Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
07 лютого 2017 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 06 грудня 2016 року у кримінальному провадженні №0000620 по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою технічною освітою, заміжньої, на утриманні п`ятеро неповнолітніх дітей, не працюючої, державних нагород та пільг не має, раніше не судимої
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 06 грудня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (510 грн.).
Як встановлено вироком суду першої інстанції, 16 серпня 2016 року близько 14 год. 20 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи на межі земельних ______________________________________________________________________________ Справа № 11кп/787/89/2017 Головуючий у І-й інстанції : ОСОБА_8 Категорія : ч.1. ст.125 КК України Доповідач : ОСОБА_1

ділянок господарств по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , умисно, на ґрунті неприязних відносин, нанесла ОСОБА_9 два удари дерев`яною палицею в область правого плеча та правого передпліччя , в результаті чого потерпілій було спричинено тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на правому плечі, на правому передпліччі та садна в цій же ділянці, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 875 від 17 серпня 2016 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_5 вважає вирок суду таким, що підлягає скасуванню з підстав однобічності та неповноти досудового та судового слідства, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та доказам, дослідженим під час судового розгляду. В обґрунтування своєї апеляційної скарги, покликається на те, що судом першої інстанції порушено право на захист обвинуваченої, так як судовий розгляд відбувався за відсутності захисника у ОСОБА_5 , та не враховано, що остання непрацююча мати п`ятьох дітей, не було роз`яснено її право на безоплатного адвоката. Додає, що показання потерпілої та її чоловіка не є прямими доказами вини обвинуваченої, оскільки вони є зацікавленими особами, а травми, отримані потерпілою, свідчать про те що тілесні ушкодження були набуті потерпілою раніше у часі, оскільки пошкоджена область тіла через деякий час починає синіти, а не відразу. Крім того, висновок експерта №875 від 17.08.2016 року, на думку обвинуваченої, підтверджує наявність у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень на інших частинах тіла, однак не на тих, у яких потерпіла звинувачує ОСОБА_5 .. Вказує, що в матеріалах справи відсутній такий протокол проведення слідчого експерименту від 09.09.2016 року, наявний протокол проведення слідчого експерименту від 15.09.2016 року, який виконаний всупереч вимогам ст.240 КПК України і не може бути визнаний належним доказом. Зазначає, що докази кожний окремо і в сукупності свідчать про відсутність в її діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 КК України, оскільки стороною обвинувачення не надано доказів про наявність умислу, а наявність в потерпілої тілесних пошкоджень на інших ділянках тіла, ніж на тих, про які йдеться у вироку, не може бути доказом наявності вини ОСОБА_5 у спричиненні таких тілесних пошкоджень. Просить скасувати вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 06 грудня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_5 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та виправдати.

Від інших учасників судового провадження апеляційні скарги не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченої ОСОБА_5 та

її захисника ОСОБА_7 , які просять скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості ос оби в суді, думку прокурора ОСОБА_6 , який просить вирок суду залишити без змін , а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченої належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України , суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України - умисного легкого тілесного ушкодження, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, яким судом дана правильна юридична оцінка.

Що стосується доводів обвинуваченої ОСОБА_5 про порушення її права на захист, то вони спростовуються наявними в кримінальному провадженні доказами, зокрема записом на технічному носієві інформації, на якому зафіксовано, що в судовому засіданні було вручено пам`ятку про права та обов`язки обвинуваченої, головуючим з`ясовувалася в учасників судового провадження , чи зрозумілі їм права, клопотань від обвинуваченої щодо залучення захисника не надходило. Крім того, обвинувачена не є особою, щодо якої відповідно до вимог ст.52 КПК України участь захисника є обов`язковою.

Зазначене підтверджено обвинуваченою ОСОБА_5 при апеляційному розгляді.

Твердження обвинуваченої щодо її відсутності та відсутності судово-медичного експерта при проведенні слідчого експерименту, колегія суддів розцінює таку позицію як реалізацію свого права на захист, оскільки за рішенням слідчого, прокурора до участі в проведенні цієї слідчої дії можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник, проте їх участь не обов`язкова. Якщо для кримінального провадження має значення перевірка показань раніше допитаної особи шляхом отримання повторних показань у певному місці, то попередній допит такої особи та її особиста участь в проведенні слідчого експерименту є обов`язковими. Обов`язкової участі експерта, спеціаліста в проведенні слідчого експерименту не передбачено.

Обвинувачена ОСОБА_5 в суді першої інстанції підтвердила, що
дійсно під час сварки дерев`яною палкою ( гілкою з дерева ) махнула в напрямку потерпілої ОСОБА_9 , однак ударів не наносила. При апеляційному розгляді обвинувачена зазначила, що підняла із землі гілку , яка впала з дерева та нею декілька разів махнула в напрямку потерпілої, однак потерпілій ударів не завдала.
Показання обвинуваченої ОСОБА_5 спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_9 , які нею дані в суді першої інстанції, перед дачею яких вона була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та зазначила , що 16 серпня 2016 року біля 14 год 20 хв. в ході сварки ОСОБА_5 декілька разів вдарила дерев`яною палкою по правій руці та правому плечі ; даними , викладеними в протоколі слідчого експерименту від 15 вересня 2016 року, згідно яких підтверджено обставини заподіяння ударів потерпілій обвинуваченою ОСОБА_5 ..
Крім того, показання потерпілої підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_10 , який в суді першої інстанції був попередженпй про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та підтвердив, що саме 16 серпня 2016 року біля 14 год. 20 хв. почув крик ОСОБА_9 .. Повернувшись на крик, побачив, що ОСОБА_5 стояла з штахетиною в руках, а потерпіла показала йому сліди тілесних ушкоджень на руках та після цього поїхала до лікаря.
Показання потерпілої ОСОБА_9 щодо нанесення ОСОБА_5 їй ударів об`єктивно підтверджуються висновком експерта № 875 від 17.08.2016 р., згідно якого у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на правому плечі, на правому передпліччі та садна в цій же ділянці, які виникли від дії тупого предмету і могли утворитися 16.08.2016 року (а.с. 13), як кожне окремо, так і у своїй сукупності за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, та могли виникнути від не менше як від двох травматичних дій.

Допущена помилка у вироку суду щодо дати протоколу слідчого експерименту ( замість вірного 15.09.2016 року зазначено 09.09.2016 року) є опискою, оскільки згідно матеріалів кримінального провадження (а.с. 20-22 т.1), протокол слідчого експерименту датований 15.09.2016 року.

Також є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, доводи обвинуваченої про не врахування судом першої інстанції часу виникнення тілесних ушкоджень, оскільки будь-яких доказів нанесення в цей же період часу ОСОБА_9 тілесних ушкоджень іншими особами, про що стверджувала обвинувачена, в судовому засіданні здобуто не було.
Покликання захисника та обвинуваченої як на доказ можливого отримання потерпілою тілесних ушкоджень , які були зазначені у висновку експерта № 875 від 17.08.2016 року, від побиття її чоловіком ОСОБА_10 до 16.08.2016 року є необґрунтованими, оскільки відповідь №13337/212/01-2016 року від 27.12.2016 року начальника Костопільського відділу поліції
ОСОБА_11 містить лише відомості про те, що 11.08.2016 року до Костопільського ВП ГУ НП надійшло повідомлення ОСОБА_9 , 1960 р.н., с.Постійне Костопільського району про те, що за місцем проживання чоловік вчиняє конфлікт. Зазначена відповідь не містить будь-яких данних про те, що внаслідок вказаного конфлікту ОСОБА_9 були нанесенні тілесні ушкодження чи побої.
За таких обставин, колегія суддів вважає , що суд першої інстанції оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості , достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до обґрунтованого висновку про вчинення обвинуваченою злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України - умисного легкого тілесного ушкодження.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах санкції частини статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання правомірно врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості , обставини, які пом`якшують покарання- вчинення злочину вперше, наявність на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей, позитивну характеристику по місцю проживання проживання , та дійшов обґрунтованого висновку про призначення покарання у виді штрафу в мінімальних межах санкції ч.1 ст.125 КК України, що є справедливим покаранням та відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої.

За таких обставин колегія суддів вважає, що покарання, призначене обвинуваченій ОСОБА_5 відповідає вимогам ст.65 КК України, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів, відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, судом першої інстанції правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, підстав для закриття кримінального провадження не встановлено, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 , 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 06 грудня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :
_______________ ______________ _____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3