Тарутинський районний суд Одеської області
Справа № 514/483/16-к
Провадження по справі № 1-кп/514/8/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2017 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду смт Тарутине кримінальне провадження, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000232 від 22 квітня 2013 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Юнаківка Сумського району Сумської області, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на теперішній час відбуваючого покарання у виді позбавлення волі у Сумській виправній колонії № 116,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
До Тарутинського районного суду Одеської області надійшов зазначений обвинувальний акт з додатками.

Ухвалою суду від 07 лютого 2017 року призначено підготовче судове засідання за участю прокурора, потерпілої, обвинуваченого та захисника.

Прокурор ОСОБА_3 просила призначити судовий розгляд на підставі наданого обвинувального акту.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти призначення судового розгляду.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти призначення судового розгляду на підставі даного обвинувального акту, посилаючись на те, що у ньому неконкретне викладено формулювання обвинувачення, а саме відомості щодо часу, дати та місця вчинення злочину.

Потерпіла ОСОБА_4 залишила питання на розсуд суду, водночас не заперечуючи проти повернення обвинувального акту прокурору у випадку його складення з порушенням вимог закону.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілої, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Так, у відповідності до положень ст. 2 КПК України одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Відповідно до пп. 5, 9 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, дату та місце його складення та затвердження.

При цьому, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 91 КПК України, передбачено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, відповідно, також має містити зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів вчинення злочину.

Таким чином, суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Між тим, судом встановлено, що у формулюванні обвинувачення в обвинувальному акті (останній абзац 2 стор.) відсутнє викладення всіх обставин кримінального правопорушення, а саме: дати, часу, місця вчинення злочину; що порушує права обвинуваченого на захист, позаяк він, за таких обставин, не має можливості визначитись з тим, від якого саме обвинувачення йому належить захищатись.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави предявленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

З огляду на викладене, суд зазначає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та його правову кваліфікацію, але в ньому відсутнє конкретне формулювання обвинувачення, що свідчить про недотримання слідчим та прокурором вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Викладення фактичних обставин провадження з підсумком про те, що особа вчинила те чи інше кримінальне правопорушення, як це зроблено в обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 , не може замінити формулювання обвинувачення, оскільки за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України формулювання обвинувачення в обвинувальному акті має бути викладено незалежно від викладених фактичних обставин кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, які за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України викладаються до формулювання обвинувачення.

З урахуванням того, що в даному обвинувальному акті відсутнє конкретне формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд дійшов висновку про наявність обставини, яка перешкоджає судовому розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_5 та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

У всякому разі, не вдаючись до аналізу доказовості фактичних обставин події, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_5 висунуте неконкретне обвинувачення, та неконкретність такого обвинувачення порушує його право на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні не застосувався, обвинувачений перебуває під вартою, відбуваючи покарання у виді позбавлення волі за обвинувальним вироком суду в іншому кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, керуючись п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за відомостями, внесеними до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000232 від 22 квітня 2013 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України повернути прокурору Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Тарутинський районний суд Одеської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1