Справа №573/1689/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/330/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 березня 2017 року про повернення прокурору обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

з участю прокурора - ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

представника потерпілих ОСОБА_16

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , в якій прокурор просить скасувати вказану ухвалу районного суду, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд.

У підготовчому судовому засіданні 09 березня 2017 року суддями Ковпаківського районного суду м. Суми постановлено ухвалу про повернення прокурору обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України для усунення недоліків та виконання вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Зазначена ухвала суду вмотивована тим, що:

- обвинувальний акт у кримінальному провадженні складений 29 серпня 2016 року не слідчим, як це передбачено нормами КПК України, а т.в.о. начальника СВ Білопільського ВП (м. Білопілля) ГУ НП в Сумській області ОСОБА_17 та затверджений 29 серпня 2016 року прокурором у кримінальному провадженні начальником Білопільського відділу Конотопської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_18 ;

- з розписок про отримання копії обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що підозрюваний ОСОБА_7 та його захисники їх отримали 27 серпня 2016 року, не від прокурора, а від слідчого СВ Білопільського ВП ОСОБА_19 , підозрюваний ОСОБА_9 отримав копію обвинувального акту і реєстру досудових розслідувань 26 серпня 2016 року, при тому, що обвинувальний акт був складений та затверджений прокурором лише 29 серпня 2016 року, тому не зрозуміло, що підозрювані та їх захисники отримували 26 серпня та 27 серпня 2016 року;

- прокурор під час досудового розслідування, але у будь-якому разі до моменту складання обвинувального акта, повинен роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. Письмове роз`яснення прокурора повинно бути додано до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування. Невиконання прокурором вимог ст. 384 КПК, в силу вимог п.3 ч.3 ст. 314 КПК, є підставою для повернення обвинувального акта прокурору. У реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості щодо виконання прокурором положень ст.384 КПК України.

- доказів про отримання копії обвинувального акту і реєстру досудових розслідувань захисником ОСОБА_9 - ОСОБА_13 до обвинувального акту прокурором не додано.

Вимоги поданої апеляційної скарги прокурор обґрунтовує тим, що:

- прокурором у даному кримінальному провадженні можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно обвинувачених судом присяжних роз`яснено, і у даному випадку права обвинувачених не є порушеними у зв`язку з тим, що обвинуваченим ОСОБА_8 вже було заявлено клопотання про розгляд судом присяжних вказаного провадження і це є обов`язковим до виконання;

- т.в.о. начальника СВ Білопільського ВП був включений до складу групи слідчих мав повне право здійснювати досудове розслідування, користуючись повноваженнями слідчого;

- на розписках про отримання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вказані помилкові дати зі сторони підозрюваних, так як у них на руках знаходиться обвинувальний акт саме від 29 серпня 2016 року;

- висновки суду про те, що ОСОБА_20 та його захисник отримали копії обвинувального акту і реєстр не від прокурора, а від слідчого, є безпідставними, оскільки прокурор у провадженні був присутній при врученні обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, а розписки про вручення вказаних документів були надані сторонами на ім`я прокурора;

- твердження суду про відсутність доказів про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування документів захисником ОСОБА_9 - ОСОБА_13 не відповідає дійсності, оскільки всі без виключення підозрювані та їх захисники отримали у встановленому законом порядку обвинувальний акт.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, потерпілі ОСОБА_15 та ОСОБА_14 при вирішення апеляційним судом питання законності направлення вищезазначеного обвинувального акту прокурору, покладаються на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді про обставини кримінального провадження та зміст поданої апеляційної скарги, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинувачених та їх захисників, які просили ухвалу суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, потерпілих які підтримують позицію прокурора та їх представника, яка щодо задоволення апеляційної скарг прокурора покладається на розсуд суду, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність повернення прокурору обвинувального акту у зв`язку з невиконанням вимог ст. 384 КПК України, колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, у підготовчому судовому засіданні, судом першої інстанції прокурору було повернуто обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, з тих підстав, що вказаний обвинувальний акт складений з порушеннями вимог КПК України, а саме, прокурором не виконано вимоги ст.384 КПК України та допущені порушення ст.293 КПК України. При цьому, суд послався на висновок Верховного Суду України по справі №5-111кс15 від 25.06.2015 року, в якому зазначено, що право на розгляд кримінального провадження судом присяжних є невід`ємною складовою права обвинуваченого на захист, порушення такого права свідчить про невиконання прокурором, судом вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на розгляд його справи в порядку кримінального провадження судом, утвореним відповідно до закону і є порушенням права на розгляд його справи судом, визначеним законом.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх необґрунтованими, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 листопада 2016 року, у зв`язку з невиконанням вимог ст. ст. 293, 384 КПК України, вже повертався прокурору для усунення вказаних недоліків (т. 1 а.п.218).

Зазначаючи в своїй ухвалі, як підставу для повернення обвинувального акту - невиконання прокурором вимог ст. 384 КПК України, районний суд посилався також на те, що під час досудового розслідування прокурор не роз`яснив обвинуваченим ОСОБА_8 і ОСОБА_9 можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно них судом присяжних. При цьому, судом було враховано висновок Верховного Суду України по справі № 5-111кс15 від 25 червня 2015 року.

На вказане судове рішення прокурором було подано апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої Апеляційним судом Сумської області було прийнято рішення про скасування ухвали районного суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та призначення нового розгляду у Ковпаківському районному суді м. Суми зі стадії підготовчого провадження.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд апеляційної інстанції послався на те, що у будь-якому разі права обвинувачених щодо розгляду кримінального провадження судом присяжних у даному випадку не є порушеними у зв`язку з тим, що обвинуваченим ОСОБА_7 вже заявлено клопотання про розгляд судом присяжних вказаного провадження, що є обов`язковим до виконання (т. 2 а.п.40). В своїй ухвалі апеляційний суд також послався на правовий висновок Верховного Суду України №5-262 кс (15)16 від 24 листопада 2016 року.

Так, зі змісту правового висновку Верховного Суду України №5-262 кс (15)16 від 24 листопада 2016 року, вбачається, що при вирішенні питання щодо дотримання положень ст. 384 КПК України, не залежно від дотримання всіх формальних вимог ст.384 КПК України, судами вищестоящих інстанцій було враховано фактичні обставини, які б давали підстави для висновку про те, що прокурором і судом першої інстанції було забезпечено право обвинуваченого на розгляд кримінального провадження щодо нього судом присяжних.

Відповідно до ч1. ст. 458 КПК України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із судовим рішенням Верховного Суду України. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. У ч.2 ст. 458 КПК України також зазначено, що невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Проте, зазначені обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, оскільки своєю ухвалою від 09 березня 2017 року районний суд знову прийняв рішення про повернення прокурору обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з врахуванням лише висновку Верховного Суду України по справі № 5-111кс15 від 25 червня 2015 року, який передує висновку №5-262 кс (15)16 від 24 листопада 2016 року і не спростовує обставин зазначених у останньому. Таким чином, судом першої інстанції при винесенні рішення не було враховано правовий висновок Верховного Суду України у кримінальному провадженні №5-262 кс (15)16 від 24 листопада 2016 року, на який послався суд апеляційної інстанції та в порушення ч.1 ст. 458 КПК України не наведено відповідних мотивів, щодо відступу від положень зазначеного правового висновку, у зв`язку з чим на думку колегії таке рішення суду першої інстанції є незаконним.

При цьому, як зазначено в оскаржуваній ухвалі та підтверджується журналом судового засідання (а.п. 110), обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_12 не заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду справи судом присяжних і у будь-якому разі права обвинувачених щодо розгляду кримінального провадження судом присяжних не будуть порушеними, з врахуванням того що обвинуваченим ОСОБА_8 вже заявлено клопотання про розгляд судом присяжних вказаного провадження, що є обов`язковим до виконання.

Крім того, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно зазначено про допущені прокурором порушення, а саме, що обвинувальний акт складений 29 серпня 2016 року не слідчим, а т.в.о. начальника СВ Білопільського ВП (м. Суми) ГУ НП в Сумській області та затверджений прокурором 29 серпня 2016 року.

Так, т.в.о. начальника СВ Білопільського ВП (м. Білопілля) ГУ НП в Сумській області ОСОБА_17 , є керівником органу досудового розслідування і, відповідно до положень п.6 ч. 2 ст. 39 КПК України, уповноважений здійснювати досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого, які передбачені ст.40 КПК України.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора на те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 був складений саме 29 серпня 2016 року, колегія суддів приймає до уваги, оскільки складання обвинувального акту в зазначену дату підтверджується самим обвинувальним актом (а.п.1-18) та реєстром матеріалів досудового розслідування (розділом I. Проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії (а.п.19-31), а дати про його отримання - 27 серпня 2016 року у розписці ОСОБА_7 та його захисників (т. 1 а.п.39) та у розписці ОСОБА_9 (а.п.41), свідчать про помилковість зазначення саме таких дат обвинуваченими.

При цьому, в суді апеляційної інстанції на підтвердження своїх доводів про те, що обвинувальний акт не був затверджений саме 29 серпня 2016 року ні обвинувачені ні їх захисники не надали для огляду примірники обвинувальних актів, які їм вручені і не спростували достовірність інформації зазначеної у обвинувальному акті, який міститься у матеріалах кримінального провадження (а.п. 1-18) про те, що прокурором затверджено обвинувальний акт саме 29.08.2016 року.

Що стосується відсутності в матеріалах кримінального провадження розписки про отримання копії обвинувального акту захисником обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_13 , то з урахуванням положень ст. 291 КПК України та ст.314 КПК України, вказані обставини не можуть бути самостійною підставою для повернення прокурору обвинувального акту.

Такими, що заслуговують на увагу є доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність висновків суду першої інстанції про те, що ОСОБА_20 та його захисник отримали копії обвинувального акту і реєстр не від прокурора, а від слідчого. Як вбачається зі змісту апеляційної скарги та змісту розписок про отримання копії обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування (а.п. 39-41), зазначені розписки були надані підозрюваними на ім`я прокурора і доводи прокурора зазначені у апеляційній скарзі про те, що прокурор у провадженні був присутній при врученні обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування не спростовується іншими учасниками процесу.

Такими, що не ґрунтуються на положеннях діючого процесуального закону, на думку колегії, є висновки суду першої інстанції про те, що у реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості щодо виконання прокурором положень ст.384 КПК України в частині невнесення цієї інформації до реєстру.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 ст. 384 КПК України письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду. І зі змісту цієї норми не вбачається, що слідча дія щодо надання додатку у виді письмового роз`яснення до реєстру повинна бути внесена в зазначений реєстр ще до її вчинення.

При цьому, у ч.1 ст. 384 КПК України не зазначено конкретно час роз`яснення прокурором обвинуваченому у вчиненні злочину (за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі) можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.

Обґрунтованими на думку колегії також є також доводи прокурора про те, що неодноразове повернення обвинувального акту судом та скасування судом апеляційної інстанції незаконних ухвал суду першої інстанції свідчить про безпідставне затягування його розгляду, що є порушенням ст. 6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, адже всі без виключення учасники судового процесу бажали призначити зазначене кримінальне провадження до судового розгляду.

За таких обставин, з врахуванням вищезазначеного, колегія суддів прийшла до висновку про те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення про повернення прокурору обвинувального акту у даному кримінальному провадженні, безпідставно не враховано попередні висновки суду апеляційної інстанції та допущено невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження (ч.1 ст.411, п.2 ч.1 ст.409 КПК України), а тому, є обґрунтовані підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції з призначенням нового розгляду вказаного обвинувального акту у Ковпаківському районному суді м.Суми зі стадії підготовчого провадження.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 291,404, 405, 407, 409,411, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 березня 2017 року про повернення прокурору обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та призначити новий розгляд у Ковпаківському районному суді м. Суми зі стадії підготовчого провадження.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.