Справа № 346/6163/16-к
Провадження № 1-кп/346/78/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань 01 травня 2015 року за № 000383, про обвинувачення ОСОБА_8 за ст.ст. 356 та 366 ч.1 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
Вказане кримінальне провадження надійшло до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, 24 листопада 2016 року.

В обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_8 , будучи власником приміщення за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до договору оренди від 01 лютого 2010 року, передав в оренду ОСОБА_6 частину вказаного приміщення площею 64.3 м.кв. для функціонування аптеки.

ОСОБА_6 , отримавши свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця на видгосподарської діяльності - роздрібна торгівля фармацевтичними товарами, надавши доручення ОСОБА_5 на здійснення підприємницької діяльності від її імені, до червня 2014 року здійснювала підприємницьку діяльність у частині приміщення за адресою АДРЕСА_1 , облаштувавши його під аптеку. З червня 2014 року аптека була зачинена у зв`язку із оформленням документів для отримання нової ліцензії з продажу лікарських засобів і препаратів.

У період часу з 21 по 22 квітня 2015 року ОСОБА_10 спільно з третіми особами, які не усвідомлювали та не могли усвідомлювати протиправність діяння, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, умисно, самовільно, всупереч установленому законом порядку, вчинив дії по проникненню до приміщення аптеки за адресою АДРЕСА_1 , демонтажу та вивезенню із приміщення належне ОСОБА_6 та ОСОБА_5 майно та медичні препарати.

Згідно висновку експерта від 06 квітня 2016 року розмір матеріальної шкоди, заподіяний потерпілій ОСОБА_5 в результаті негативних чинників на належне їй майно, а саме: двох тумб двох дверних, корпусних меблів, що комплектували матеріальну кімнату на підприємстві (секції для комп`ютерної техніки або радіоапаратури, двох дводверних шаф, пеналу, шафи з двома верхніми дверцятами, пеналу), п`яти стільців, матеріальної кімнати, набору меблів для викладки лікарських засобів «задня вітрина», набору меблів для викладки лікарських засобів «передня вітрина», двох холодильників, аплікації на скло (one way vision), реклами на банерній тканині, виносної реклами (спотикача), світлової реклами (у вигляді лікарського хреста) - складає 23 824,46 гри.

Крім того, в результаті самоправних дій ОСОБА_8 та третіх осіб, які не усвідомлювали та не могли усвідомлювати протиправність діяння, із приміщення аптеки за адресою: АДРЕСА_1 , 21 квітня 2015 року було викрадено грошові кошти потерпілої ОСОБА_11 у сумі 23 800 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного Банку України встановленого на день викрадення складає 529654.41 гри.
Також, внаслідок самоправних дій ОСОБА_8 та третіх осіб, які не усвідомлювали та не могли усвідомлювати протиправність діяння, потерпіла ОСОБА_6 була позбавлена можливості користування належними їй лікарськими засобами, які знаходились у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , загальна вартість яких становить 137 353,27 гри., в результаті чого потерпілій ОСОБА_6 заподіяна майнова шкода на вказану суму.

В результаті самоправних дій ОСОБА_10 та третіх осіб, які не усвідомлювали та не могли усвідомлювати протиправність діяння, потерпілій ОСОБА_6 була заподіяна майнова шкода на загальну суму 667007.68 грн., а потерпілій ОСОБА_5 заподіяна майнова шкода на загальну суму 23 824,46 грн.

У своєму письмовому колопотанні захисник посилається на те, що зазначений обвинувальний акт не містить формулювання висунутого ОСОБА_10 обвинувачення, а викладені лише обставини, які слідчий вважає за доцільне викласти за результатами досудового розслідування та правова кваліфікація з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність. Зазначається, що ОСОБА_10 «вчинено дії по проникненню до приміщення аптеки за адресою АДРЕСА_1 , демонтажу та вивезенню із приміщення аптеки належне ОСОБА_12 та ОСОБА_13 майно та медичні препарати». При цьому в обвинувальному акті не конкретизується, які саме дії було вчинено ОСОБА_10 , що становлять об`єктивну сторону злочину, передбаченого ст. 356 КК України: як саме відбувалось «проникнення до приміщення аптеки»; яким чином було здійснено «демонтаж та вивезення» майна та медичних препаратів; яким транспортним засобом та за яких обставин було вивезено майно потерпілих; яке саме майно потерпілих було вивезено та за якими адресами. Одночасно, зі змісту обвинувального висновку виходить, що ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що внаслідок його та третіх осіб самоправних дій «із приміщення аптеки за адресою: м. Коломия, вул. Грушевського, 95-б, 21 квітня 2015 року було викрадено грошові кошти потерпілої ОСОБА_11 у сумі 23 800 доларів США…». Проте, в ході досудового розслідування даного кримінального провадження було прийнято процесуальне рішення про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (провадження № 0001636) та виділення з провадження № 0000383 матеріалів, що стосуються провадження № 0001636.
Крім того, як зазначає сторона захисту, 23 листопада 2016 року ОСОБА_10 було оголошено про нову підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України. В той же день 23 листопада 2016 року ОСОБА_10 було вручено обвинувальний акт у якому останній обвинувачується у вчиненні, зокрема, і кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Таким чином, на думку захисника, орган досудового розслідування фактично позбавив ОСОБА_10 гарантованого йому права на захист та реалізацію наданих законом прав як підозрюваного.
Також у поданому клопотанні стороною захисту вказується на невідповідність реєстру досудового розслідування кримінального провадження № 0000383 від 01 травня 2015 року вимогам ч. 2 ст. 190 КПК України. А саме, вказується на невнесення до реєстру таких процесуальних дій як : оголошення особі підозри та відомостей про скоєння кримінального правопорушення конкретною особою; даних щодо виділення з матеріалів провадження № 0000383 матеріалів трьох окремих проваджень № 0000314, № 0001743 та № 0001636; обвинувального акту; відсутність у реєстрі вказівок на строк застосування заходів забезпечення провадження.
З наведених підстав сторона захисту вважає, що суд повинен відповідно до положень п.3 ч.3 ст. 314 КПК України повернути зазначений обвинувальний акт прокурору для усунення вказаних недоліків.
В підготовчому судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали вказане клопотання з наведених підстав.
Ознайомившись із поданим процесуальним документом та доданим до нього реєстром, заслухавши позицію прокурора, який висловив думку про можливість призначення справи до судового розгляду, думку потерпілих та їх представника, які підтримали вказану позицію, взявши до уваги письмове обгрунтоване клопотання захисника та обвинуваченого, які непогоджуються із пред"явленим обвинуваченням та вважають, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору із-за наявних у ньому недоліків, приходжу до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору, виходячи із наступних підстав.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону про оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що обвинувальний акт повинен відповідати нормам ст. 291 КПК України, то слідчий та прокурор повинні неухильно їх дотримуватися при складанні обвинувального акту, оскільки невиконання цих вимог, робить юридично нікчемним сам процесуальний документ і зводить нанівець зусилля суду з розв`язання завдань кримінального провадження.
З метою забезпечення дотримання слідчим та прокурором вказаних норм закону, законодавцем надано право суду перед вирішенням питання про призначення справи до судового розгляду перевіряти обвинувальний акт на предмет відповідності критеріям прийнятності, які викладені в ст. 291 КПК України та у разі встановлення невідповідності закону, повертати обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків.
При цьому слід зауважити, що КПК України не розрізняє критерії невідповідності обвинувального акту вимогам закону на такі, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду та, які не перешкоджають. Закон чітко вказав, що у випадку невідповідності вимогам закону обвинувального акту (тобто будь-яким, які визначені ст. 291 КПК України), суд має право повернути обвинувальний акт прокурору для доопрацювання.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України. Зокрема, згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.
У відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться не в межах обставин, які прокурор вважає встановленими, а в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.
Постановою Пленуму Верховного Суду України № 8 від 24.10.2003 року «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» роз`яснено, що суди повинні вимагати від органів досудового розслідування, щоб обвинувачення було конкретним. Зокрема, разом з іншим повинно зазначатись час, місце вчинення злочину. Невідповідність обвинувачення таким положенням може бути підставою для повернення справи прокурору для складення нового обвинувального висновку (обвинувального акта по нині чинному КПК України).
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Про право особи на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти неї, говориться в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Матточча проти Італії» від 7 березня 2000 року та 4 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких Суд зауважив: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».
У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Матточча проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту». У цьому відношенні, наголосили в ЄСПЛ, обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З наведеного випливає, що обвинувачення має бути викладено чітко і конкретно. В ньому має бути виписана як об`єктивна, так і суб`єктивна сторона злочину. Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист, а як наслідок слугує беззаперечною підставою для скасування вироку суду.
Питання повернення обвинувального акту визначенні і в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2012 року № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», в якому вказано, що у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК Украъни : зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.
Під час підготовчого судового засідання встановлено, що обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення відповідно до положень закону. Так, в даному обвинувальному акті зазначені лише фактичні обставини справи, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, не конкретизована об`єктивна сторона інкримінованих ОСОБА_10 злочинів, не наведені мотив та мета вчинення кримінальних правопорушень.
Отже, суд погоджується із доводами захисту про невідповідність обвинувального акту вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, а саме в такій частині формулювання обвинувачення за ст. 356 КК України: «У період часу з 21 по 22 квітня 2015 року ОСОБА_8 спільно з третіми особами, які не усвідомлювали та не могли усвідомлювати протиправність діяння, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, умисно, самовільно, всупереч установленому законом порядку, вчинено дії по проникненню до приміщення аптеки за адресою АДРЕСА_1 , демонтажу та вивезенню із приміщення аптеки по АДРЕСА_1 належне ОСОБА_6 та ОСОБА_5 майно та медичні препарати.» При формулюванні обвинувачення за ч. 1 ст. 366 КК України також допущено порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки аналогічно із попереднім обвинуваченням не конкретизовано об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення, обвинувальний акт містить лише вказівку на встановлені досудовим слідством обставини. Таке формулювання не дає можливості зрозуміти як саме відбулось проникнення до приміщення аптеки, в який конкретно період часу, яким саме чином приймали участь у даному проникненні треті особи, чи було майно потерпілих привласнено обвинуваченим, знищено або повернено потерпілим, які саме неправдиві відомості внесено обвинуваченим до табеля за квітень 2015 року, яку роботу, де та який період часу виконували згадувані в акті особи, якими були мотив та мета обвинуваченого тощо.
Крім того, в обвинувальному акті вказується, що внаслідок самоправних дій обвинуваченого та третіх осіб із приміщення аптеки 21 квітня 2015 року було викрадено грошові кошти потерпілої ОСОБА_11 у сумі 23 800 доларів США. Одночасно, під час підготовчого судового засідання прокурор підтвердив, що за фактом викрадення грошових коштів з приміщення аптеки за адресою: АДРЕСА_1 було прийнято процесуальне рішення про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (провадження № 0001636) та виділення з провадження № 0000383 матеріалів, що стосуються провадження № 0001636. Отже, суд погоджується з доводами захисту щодо недопустимості внесення до формулювання обвинувачення ОСОБА_10 факту викрадення грошових коштів, оскільки дійсно в такому випадку вказані грошові кошти є об`єктом злочину одночасно в двох окремих провадженнях.
Згідно з ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається, зокрема реєстр матеріалів досудового розслідування.
Відповідно до ч. 2 ст. 190 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Таким чином, реєстр матеріалів досудового розслідування є невід`ємною частиною обвинувального акту та має відповідати вимогам КПК України. Тобто, закон визначив, що реєстр матеріалів досудового розслідування є невід`ємною частиною обвинувального акту, без наявності якого неможливе ініціювання слідчим та прокурором процесу судового розгляду, оскільки сам по собі обвинувальний акт не спричиняє жодних правових наслідків.
Згідно ч. 4 ст. 278 КПК України, дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вноситься слідчим, прокурором до єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням.

Проте, в ході підготовчого судового засідання було встановлено, що слідчим до Реєстру матеріалів досудового розслідування не було внесено відомостей про внесення дати та часу повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, не внесено таке процесуальне рішення як обвинувальний акт, не зазначені в Реєстрі і постанови про виділення матеріалів до окремо порушених проваджень.

Згідно пункту 3 ч. 2 ст. 190 КПК України при внесенні до Реєстру виду заходу забезпечення кримінального провадження вказується дата та строк його застосування.
Проте, в поданому до суду Реєстрі не вказано строку застосування таких заходів як дозвіл на проведення огляду приміщення на підставі ухвали слідчого судді Коломийського міськрайонного суду від 21 жовтня 2015 року ( пункт 20) та ухвал слідчих суддів Коломийського міськрайонного суду щодо надання тимчасового доступу до речей та документів (пункти 21, 22, 25, 26, 34, 35, 36, 46, 47, 48, 52, 54, 55, 56, 81).
Отже, суд приходить до висновку, що наявність недоліків в реєстрі матеріалів досудового розслідування свідчить про наявність недоліків складової частини обвинувального акту, не усунувши яких неможливо успішно перейти від стадії досудового розслідування до судового розгляду та прийняти справедливе рішення у кримінальному провадженні.
Пункт 3 ч.3 ст. 314 КПК України встановлює, що суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 91, 291, 314, 371, 372, 376, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт від 23 листопада 2016 року, реєстр та матеріали у кримінальному провадженні № 0000383 від 01 травня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. 356 та ч. 1 ст. 366 Кримінального Кодексу України повернути прокурору Коломийської місцевої прокуратури Івано-Франківської області.
Ухвала можу бути оскаржена до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_14