Справа № 486/565/17
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.08.2017 року смт. Арбузинка

Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судового засіданні в залі суду в смт. Арбузинка обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001040 від 20.12.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадження Арбузинського районного суду Миколаївської області вказаний обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування надійшов на підставі ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 02 червня 2017 року.

Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 15 червня 2017 року було призначено підготовче судове засідання, в яке викликані сторони кримінального провадження.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, мотивуючи тим, що він складений відповідно до вимог КПК, перешкод для призначення судового розгляду немає.

Під час перевірки судом обвинувального акта на предмет дотримання стороною обвинувачення вимог ст. 291 КПК України, прокурор пояснив, що в обвинувальному акті перед анкетними даними обвинуваченого зазначено, що обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, висувається ОСОБА_4 , а формулювання обвинувачення співпадає із змістом фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Обвинувачений та його захисник проти призначення справи до судового розгляду не заперечували.

При цьому захисник пояснила суду, що вказувала на недоліки обвинувального акту відразу після його отримання, однак прокурор запевнив, що зазначення в обвинувальному акті про те, що в матеріалах кримінального провадження достатньо підстав для пред`явлення підозри ОСОБА_4 є технічною помилкою.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 направили до суду заяви, в яких просили слухати справу за їх відсутності.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду кримінального провадження повідомлені на 27 червня 2017 року, на 17 липня 2017 року та на 09 серпня 2017 року, про причини неявки суд не повідомили, заяв про проведення підготовчого судового засідання за їх відсутності до суду не надали.

Потерпілі ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 викликались на 27 червня 2017 року, на 17 липня 2017 року та на 09 серпня 2017 року шляхом направлення судових повісток за адресами, вказаними в обвинувальному акті, однак в судові засідання не з`являлись, будь-яких клопотань та заяв до суду не направляли, причин своєї неявки не повідомляли.

З`ясувавши позиції сторін кримінального провадження суд приходить до такого.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.
Зокрема, обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить перелік відомостей, які повинен містити останній та перелік документів, що у обов`язковому порядку повинні бути до нього приєднані слідчим і прокурором.
Так, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Як передбачено п. 13 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Частина 1 статті 337 КПК України визначає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
В судовому засіданні прокурор пояснив, що висунув ОСОБА_4 обвинувачення, про що зазначено перед викладом анкетних даних останнього.
Щодо наявності формулювання обвинувачення, як пояснив прокурор, то воно співпадає із змістом фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.
Системний аналіз вказаних положень КПК України свідчить, що формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.
Таке, обвинувачення повинно бути конкретним, без будь-яких суперечностей та зрозумілим, з метою уникнення порушення права обвинуваченого на захист і це чітко визначено національним законодавством в тому числі і рішенням Європейського суду з прав людини.
Адже, відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист.
Таким чином, судом встановлено, що після викладу фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення та правової кваліфікації кримінального правопорушення після першого епізоду, в обвинувальному акті викладено фактичні обставини та правова кваліфікація кримінального правопорушення по наступним епізодам.
В той же час, при викладі правової кваліфікації кримінального правопорушення за всіма епізодами, слідчим зазначено, а прокурором затверджено, що в матеріалах кримінального провадження достатньо підстав для оголошення підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

На переконання суду, такий виклад правової кваліфікації в обвинувальному акті є недопустимим, оскільки за положеннями ст. 279 КПК України, під час досудового розслідування могли виникнути підстави для повідомлення про нову підозру, або ж зміну раніше повідомленої підозри.

Оскільки, згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, то суд, приймаючи відповідне рішення, керувався наступним.
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.06.2008 року у справі "Ващенко проти України" нагадав, що поняття "обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).
У рішенні від 25.07.2000 року у справі «Маттоціа проти Італії" ЄСПЛ зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які ніби-то мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.
Також, Європейський суд з прав людини у справі "Абрамян проти Росії" від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі "Камасінскі проти Австрії" № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції", п.52).
До цього слід також додати і те, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення, за своїм змістом не є тотожними поняттями, оскільки формулювання обвинувачення, хоча і повинно певною мірою дублювати фактичні обставини кримінального правопорушення, а саме обставини, які вказують на подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), проте воно повинно бути сформульоване більш лаконічно, стисло, зрозуміло та, крім часу, місця, способу та інших обставин вчиненого кримінального правопорушення, містити в собі посилання на форму вини, мотив, мету вчинення кримінального правопорушення, його наслідки та інші обставини, які охоплюються складом конкретного кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
За такого, суд вважає доводи прокурора щодо дотримання вимог ст. 291 КПК України при складанні та затвердженні даного обвинувального акта неспроможними.
Тобто, обвинувальний акт № 0001040 від 20.12.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України однозначно не відповідає вимогам КПК України, оскільки формулювання обвинувачення в ньому відсутнє.
В той час як імперативна вимога п.5 ч.2 ст. 291 КПК України зобов`язує сторону обвинувачення викласти формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, яке б відповідало вимогам кримінального процесуального закону та кореспондувалося з позицією ЄСПЛ з цього питання, зокрема висловленою у справі "Камасінскі проти Австрії" № 9783/82, п. 79, відсутнє.
За таких умов, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, підлягають поверненню прокурору, як такі, що не відповідають вимогам закону.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-2, 314, 369, 370, 376 КПК України,суд,-

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001040 від 20.12.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України - повернути прокурору Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 для усунення виявлених недоліків у розумний строк.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Миколаївської області протягом 7 днів з моменту її проголошення через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1