Ухвала
іменем україни
20 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

переглянула в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 23 грудня 2015 року.

Зазначеним вироком, залишеним без зміни судом апеляційної інстанції,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості в силу ст. 89 КК,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 14 серпня 2013 року, приблизно о 2.00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля металевого торгівельного кіоску, розташованого на перехресті вул. Контрольної та вул. Рельєфної в м. Маріуполі Іллічівського району, на ґрунті особистих неприязних стосунків, що виникли раптово, наніс ОСОБА_8 декілька ударів руками й ногами по тілу, після чого, з метою умисного вбивства завдав останньому два удари ножемв область грудної клітини зліва з ушкодженням серця, в результаті чого спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала смерть ОСОБА_8 .

У касаційній скарзі засудженийОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого внаслідок суворості, порушує питання про скасування судових рішень та про направлення справи на новий судовий розгляд і призначення більш м`якого покарання. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, посилається на однобічність та неповноту досудового та судового слідства. Стверджує, що обвинувачення обґрунтовано на припущеннях та суперечливих показах потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , а покази свідка ОСОБА_11 , які мають значення для справи безпідставно не взяті до уваги. Вважає, що вирок суду не відповідає вимогам ч. 3 ст. 374 КПК України. Зазначає, що апеляційний суд, в порушення вимог ст. 401 КПК, не надіслав йому апеляційну скаргу захисника. Крім того, посилається на суворість призначеного йому покарання, оскільки судами не було враховано всіх пом`якшуючих обставин.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав доводи касаційної скарги засудженого та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який просив скаргу засудженого залишити без задоволення, а судові рішення без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Згідно ст. 434 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Відповідно до вимог ст. 433 КПК України до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у статтях 410, 411 КПК України щодо неповноти судового розгляду справи, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. У зв`язку з наведеним, доводи засудженого в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають.
Оцінка доказів згідно зі ст. 94 КПК є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Свій висновок щодо доведеності вини засудженого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, суд першої інстанції належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 . Кваліфікація дій засудженого за ч. 1 ст. 115 КК є правильною. Вирок відповідає вимогам статей 370, 373-374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Твердження засудженого про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, не ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах.

Зокрема, суд першої інстанції правильно обґрунтував своє рішення показаннями: засудженого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні свою вину визнав та вказував, що коли він вночі йшов до кіоску, то з дому взяв ніж, яким і наносив удари потерпілому; потерпілої ОСОБА_9 , яка є матір`ю ОСОБА_8 ; свідка ОСОБА_10 про те, що вона біля кіоску чула чоловічі голоси та жіночий, а потім о п`ятій годині ранку вийшла прибрати біля кіоску і побачила біля паркану чоловіка, який вже був мертвий; свідка ОСОБА_12 про те, що засуджений при ньому пояснив працівникам міліції, що вбив ОСОБА_8 , спричинивши удари ножем; свідка ОСОБА_13 про те, що вона побачила біля ліжка своєї сестри і ОСОБА_7 розкладний ніж, який спочатку сховала, а потім видала працівникам міліції; свідка ОСОБА_11 про обставини конфлікту і бійки між її цивільним чоловіком ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ; протоколами огляду місця події; протоколами проведених слідчих експериментів за участі засудженого про обставини вчинення злочину; висновками судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_8 , тощо.

Суд належним чином дослідив ці та інші докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, а тому суд правильно обґрунтував ними обвинувачення засудженого та правильно, визнавши його винуватим, кваліфікував дії за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки він, вчинив умисне вбивство ОСОБА_8 .
Отже, підстав вважати ОСОБА_7 необґрунтовано засудженим за ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів не вбачає.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції провадився у передбаченому законом порядку. Зміст ухвали цього суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Доводи засудженого про те, що апеляційний суд не надіслав йому копію апеляційної скарги є безпідставними, оскільки в матеріалах провадження є лист апеляційного суду про направлення скарги захисника засудженому ОСОБА_7 та розписка про її отримання. Крім того, як вбачається з журналу судового засідання засуджений не заперечував проти доводів апеляційної скарги свого захисника, який не ставив питання щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, а лише просив пом`якшити призначене покарання.

Що стосується покарання, то воно призначено ОСОБА_7 у відповідності до вимог статей 50, 65 КК з врахуванням усіх обставин справи і з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у цій частині погоджується колегія суддів, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для пом`якшення покарання, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які б тягли за собою безумовне скасування чи зміну судових рішень щодо ОСОБА_7 , як то зазначено в касаційній скарзі, при перегляді справи не встановлено.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433-436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 23 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3