БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 1-кс/356/76/17
Справа № 356/1887/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2017 року Березанський міський суд Київської області у складі:
слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
слідчого ОСОБА_5
підозрюваного ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області клопотання т.в.о. начальника СВ Березанського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 звернувся т.в.о. начальника СВ Березанського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 , за погодженням із прокурором Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 .
Клопотання мотивоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що у 2015 році ОСОБА_6 під час несення служби у полку патрульної служби міліції особливого призначення «Азов» в зоні Антитерористичної операції, мав доступ до бойових припасів, а саме до ручних гранат наступальних (далі РГН) 254-4-88 та вибухових пристроїв запалів УДЗ 334-97-87.
По закінченню служби 05 січня 2015 року маючи прямий умисел на незаконне зберігання бойових припасів та вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_6 залишив собі невикористані ним 9 запалів УДЗ 334-97-87 і 9 гранат РГН 254-4-88.
Після звільнення в запас, ОСОБА_6 , розуміючи та усвідомлюючи протиправність своїх дій, знаючи про відсутність у нього передбаченого законом дозволу на зберігання та перенесення бойових припасів та вибухових пристроїв, тримаючи при собі вказані бойові припаси та вибухові пристрої перевіз їх з місця проходження служби до м. Березань Київської області. В такий спосіб, ОСОБА_6 незаконно не маючи на це дозволу, переніс (перевіз) придбані ним бойові припаси та вибухові пристрої, до свого місця проживання.
Перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 діючи умисно, розуміючи та усвідомлюючи те, що у нього відсутній передбачений законом дозвіл на зберігання бойових припасів та вибухових пристроїв, незаконно зберігав в період з січня 2015 року по 26 жовтня 2016 року придбані ним бойові припаси та вибухові пристрої, а саме 9 гранат РГН 254-4-88 та 9 запалів УДЗ 334-97-87 у своїй спальній кімнаті за адресою: АДРЕСА_1 .
Працівниками поліції Березанського ВП Переяслав-Хмельницького ГУ НП в Київській області, 26 жовтня 2016 року під час проведення обшуку, за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , в його спальній кімнаті будинку виявлено та вилучено 9 предметів округлої форми зовні схожих на гранати РГН 254-4-88, та 9 предметів за зовнішніми ознаками характерними для запалів УДЗ 334-97-87.
Згідно висновку вибухо-технічної експертизи №132-ВТ від 22 листопада 2016 року надані на дослідження предмети, а саме 9 предметів округлої форми - зовні схожі на гранати РГН 254-4-88, відносяться до вибухових пристроїв, 9 предметів за зовнішніми ознаками характерними для запалу УДЗ 334-97-87 відносяться до бойових припасів.
При поєднанні в єдину конструкцію, що передбачено їх конструктивними особливостями, вилучені в ОСОБА_6 об`єкти є наступальними осколковими ручними гранатами РГН 254-4-88 та відносяться до боєприпасів.
Окрім того, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, а саме: в тому, що 25 жовтня 2016 року перебуваючи за місцем свого приживання розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , близько 17 години, будучи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_6 , маючи на меті незаконне носіння холодної зброї, розуміючи та усвідомлюючи протиправність своїх дій та відсутність у нього передбаченого законом дозволу на носіння холодної зброї, поклав до кишені своєї куртки саморобний ніж, який зберігав у себе дома, та вирішив піти до магазину «Наш край» розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де працювала його знайома ОСОБА_9 .
Близько 17 години 40 хвилин 25 жовтня 2016 року ОСОБА_6 , зберігаючи безпосередньо при собі у кишені своєї куртки саморобний ніж, прийшов до магазину «Наш край» розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
Відтак, ОСОБА_6 , усвідомлюючи та розуміючи протиправність своїх дій, а також знаючи про те, що у нього відсутній передбачений законом дозвіл на носіння холодної зброї, незаконно перемістив саморобний ніж з місця свого проживання до магазину «Наш край» зберігаючи його при собі у кишені своєї куртки.
Перебуваючи у магазині, ОСОБА_6 вступив у словесну сварку з ОСОБА_9 , де маючи на меті заподіяння смерті останній та бажаючи її настання, розуміючи та усвідомлюючи протиправність своїх дій, а також небезпеку для інших осіб при застосуванні бойової гранати, ОСОБА_6 , діючи з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, витягнув чеку та кинув бойову гранату РГН 254-4-88 через прилавок магазину в бік громадянки ОСОБА_9 .
Кинувши гранату ОСОБА_6 вибіг з приміщення магазину «Наш край», де був затриманий охоронцем магазину.
Будучи затриманим та доставленим до приміщення Березанської міської лікарні, 25 жовтня 2016 року в ході особистого обшуку ОСОБА_6 в кишені його куртки виявлено та вилучено ніж виготовлений саморобним способом по типу мисливського кинджалу.
Згідно висновку експертизи холодної зброї №19/4-01/514 від 16 листопада 2016 року встановлено, що виявлений та вилучений ніж в ОСОБА_6 являється холодною зброєю виготовлений саморобним способом із застосуванням заводського обладнання по типу мисливського кинджалу.
Також, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме в тому, що 25 жовтня 2016 року перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 під час телефонної розмови виникла сварка в ході якої ОСОБА_9 зазначила, що не хоче його більше бачити.
Після сварки з ОСОБА_9 , 25 жовтня 2016 року у ОСОБА_6 вході вживання алкогольних напоїв виник умисел на заподіяння смерті ОСОБА_9 .
Так, 25 жовтня 2016 року ОСОБА_10 діючи з метою реалізації свого злочинного умислу до кінця, направленого на заподіяння смерті ОСОБА_9 , дістав зі схованки у спальній кімнаті будинку за адресою АДРЕСА_1 , бойову ручну гранату наступальну (далі - РГН) 254-4-88 та вирішив шляхом її застосування заподіяти смерть ОСОБА_9 , для чого поклав до кишені своєї куртки наявну у нього бойову гранату РГН 254-4-88 та вирішив піти до магазину «Наш край», розташованого за адресою: м. Березань, вул. Героїв Небесної сотні 32/2, де працювала його знайома ОСОБА_9 .
Близько 17 години 40 хвилин 25 жовтня 2016 року ОСОБА_6 будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на АДРЕСА_2 , маючи на меті заподіяння смерті ОСОБА_9 та бажаючи її настання, зайшов до магазину «Наш край», де працювала остання та почав з нею розмову, яка поступово переросла у сварку.
Крім ОСОБА_9 в приміщені магазину перебували, ще троє осіб, а саме: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Почувши від ОСОБА_9 відмову у грубій формі та погрозу викликати охорону, ОСОБА_6 розуміючи, що він перебуває у магазині, де крім нього та ОСОБА_9 присутні і інші особи, маючи на меті заподіяння смерті ОСОБА_9 та бажаючи її настання, розуміючи та усвідомлюючи протиправність своїх дій, а також небезпеку для інших осіб при застосуванні бойової гранати РГН 254-4-88, останній діючи з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, витягнув чеку та кинув бойову гранату РГН 254-4-88 через прилавок магазину в бік ОСОБА_9 .
Кинувши гранату ОСОБА_6 вибіг з приміщення магазину «Наш край», де після цього відразу відбувся вибух.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №163/д від 22 грудня 2016 року у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження, а саме: осколкові множинні рани правої гомілки, правого передпліччя, правого стегна, першого пальця п`яточної кістки 5 плюсневої стопи.

Виявлені вищеописані ушкодження у ОСОБА_9 виникли 25 жовтня 2016 року та характерні для дії дрібних металевих елементів, які володіли високою кінетичною енергією, оцінюються у сукупності та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Отримані ОСОБА_9 тілесні ушкодження від вибуху гранати РГН 254-4-88 перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з діями ОСОБА_6 . Такий причинно-наслідковий зв`язок свідчить про спрямованість умислу ОСОБА_6 на замах на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 способом, небезпечним для життя багатьох осіб, яке є незакінченим з причин, що не залежали від його волі для доведення злочину до кінця.

13 січня 2017 року ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 3 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 КК України.

25 жовтня 2016 року о 17 годині 50 хв. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Крім того, 23 грудня 2016 року Березанським міським судом Київської області ОСОБА_6 було продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 22 січня 2017 року.

20 січня 2017 року Березанським міським судом Київської області ОСОБА_6 було продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19 лютого 2017 року.

З посиланням на ст. 177 КПК України, слідчий та прокурор в клопотанні зазначали про наявність ризиків переховування від органів досудового розслідування, знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинення іншого кримінального правопорушення, впливу на потерпілих та свідків, а тому, на їхню думку, запобігти даним ризикам жодним іншим більш м`яким запобіжним заходом, окрім запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не представляється можливим.

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали, просили його задовольнити, уточнивши, що просять продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 до 25 березня 2017 року.

Захисник ОСОБА_7 проти продовження строку тримання під вартою відносно його підзахисного заперечив, вказавши, що дане клопотання є необґрунтованим, оскільки ОСОБА_6 з 25 жовтня 2016 року і до сьогоднішнього часу жодним чином не впливав і не контактував з потерпілою та свідками з приводу даного кримінального провадження, не здійснював на них тиск, також немає підстав вважати, що ОСОБА_6 може якимось чином знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Також захисник вказував, що жодних доказів існування такого ризику, як переховування від органів досудового слідства та суду доведено не було. Окрім цього, захисник, не відкидаючи необхідність застосування до його підзахисного запобіжного заходу, клопотав про зміну існуючого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Підозрюваний ОСОБА_6 проти клопотання про продовження строку тримання його під вартою заперечував, підтримавши позицію свого захисника.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_6 органами досудового розслідування підозрюється у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 і 2 ст. 263 КК України. Санкція ч. 1 ст. 263 КК України передбачає позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, ч. 2 ст. 263 КК України передбачає, зокрема, позбавлення волі до 3 років, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України - позбавлення волі від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.

Отже, в розумінні п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України до ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 і 2 ст. 263 КК України, може застосовуватися запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно із положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві України, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у п. 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, з точки зору достатності та взаємозв`язку для доведення обґрунтованості підозри, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, які могли б об`єктивно зв`язувати ОСОБА_6 з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дані кримінальні правопорушення.

Крім того, слідчий суддя наголошує, що для запобігання вказаним у клопотанні ризикам, повинен бути врахований суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Такий суспільний інтерес, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року.

Суд враховує те, що підозрюваному ОСОБА_6 інкримінується вчинення, зокрема, і особливо тяжкого злочину, об`єктом якого є життя людини. На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад, спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме людини, її життя та здоров`я.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України, за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, та ті обставини, що ОСОБА_6 на теперішній час не має постійного місця роботи та не проживає за місцем своєї реєстрації. Крім того, слідчий суддя вважає, що та обставина, що ОСОБА_6 відразу після скоєння злочину покинув місце його вчинення, може бути підтвердженням наявності ризику переховування.

ОСОБА_6 інкриміновано ч. 3 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України, об`єктом посягання даного злочинного діяння було життя потерпілої ОСОБА_9 . При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 суд не може не враховувати наявність ризику незаконного впливу на потерпілу з боку ОСОБА_6 .

Разом з тим, слідчий суддя критично оцінює посилання слідчого та прокурора на присутність ризику незаконного впливу на свідків у вказаному кримінальному провадженні, адже, як вбачається із пояснень учасників судового розгляду, всі свідки по справі, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, на даний час вже допитані, відомостей про те, що ОСОБА_6 якимось чином здійснював чи здійснює на них тиск суду повідомлено не було.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу підозрюваному не може залежати від закінчення чи незакінчення призначеної по справі експертизи, оскільки суду не було наведено жодних доказів того, що існує ризик незаконного впливу на експерта чи експертів у вказаному кримінальному провадженні.

Окрім цього, суд не бере до уваги посилання слідчого та прокурора на відсутність в правцівників Березанського МВ електронних засобів контролю, які застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого при застосуванні такого запобіжного заходу, як домашній арешт.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, однак застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), може незаконно впливати на потерпілу. Ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли. Доказів, які б спростовували наявні ризики та вказані обставини, суду не надано.

Таким чином, клопотання про продовження строку тримання під вартою слід задовольнити.

Вирішуючи питання про строки, на які варто продовжити дію запобіжного заходу, суд виходить з наступного.

Відповідно до копії постанови про продовження строку досудового розслідування від 15 лютого 2017 року, строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено заступником прокурора Київської області ОСОБА_14 до 25 березня 2017 року.

Таким чином, суд приходить до висновку про можливість продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 на 30 діб та неможливості задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Керуючись ст. 177, 183, 194 , 309, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Клопотання т.в.о. начальника СВ Березанського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, зареєстрованому по АДРЕСА_3 , проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянину України, освіта вища, підозрюваного у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1, 2 ст. 263 КК України, утримуючи його в Державній установі "Київський слідчий ізолятор".
Строк дії ухвали становить 30 ( тридцять ) діб.
Початок строку дії ухвали обчислюється з 16 години 00 хвилин 16 лютого 2017 року.
Закінченням строку дії ухвали є 16 година 00 хвилин 18 березня 2017 року.
У задоволенні решти клопотань - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Київської області протягом 05 (п`яти) днів з дня її проголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Суддя: ОСОБА_1