УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.12.2016 року м. Житомир
Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 ,
старшого слідчого з ОВС ВРКП слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Житомирській області ОСОБА_4 ,
Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просить накласти арешт на вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 майно, а саме 1 пластикову пляшку ємністю 10 л. з водноспиртовою сумішшю та запахом лікеро-горілчаних напоїв.
Досудовим розслідуванням встановлено, що на території Житомирської області діє група осіб, яка здійснює незаконне придбання, зберігання та транспортування, з метою збуту незаконно виготовлених алкогольних напоїв, що становлять загрозу для життя і здоров`я людей.
Відповідно до ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 13.12.2016 року слідчому надано дозвіл на проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 , з метою підтвердження факту незаконного виготовлення, зберігання та збуту фальсифікованих алкогольних напоїв виявлення та їх вилучення.
В рамках кримінального провадження слідчим СУФР ГУ ДФС у Житомирській області, ОСОБА_4 та працівниками ОУ ГУ ДФС України 16.12.2016 року проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 та вилучено 1 пластикову пляшку ємністю 10 л. з водноспиртовою сумішшю та запахом лікеро-горілчаних напоїв.
В обгрунтування необхідності накладення арешту слідчий посилається на те, що вилучене під час обшуку майно є речовими доказами у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, що згідно положень ст. 170 КПК України є підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження з метою запобігання можливості пошкодження майна, його псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі.
Згідно вимог ст. 107 КПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.
Заслухавши думку прокурора, пояснення слідчого, дослідивши клопотання та долучені до нього копії з матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Зі змісту ч. 2 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 5 статті 171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Пунктами ч. 2 статті 167 КПК України визначено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Згідно ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Пунктом 7 частини 3 статті 234 КПК України передбачено, що у разі необхідності провести обшук слідчий за погодженням з прокурором або прокурор звертається до слідчого судді з відповідним клопотанням, яке повинно містити відомості, зокрема, про речі, документи або осіб, яких планується відшукати.
Ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна відповідати загальним вимогам до судових рішень, передбачених цим Кодексом, а також містити відомості, серед іншого, про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук (п. 6 ч. 2 ст. 235 КПК України).
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що сам по собі обшук проводиться, в тому числі, з метою відшукання та вилучення речей та предметів, які мають безпосереднє відношення до вчиненого кримінального злочину.
Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при проведенні обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
З урахуванням викладених положень КПК України, провівши системний аналіз правовоих норм, слідчий суддя приходить до висновку, що майно, дозвіл на вилучення якого надано згідно ухвали слідчого судді не є тимчасово вилученим майном. Тимчасово вилученим буде майно, яке хоча і вилучено під час проведення обшуку, дозвіл на проведення якого надано ухвалою слідчого судді, але при цьому не надано дозвіл на вилучення такого майна.
З клопотанням про накладення арешту на майно в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України слідчий повинен звернутись у разі, коли під час проведення обшуку чи огляду виявлено майно, яке на думку слідчого, має значення для кримінального провадження, але слідчим суддею в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку, не надано дозвіл на відшукання та вилучення такого майна.
Зі змісту ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 13.12.2016 року вбачається, що слідчому надано дозвіл на відшукання та вилучення фальсифікованих алкогольних напоїв, в тому числі, на:незаконно виготовлені, придбані підакцизні товари (алкогольні напої, спирт, спиртовмісні рідини, спиртовмісна продукція, тютюнові вироби); обладнання, сировини, тари, вимірювальних пристроїв, інших засобів, що використовується для незаконного виготовлення підакцизних товарів; чорнової документації, яка підтверджує придбання, транспортування, прийом та збут незаконно виготовлених підакцизних товарів; чорнових записів у яких містяться контакти виробників та відправників незаконно виготовлених підакцизних товарів, дані покупців та інша інформація, яка має значення для досудового розслідування; комп`ютерної техніки, накопичувачів інформації, на якій зберігається загальна інформація щодо реалізації та закупівлі підакцизних товарів, а також інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; пристрої відеофіксації, охорони, на яких містяться відомості щодо осіб, які вчинили кримінальне правопорушення та сприяли його вчиненню, осіб, які відвідували приміщення або інші дані, які можуть бути використані як докази; мобільних телефонів (інших засобів зв`язку) у яких містяться контакти виробників та відправників незаконно виготовлених підакцизних товарів, відомості щодо осіб, які вчинили кримінальне правопорушення та сприяли його вчиненню, або інші дані, які можуть бути використані як докази; транспортних засобів, які завантажені необлікованою сировиною, незаконно виготовленими, придбаними підакцизними товарами; грошових коштів, одержаних від збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів, банківських карток, грошових коштів, походження яких встановити під час проведення обшуку не можливо; предмети, які зберегли відомості щодо осіб, які вчинили кримінальне правопорушення та сприяли його вчиненню або інші дані, які можуть бути використані як докази; інші знаряддя та засоби вчинення злочину, гроші, цінності, та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, які являються джерелом доказів та містять відомості, що є предметом доказування у кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що на все майно, яке вилучене слідчим під час проведення обшуку 16.12.2016 року, слідчим суддею було надано дозвіл на його вилучення, а в силу положень ч. 7 ст. 236 КПК України таке майно немає статусу тимчасово вилученого майна.

Майно, вилучене під час обшуку, на яке слідчим суддею надано дозвіл на його вилучення, не є тимчасово вилученим майном, не потребує додаткового накладення арешту, а перебуває в органі досудового розслідування на законних та достатніх правових підставах, а тому поверненню не підлягає.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання, оскільки майно, яке вилучене слідчим під час проведення обшуку не є тимчасово вилученим, а відтак не потребує додаткового накладення арешту.

Керуючись ст. ст. 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання поданого старшим слідчим з ОВС ВРКП слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Житомирській області ОСОБА_4 , яке внесене в кримінальному провадженні № 0000055 про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1