Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/9282/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2017 року слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

розглянувши клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В :
Прокурор Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що в провадженні слідчого відділу Подільського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000111 від 06.06.2016 року, за ознаками ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

Зазначає, що в ході досудового розслідування по кримінальному провадженню, зокрема встановлено, що ОСОБА_4 на підставі підроблених документів зареєстрував право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (площею 0,0913 га.), яку 25.12.2015 року відчужив на підставі договору купівлі-продажу на користь ОСОБА_5 та об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлове приміщення площею 294, 25 м. кв.), яке 25.12.2015 року відчужив на підставі договору купівлі-продажу на користь ОСОБА_5 .

Посилається на те, що під час досудового розслідування встановлено, що існують усі підстави вважати зазначене нерухоме майно як таке, що є доказом злочину та набуте злочинним шляхом, а тому вважає необхідним накласти арешт на вказані об`єкти нерухомості з метою недопущення порушення законних прав власника (потерпілого) та забезпечення збереження речового доказу до постановлення у кримінальному провадженні кінцевого рішення. У зв`язку з чим звертається з даним клопотанням до слідчого судді.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримує з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями просить його задовольнити в повному обсязі зазначивши, що незастосування заборони відчуження, розпорядження будь-яким чином будинком призведе до її реалізації третім особам.

З метою забезпечення арешту майна та недопущення розголошення матеріалів кримінального провадження і здійснюваних в його рамках слідчих дій, слідчий суддя вважає за необхідне розглянути клопотання без повідомлення його власника, відповідно до вимог ч. 2 ст. 172 КПК України.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві дійсно перебувають матеріали кримінального провадження, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000111 від 06.06.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

Підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стали матеріали правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень, зокрема про те, що невстановлені особи шахрайським шляхом використовуючи підроблені документи заволоділи об`єктами нерухомості та земельними ділянками, які розташовані на території м. Києва, Київської, Луганської та Донецької областей.

Як вбачається з наданих прокурором слідчому судді матеріалів, якими він обґрунтовує доводи свого клопотання, досудовим розслідуванням, зокрема встановлено, що ОСОБА_4 на підставі підроблених документів зареєстрував право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (площею 0,0913 га.), яку 25.12.2015 року відчужив на підставі договору купівлі-продажу на користь ОСОБА_5 та об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлове приміщення площею 294, 25 м. кв.), яке 25.12.2015 року відчужив на підставі договору купівлі-продажу на користь ОСОБА_5 .

Стаття 2 КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Чинним кримінальним процесуальним законодавством України з метою досягнення дієвості кримінального провадження передбачено заходи його забезпечення.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України, заходами забезпечення кримінального провадження є: 1) виклик слідчим, прокурором, судовий виклик і привід; 2) накладення грошового стягнення; 3) тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом; 4) відсторонення від посади;

5) тимчасовий доступ до речей і документів; 6) тимчасове вилучення майна; 7) арешт майна; 8) затримання особи; 9) запобіжні заходи.

За приписами статті 170 КК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З системного аналізу зазначеної статті КПК України в сукупності з іншими його нормами можна зробити висновок, що арешт, як захід забезпечення кримінального провадження може бути застосований слідчим суддею виключно у випадку коли щодо майна, на яке просять накласти арешт, існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням же арешту майна є запобігання можливості його, зокрема відчуження.

Частина перша статті 173 КПК України визначає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Також при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати ряд обставин, визначених ч. 2 ст. 173 КПК України.

Оцінивши в сукупності надані прокурором докази з врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що ним доведено наявність достатніх підстав вважати, що дійсно було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, існують ризики передбачені абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а саме можливість його відчуження та доведено те, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а саме є об`єктом протиправних дій.

Крім цього, слідчий суддя, враховуючи необхідність забезпечення належного зберігання речових доказів, вбачає достатні та обґрунтовані підстави для задоволення даного клопотання в частині встановлення заборони на відчуження, розпорядження та вчинення будь-яких інших дій щодо реєстрації (перереєстрації) права власності щодо вищезазначеного майна, відповідно до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, оскільки незастосування такої заборони може призвести до його відчуження.

Також слідчий суддя виходячи з усіх обставин справи приходить до висновку про розумність та співрозмірність обмеження права власності, завданням кримінального провадження, а також не вбачає будь-яких негативних наслідків арешту майна для учасників кримінального провадження або третіх осіб.

З врахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора знайшло своє доведення в судовому засіданні, є таким, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 98, 100, 170-173, 175, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (площею 0,0913 га.) та об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлове приміщення площею 294, 25 м. кв.), які належать на праві власності ОСОБА_5 , встановивши заборону на відчуження, розпорядження та вчинення будь-яких інших дії щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на вказані об`єкти нерухомості.

Копію ухвали надіслати прокурору та іншим заінтересованим особам не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. КиєваОСОБА_1