АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/450/17 Справа № 192/3201/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року про відмову в умовно-достроковом звільненні засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Аркалик, Тургайської області, Казахстан, засудженого вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області 16 лютого 2015 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць 1 день; ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області 23 березня 2016 року в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 08 жовтня 2014 року по 16 жовтня 2016 року та з 25 грудня 2014 року по 19 березня 2015 року, -

встановила:
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області 14 грудня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Своє рішення суд обґрунтував наступним.

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області 16 лютого 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць 1 день.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області 23 березня 2016 року в строк покарання ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 08 жовтня 2014 року по 16 жовтня 2016 року та з 25 грудня 2014 року по 19 березня 2015 року.

Згідно матеріалів особової справи на засудженого, ОСОБА_7 в Солонянській виправній колонії знаходиться з 31 жовтня 2014 року. Відбув ? частини строку покарання, працевлаштований на виробництві установи різноробочим в швейній майстерні в дільниці БПК.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення, на даний період засуджений має два заохочення, застосовані до нього 26 липня 2016 року у вигляді подяки за другий квартал 2016 року та 11 листопада 2016 року за третій квартал 2016 року. У 2014-2015 роках засуджений жодного разу не заохочувався. Тому суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання ОСОБА_7 таким, що належно ставиться до праці, оскільки наявність у нього двох заохочень за останній рік є недостатнім для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.

Згідно наявної в матеріалах справи характеристики, засуджений за весь період відбування покарання характеризується посередньо, має одне стягнення, бере участь в реалізації програм диференційованого впливу, в організації виховних заходів, які проводяться в установі. В квітні 2016 року ним був створений словесний конфлікт з іншим засудженим. Однак, незважаючи на таку соціальну активність засудженого останнім часом, суд врахував наявність у того стягнення за весь період відбування покарання та вчинення словесного конфлікту. Тому суд не зміг визнати поведінку засудженого сумлінною.

Засуджений не згоден з даним рішенням суду. В апеляції просить його скасувати та застосувати вимоги ст. 81 КК України, тобто, звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу та звільнити його від відбування покарання умовнодостроково, посилаючись на те, що позитивно характеризується, стягнення погашено, працює, став на шлях виправлення, має заохочення; думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали без зміни, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що вона не може підлягати задоволенню з таких підстав.

Виправлення засудженого, відповідно до ст. 6 КВК України, - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Вимогами вказаної норми передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції повно і всебічно вивчив дані про його особу та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання.
Головною підставою такого звільнення є виправлення особи. Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправній установі.
При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України суд всебічно з`ясував дані, що характеризують особу засудженого, його поведінку, ставлення до праці та виправлення.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 був вісім разів засуджений, в тому числі з призначенням реального строку покарання, перебуваючи в Солонянській виправній колонії № 21 з жовтня 2014 року, характеризується задовільно, має два заохочення в вигляді подяк від 26 липня 2016 року та від 11 листопада 2016 року; також має одне стягнення від 28 жовтня 2015 року за зберігання забороненого предмета (а.с. 9), не конфліктний, ввічливий з персоналом, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться задовільно; самостійно виконує роботи з самообслуговування, намагається виконувати роботи із благоустрою установи, вбачає суспільну необхідність у їх виконанні; бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі; бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу (подолання наркотичної залежності); не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, вважає свій рівень достатнім; бере участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, входить до ради колективу засуджених.

06 травня 2016 року комісією установи відмовлено у застосуванні зміни умов тримання, відповідно до ст. ст. 100, 101 КВК України, як особі, що не стає на шлях виправлення.

05 серпня 2016 року комісією установи відмовлено у застосуванні заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, відповідно до ст. 82 КК України, як особі, що не стала на шлях виправлення.

04 листопада 2016 року комісією установи відмовлено застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відповідно до ст. 81 КК України, як особі, що не довела свого виправлення.

Виходячи з викладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 на даний час не довів свого виправлення та обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання про звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Колегія суддів, перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 та враховуючи дані про нього станом на день постановлення ухвали судом першої інстанції, не вбачає підстав для скасування ухвали та для задоволення апеляційної скарги засудженого.

Керуючись ст. ст. 404, ст. 405, ч. 1 п. 1 ст. 407, ст. 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 20916 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_9