане з позбавленням волі.

В обґрунтування покликається на те, що вирок суду в частині кваліфікації його дій та в частині обрання надто суворого покарання є безпідставним та підлягає скасуванню. Апелянт звертає увагу, що він повністю визнав свою вину в тому, що мав на меті допомогти своєму знайомому ОСОБА_12 повернути кошти, які, як він був абсолютно впевнений, ОСОБА_9 недоплатив при купівлі автомобіля. Тобто, він визнає, що вчинив примушування потерпілого ОСОБА_9 до виконання цивільно-правових зобов`язань, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 355 КК України. Також, потерпілий ОСОБА_9 ствердив, що придбав автомобіль у ОСОБА_12 за 4700 грн., однак після того останній висловлював йому майнові претензії щодо мало сплачених коштів і необхідності доплатити. Потерпілий також визнав, що ще в серпні 2014 року ОСОБА_12 разом з ОСОБА_6 зупиняли його та висловлювали вимогу «додати гроші за автомобіль». Тобто, потерпілий ОСОБА_9 ствердив, що як ОСОБА_12 , так і він просили його доплатити кошти за придбаний автомобіль. Крім цього, вважає, що в судовому засіданні не здобуто і не представлено доказів про те, що у нього був умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом. Також, просить звернути увагу на обставини, які пом`якшують відповідальність, які на думку апелянта, судом не були взяті до уваги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення такої та просив залишити вирок суду без зміни, думку потерпілого ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_10 , дослідивши докази по справі та обговоривши наведені мотиви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі ч.1 ст. 404 КПК України, вирок суду переглядається апеляційним судом у межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених в судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: показами потерпілого ОСОБА_9 , показаннями експерта ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та інших в судовому засіданні, протоколами слідчих дій та висновками щодо результатів медичного огляду №279 від 15.01.2015 та №78 від 16.01.2015.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, розглянув усі докази з позиції достовірності та допустимості, оцінив їх в сукупності, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення при зазначених у вироку суду обставинах.

Колегія суддів не погоджується з доводами обвинуваченого, викладеними в апеляційній скарзі, оскільки встановлені у справі обставини свідчать, що дії обвинуваченого кваліфіковано вірно з наступних підстав.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбачена ч.2 ст. 289 КК України виражається в незаконному заволодінні транспортного засобу, яке може бути вчинене лише шляхом активної поведінки особи.

Потерпілий ОСОБА_9 під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції пояснив, що дозволу на користування автомобілем ОСОБА_6 не давав, але не зважаючи на це, обвинувачений почав рух транспортного засобу, пояснюючи це тим, що оскільки потерпілий не повернув всі кошти ОСОБА_12 він поверне йому автомобіль.

Щодо посилань апелянта про наявність у його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 355 КК України, то колегія суддів вважає такі безпідставними, виходячи з наступного.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбачена ч.2 ст. 355 КК України виявляється у примушуванні до виконання або невиконання цивільно-правових зобов`язань, тобто вимога виконати чи не виконати договір, угоду чи інше цивільно-правове зобов`язання.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції встановлено, що між ОСОБА_6 і ОСОБА_12 не було жодних підстав для виникнення цивільно-правових зобов`язань, зокрема договорів чи інших правочинів, будь-яких інших цивільно-правових зобов`язань чи завдано матеріальну чи моральну шкоду обвинуваченому.

З урахуванням зазначених вище обставин, колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, а викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування кримінального закону не бере до уваги як безпідставні.

Що стосується призначення покарання, то відповідно до ст. 65 КК України, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У вироку зазначено, що при обранні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, обставини справи та дані, що характеризують його особу, а також врахував перспективи його виправлення і перевиховання та попередження з його боку нових злочинів, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, як обтяжуючи обставину.

Однак, під час апеляційного розгляду даної справи встановлені пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, що підтверджується заявою потерпілого ОСОБА_9 від 16.03.2017, в якій вказано, що потерпілий не має претензій до обвинуваченого та просить суд суворо не карати.

Також обвинуваченим долучено характеристику про те, що з 2015 року він прийнятий на роботу водієм в ТзОВ «Укртранс ЛТД» та за час роботи дорожньо-транспортних пригод чи інших порушень правил дорожнього руху не було, завжди відповідально підходив до вирішення постановлених завдань, не порушував трудову дисципліну та немає жодних доган і стягнень.

Виходячи з викладеного, з врахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, щирого каяття та відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому ОСОБА_9 , як пом`якшуючих покарання обставин, даних про особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікується матір`ю ОСОБА_22 , яка є інвалідом першої групи і потребує постійного догляду, колегія суддів дійшла висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, з застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, із звільненням ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задоволити частково.
Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 30 серпня 2016 року відносно ОСОБА_6 змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Згідно п.п.2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись в ці органи для реєстрації.

В решті вирок Жовківського районного суду Львівської області від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4