Справа № 645/3612/15-к
Провадження № 1-кп/645/48/17
УХВАЛА
Іменем України
29 травня 2017 року судова колегія Фрунзенського районного суду м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілих ОСОБА_8 ,
захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_14 за ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України,
в с т а н о в и л а:
В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Таким чином, на виконання вимог вказаної частини ст. 331 КПК України, на обговорення учасників судового провадження поставлено питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою.

Прокурор в судовому засіданні вважав за доцільне продовжити обвинуваченим застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України. Також зазначив, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 176 КПК України, більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, не можуть бути застосовані до обвинувачених.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представник потерпілих ОСОБА_8 підтримали думку прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_9 просили скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на незаконність її обрання, відсутність обґрунтованої підозри, доказів на підтвердження вини в інкримінованих злочинах та будь-яких ризиків, передбачених КПК України.

Захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та їх підзахисні ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , посилаючись на порушення норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, недоведеність ризиків, зазначених прокурором, обґрунтованої підозри, та підстав тримання під вартою, просили змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Прокурор, потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представник потерпілих ОСОБА_8 просили відмовити в задоволенні клопотання щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченим, при цьому потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вважає позицію обвинувачених тиском на потерпілу сторону.

Судова колегія, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступних висновків.
Під час досудового розслідування відносно обвинувачених було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який востаннє ухвалою судової колегії від 14 квітня 2017 року продовжено на строк до 12 червня 2017 року.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених судова колегія враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою судова колегія виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, наслідком якого є загибель людей, а також з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченим запобіжний захід у виді взяття під варту, не відпали, докази в судовому засіданні не перевірені й під страхом можливості застосування покарання, передбаченого санкціями статей, які інкриміновані обвинуваченим, останні можуть переховуватись від суду. Також суд оцінює суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим та імовірну можливість продовження ними протиправної поведінки у подальшому. Будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я обвинувачених та неможливості їх подальшого тримання під вартою на теперішній час суду не представлено.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Відповідно обвинувального акту обвинувачені звинувачуються у вчиненні злочину, зокрема, передбаченого ч. 3 ст. 258КК України, які у відповідності до положень статті 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, та санкція зазначеної статті передбачає, також, покарання у виді довічного позбавлення волі.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства з боку особи, яка обвинувачується у вчиненні протиправного діяння.

Крім того, судова колегія зазначає, що доводи захисників та обвинувачених щодо недоведеності вини обвинувачених буде враховуються судом під час постановлення остаточного рішення у справі у відповідності до приписів статті 368 КПК України.

Ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли.

Судова колегія зазначає, що на цей час вбачає наявність розумної підозри відносно обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм державним обвинуваченням кримінальних правопорушень. При цьому судова колегія, ґрунтуючись на принципі презумпції невинуватості, не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкриміновані обвинуваченим діяння.
З огляду на викладене, враховуючи неможливість завершення судового розгляду кримінального провадження у строк до 12 червня 2017 року, судова колегія вважає за необхідне продовжити обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, в зв`язку із чим клопотання сторони захисту та обвинувачених задоволенню не підлягають.

Судова колегія вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, що виправдовує подальше тримання обвинувачених під вартою.

Продовження строку тримання ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_12 під вартою до шістдесяти днів відповідає вимогам ч. 1 ст. 197 КПК України.

Керуючись статтями 132, 177, 178, 183, 184, 196, 197, 199, 315 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:

У задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити :
- ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
- ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
- ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюна строк до 27 липня 2017 року.
Копію ухвали направити до Харківської установи виконання покарань (№ 27), до Харківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 43) длявідома.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3