Справа №487/5467/16-к 06.07.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/162/17 Головуючий у першій інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.259 КК Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
6 липня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участі секретаря: ОСОБА_5
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.259 КК України.
учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_8
обвинувачений: ОСОБА_7 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 259 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст.75,76 КК України від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при покладенні на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст.76 КК України
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.259 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, зі звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на два роки.

На підставі п. 2 ч.1 ст.76 КПК України покласти на ОСОБА_7 обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його винуватості, вважає вирок суду таким, що підлягає зміні, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки покладаючи на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст.76 КК України, суд першої інстанції не врахував внесені у відповідності до Закону України від 07.09.2016 року зміни, які набули чинності 08.10.2016 року.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 26.07.2016р. об 11.08 год., маючи умисел на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді порушення громадської безпеки, достовірно знаючи, що інформація, яка ним буде доведена до органів влади є неправдивою та з метою дезорганізації діяльності Регіонального сервісного центру МВС України в Миколаївській області, використовуючи мобільний телефон марки "Samsung", здійснив дзвінок з сім-карти оператора мобільного зв`язку "МТС", номер НОМЕР_1 , на спеціальну лінію оператора "102" ГУНП в Миколаївській області та повідомив про те, що приміщення Регіонального сервісного Центру МВС в Миколаївській області, розташоване за адресою: м.Миколаїв, пров.Транспортний,1А/1, заміновано і вибух відбудеться 26.07.2016р. о 12.30год., завідомо і достовірно знаючи, що поширена ним інформація є неправдивою.

Даними протиправними діями ОСОБА_7 створив загрозу нормальному ритму життя, функціонування зазначеної установи, а також відволік певні сили та засоби спеціальних служб від виконання своїх обов`язків для перевірки вказаного повідомлення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу частково, обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину при обставинах, викладених у вироку, є обґрунтованими. В цій частині апелянтом вирок не оспорюється, а також не оспорюється кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.259 КК України, яка є вірною.
Покарання ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, в межах санкції ч.1 ст.259 КК України, є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. В цій частині вирок також не оспорюється.
Звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд поклав на нього обов`язок, передбачений п.3 ч.1 ст. 76 КК України в редакції Закону України № 1254-VI від 14.04.2009 року, яка була чинною на час вчинення ОСОБА_7 злочину (станом на 26.07.2016 року), а саме: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції врахував, що згідно ч. 2 ст. 5 КК України, ст. 76 КК України у редакції Закону України № 1492-VIII від 07.09.2016 р. не має зворотної сили в часі, а тому не підлягає застосуванню.
Ці висновки суду є частково вірними, з огляду на наступне.
Відповідно до положень ч.1 ст. 76 КК України (в редакції Закону України № 1492-VIII від 07.09.2016) у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Також, згідно ч.2 ст. 76 КК України (в редакції Закону України № 1492-VIII від 07.09.2016 року) на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти певні обов`язки, які перелічені в п.п. 1-6.
Вказані зміни до законодавства набули чинності 08.10.2016 року.
Аналіз положень нової редакції ст. 76 КК України свідчить, що вона суттєво відрізняється від редакції від 14.04.2009 року, згідно з якою, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може покласти на засудженого обов`язки, перелічені в п.п. 1-5 ст. 76 КК України.
Між тим, стаття 76 КК України в новій редакції передбачає, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого два обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації та повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання, а всі інші, зазначені в ч. 2 ст. 76 КК України обов`язки, суд може покласти додатково.
Таким чином, діюча редакція ст. 76 КК України погіршує становище обвинуваченого, а, у відповідності до положень ст. 5 КК України, Закон про кримінальну відповідальність, що посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
З матеріалів кримінального провадження слідує, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим 26 липня 2016 року, тобто до набрання законної сили ст. 76 КК України в редакції від 07.09.2016 року, а тому її положення не можуть бути застосовані, оскільки погіршують становище обвинуваченого ОСОБА_7 .. Тому, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, поклавши на обвинуваченого обов`язок, передбачений п.3 ч.1 ст. 76 КК України (в редакції від 14.04.2009 року).
Відповідно до ч.1 ст. 76 КК України (в редакції від 07.09.2016 р.) аналогічний обов`язок передбачений п.2, згідно якого на засуджену особу покладається обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Однак, покладаючи на обвинуваченого обов`язок, передбачений п.3 ч.1 ст. 76 КК України (в редакції від 14.04.2009 року), суд першої інстанції не звернув уваги, що на день ухвалення вироку контроль за поведінкою засуджених, звільнених від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації, а не кримінально-виконавчою інспекцією.
Тому, є слушними доводи прокурора в тій частині, що судом першої інстанції невірно зазначений орган, який повинен здійснювати нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням.
З урахуванням наведеного, на підставі положень п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК України, вирок суду підлягає зміні в частині зазначення органу по здійсненню нагляду за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 413, 424, 425, 532 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.11.2016 року стосовно ОСОБА_7 - змінити в частині покладення обов`язку, передбаченого п.3 ч.1 ст. 76 КК України (в редакції Закону України № 1254-VI від 14.04.2009), зазначивши про зміну органу по здійсненню нагляду за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, вказавши орган з питань пробації замість кримінально-виконавчої інспекції.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:
Судді: