Справа № 464/4243/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/299/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.186 ч.2 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0001356 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 29.12.2016 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Потсдам ФР Німеччина, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, який не працює, не одружений, раніше судимий:
- 23.05.2008 року Шевченківським районним судом м. Львова за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 1360 грн.;
- 11.04.2012 року Сихівським районним судом м. Львова за ч. 1 ст. 185 КК України до 240 годин громадських робіт;
- 26.03.2013 року Сихівським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 309 КК України до 2-х років 1 місяця 15 днів позбавлення волі; звільнений 26.02.2014 року;
- 22.10.2015 року Сихівським районним судом м. Львова за ч. 1 ст. 190 КК України до 120 годин громадських робіт;
- 20.05.2016 року Сихівським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 389 КК України до 3-х місяців 15 днів арешту;
зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
встановила:
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 29.12.2016 року, яким ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
Призначено ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Сихівського районного суду м. Львова від 20 травня 2016 року, більш суворим, призначеним даним вироком, у виді 4 років позбавлення волі.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено - тримання під вартою з утримуванням в ЛУВП № 19 УДПтС України у Львівській області.
Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахується з моменту затримання з 05.05.2016 року.
Зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 05.05.2016 року по дату набрання вироком законної сили на підставі ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено долю речового доказу в порядку ст.. 100 КПК України.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 .

Апелянти вважає, що вирок суду першої інстанції винесений без урахування дійсних обставин справи та постановлений помилкового і його не можна рахувати чинним, а тому підлягає скасуванню.

Апелянт покликається, що суд першої інстанції поверхнево розглянув справу, дав неправильну оцінку добутим доказам, в основу рішення поклав покази потерпілого та свідка, які суперечать дійсним обставинам.

Апелянт не погоджується з кваліфікацією дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України грабіж за тих обставин, які були викладені в запереченнях в судовому засіданні. Водночас вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим злочинного діяння, але неправильно кваліфікував його, як закінчений злочин за ч.2 ст.185 КК України.

Апелянти зазначає, що як вбачається з матеріалів справи обвинувачений намагався викрасти гроші, які взяв у салоні припаркованого автобуса й сховав у свою куртку, не знаючи про те, що його помітили свідок та потерпілий. Потерпілий підійшов до автобуса, побачив ОСОБА_7 та почав вимагати повернення майна. Усвідомлюючи, що його дії помічені, почав втікати боячись фізичної розправи. Отже дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин: 29.04.2016 року, приблизно о 14 годині 40 хвилин, знаходячись на зупинці громадського транспорту, розташованої навпроти будинку № 10 по вулиці Раковського в м. Львові, де у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 через незачинені передні двері зайшов у салон маршрутного таксі № 43, яке стояло на зупинці громадського транспорту та в якому нікого не було, звідки навмисно, повторно, з корисливих спонукань, шляхом вільного доступу забрав грошові кошти в сумі 375 грн., що належали водію цього маршрутного таксі ОСОБА_9 , однак в момент вчинення кримінального правопорушення був помічений водієм ОСОБА_9 , який став вимагати повернути гроші, після чого, усвідомлюючи, що його дії викрито, продовжуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 своїх дій не припинив та почав тікати з місця скоєння правопорушення.
Заслухавши доповідача, думку адвоката ОСОБА_6 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_7 про задоволення апеляційної скарги та пом`якшення покарання, міркування прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, думку вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав клопотання ( пояснення до апеляційної скарги) про застосування до нього більш м`якого покарання, ніж призначено судом першої інстанції у виді 4 років позбавлення волі, оскільки вважає таке покарання надто суворим, а перебування за гратами не сприятиме виправленню. Наголошує, що у нього є військова спеціалізація навідник - оператор танка Т64б і йому досі на домашню адресу приходять виклики з військомату, а тому застосування його знань в зоні АТО, для захисту держави, є краще, ніж утримання його в тюрмі. У нього мати важко хворіє та потребує його допомоги. Просить колегію суддів все це врахувати та змінити вирок суду першої інстанції.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження та ОСОБА_7 , обрано покарання в межах санкції статі обвинувачення.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме, що скоєне ним кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких; особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин не виявлено, кримінальне правопорушення вчинив будучи судимим, ОСОБА_7 належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства.
Дане покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, підстав для його пом`якшення або призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

В суді апеляційної інстанції не знайшло підтвердження доводів апелянта про можливість перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч.2 ст. 186 КК України на ч.2 ст.15, ч.2 ст. 186 К України, оскільки, як вбачається з показів потерпілого ОСОБА_10 , він разом із свідком ОСОБА_11 бігли за обвинуваченим з метою повернути викрадені гроші, однак ОСОБА_7 після того, як зрозумів, що його викрито, одразу почав тікати. Обвинувачений в судовому засіданні суду першої інстанції сам визнав факт того, що він усвідомлював, що його викрито, проте продовжив свої злочинні дії. Тобто, після викриття, дії обвинуваченого стали носити відкритий характер.
Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Згідно вимог Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року №838-7, який набрав чинності 24.12.2015 року, до частини 5 ст.72 КК України внесено зміни.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, з врахуванням внесених змін, визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Згідно Закону України «Про внесення змін до КК України щодо правила складання покарання та зарахування строку попереднього ув`язнення» № 2046- VII від 18.05.2017 року, який набув законної сили 21.06.2017 року, частину 5 ст. 72 КК України викладено в новій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими ч.1 цієї статті, суд враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його покарання».

Як вбачається з Сихівського районного суду м. Львова від 29.12.2016 року ОСОБА_7 утримується під вартою у Львівській установі виконання покарань у Львівській області з 05.05.2016 року з моменту затримання.

Станом на 03.07.2017 року вирок Сихівського районного суду м. Львова від 29.12.2016 року не набув законної сили.

З вищенаведеного вбачається, що ОСОБА_7 необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення з 05.05.2016 року по 20.06.2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Сихівського районного суду м.Львова від 29.12.2016 року відносно ОСОБА_7 , засудженого за ч.2 ст.186 КК України залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк його попереднього ув`язнення в строк покарання, тобто: з 05.05.2016 року по 20.06.2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий:
Судді: