Справа № 480/184/17-к
1-кп/480/107/17
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2017 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
Суд визнав доведеним, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , та проходячи військову службу на посаді номера обслуги 3-го гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки, на порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV, ст.ст. 1, ч.3 ст.24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді самовільного залишення місця служби в умовах особливого періоду, будучи придатним для проходження військової служби, 26 серпня 2015 року самовільно залишив місце служби базовий табір військової частини польова пошта НОМЕР_1 , який розташований на АДРЕСА_3 та незаконно перебував поза межами місця служби в умовах особливого періоду до 11 вересня 2015 року.
Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними діями, що виразилися у самовільному залишені військової частини в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу підозрюваного, який приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, маючого на утриманні малолітню дитину 2012 року народження, наявність передбачених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також беззастережне визнання ним винуватості, сторони дійшли згоди про призначення покарання ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Сторони, враховуючи ступень тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу підозрюваного, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, участь в антитерористичній операції, тобто декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вважають за можливе та погоджуються, що виправлення ОСОБА_5 можливе без відбування ним покарання. У зв`язку з цим, керуючись положеннями ст. 75 КК України, сторони погоджуються звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки, та поклавши на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України, тобто періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винним у скоєнні злочину за обставин, вказаних в обвинувальному акті. Після роз`яснення йому прав та особливостей оскарження в апеляційному та касаційному порядку вироків на підставі угоди, наслідків затвердження угоди про визнання винуватості, характеру обвинувачення, виду покарання, пояснив, що усвідомлює обмеження права оскарження вироку і що затвердження угоди призведе до відмови від здійснення деяких процесуальних прав, розуміє характер обвинувачення, вид покарання за угодою. При укладенні угоди він діяв добровільно, будь-якого впливу для укладення угоди на нього не здійснювалося. Наполягав на затвердженні угоди.
Прокурор в судовому засіданні наполягав на затвердженні угоди і просив призначити покарання, погоджене в угоді.
Захисник в судовому засіданні наполягав на затвердженні угоди і просила призначити покарання, погоджене в угоді.
Суд, заслухавши думку прокурора, пояснення захисника та обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає встановленим наступне.
Укладання угоди про визнання винуватості є добровільним. При цьому обвинуваченому було роз`яснено і суд впевнився в тому, що він розуміє свої права у кримінальному провадженні відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст. 473 цього Кодексу; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього в разі затвердження угоди судом.
Суд, перевіривши угоду на відповідність Кримінальному процесуальному кодексу України, дійшов висновку, що вона відповідає закону. Угода складена в присутності захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_4 , якої перевірено достовірність змісту даної угоди та її відповідність волевиявленню підозрюваного ОСОБА_5 . Судом не встановлено визначених частиною 7 статті 474 КПК України підстав для відмови в затвердженні угоди, а саме не встановлено, що: умови угоди суперечать вимогам КПК України та/або закону, в тому числі, допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Так, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_5 вчинив умисні дії, що виразилися у самовільному залишені місця служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації. Зазначені дії вірно кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України і відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України є тяжким злочином. Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України в даному випадку угода про визнання винуватості може бути укладена.
Узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не значиться, за місцем служби характеризується посередньо.
Обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, а також беззастережне визнання ним винуватості, наявність на утриманні у обвинуваченого малолітньої дитини.
За таких обставин, зазначена угода підлягає затвердженню і підлягає призначенню покарання, узгоджене сторонами угоди.
Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлений.
Речові докази в даному кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 475 КПК України, суд -
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку може бути отримана обвинуваченим та прокурором негайно після проголошення.
Суддя ОСОБА_1