УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого

ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 16 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області

від 14 квітня 2015 року

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,

засуджено за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк

7 років з конфіскацією 1/3 частини майна,яке є його власністю.
Вказаним вироком також засуджено ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 судові рішення щодо яких в касаційному порядку не оскаржуються.
Вирішено питання про судові витрати і долю речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_4 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , і

ОСОБА_8 визнано винними і засуджено за те, що вони за наведених у вироку обставин 14 грудня 2013 року близько 02.50 год. за попередньою змовою між собою проникли в приміщення АЗС «БРСМ Нафта», що по вул. Шевченка, 15 в с. Ротмистрівці Смілянського району Черкаської області, де з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я до оператора вказаного АЗС ОСОБА_9 та помічника оператора ОСОБА_10 , демонструючи їм предмети схожі на обріз мисливської рушниці та пістолет, які останні сприймали як зброю, вчинили розбійний напад в ході якого заволоділи грошовими коштами ТОВ «Бел Оіл» у сумі 34 000 грн, після чого з місця вчинення злочину зникли.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 16 січня

2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_6 залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та змінити вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 і пом`якшити останньому покарання із застосуванням ст. 69 КК.
Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Подію злочину, доведеність винуватості засудженого в його вчиненні, кримінально-правової оцінки діяння за ч. 3 ст. 187 КК, відповідно до вимог

ч. 2 ст. 433 КПК колегія суддів не перевіряє, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржуються.
Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника про суворість призначеного ОСОБА_4 покарання, колегії суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з долучених до касаційної скарги судових рішень, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_4 , згідно з указаною нормою закону врахував: характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу засудженого який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, висловлення щирого жалю з приводу заподіяних наслідків, молодий вік, відшкодування завданих збитків, та відсутність обставин, що його обтяжують.
За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції

не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, і дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_4 мінімального покарання, передбаченого санкцією статті за якою його засуджено з конфіскацією 1/3 частини майна, яке є його власністю. Своє рішення місцевий суд належним чином мотивував.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК колегія суддів не вбачає.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційними скаргами учасників судового провадження, зокрема захисника ОСОБА_5 який в своїй апеляційній скарзі серед іншого наводив доводи про суворість призначеного ОСОБА_4 покарання, обґрунтовано залишив скаргу захисника без задоволення, вмотивувавши свої висновки належним чином. Із огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що висновки суддів першої та апеляційної інстанцій щодо виду та розміру призначеного

ОСОБА_4 покарання є законними та обґрунтованими, а тому підстав вважати таке покарання надмірно суворим, про, що йдеться у касаційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Таким чином, із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4

ОСОБА_5 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 16 січня 2017 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3