справа № 216/4499/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2017 року Центрально-Міський районний суд м.Кривого Рогу
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився ст.Фастовецька Тихорецького району Краснодарського краю Російської Федерації, громадянина України, одруженого, раніше не судимого, освіта професійно-технічна, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , помічника гранатометника механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата,
за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.405 КК України,-
31 липня 2014 року відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 22 липня 2014 року №607/2014 ОСОБА_4 призвано Інгулецьким ОРВК м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на військову службу під час мобілізації в особливий період у військовому званні «солдат».
Згідно з мобілізаційним планом, наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 31 липня 2014 року №188 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду помічника гранатометника механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону.
У цій же військовій частині з 24 червня 2001 року на посаді командира зенітного ракетно-артилерійського дивізіону проходить військову службу підполковник ОСОБА_5 , який згідно з вимогами ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, є начальником за військовим званням по відношенню до солдата ОСОБА_4 .
Відповідно до вимог ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню. Кожна людина має право на особисту недоторканість та кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей.
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 13, 14, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний, серед іншого, свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, бути дисциплінованим, зразком високої культури, скромності й витримки, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців, а також виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержувати правил військової ввічливості та поведінки.
Проте, на порушення вимог вищезазначених нормативних актів, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, а також посягаючи на встановлений порядок підлеглості та військової честі, вчинив злочин, а саме погроза вбивством начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, щодо підполковника ОСОБА_5 , за наступних обставин.
Так, о 08.30 год. 19 грудня 2014 року під час шикування особового складу 1 механізованого батальйону на 3 поверсі казарми № НОМЕР_2 військової частини польова пошта НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_5 довів до відома солдату ОСОБА_4 , що йому потрібно направлятися до штабу частини для написання пояснення у зв`язку із проведенням службового розслідування стосовно відсутності на службі останнього, про те він відмовився направлятися до штабу частини та зазначив, що ніяких пояснень він давати не буде.
Крім того, після шикування підполковник ОСОБА_5 наодинці з солдатом ОСОБА_4 на центральному проході дальнього спального приміщення зазначеної вище казарми намагався пояснити останньому про необхідність з`явлення до штабу для написання пояснення з приводу проведення службового розслідування, на що солдат ОСОБА_4 у дуже збудженому стані, підвищуючи голос та схопивши обома руками за комірець бушлату підполковника ОСОБА_5 почав висловлювати претензії з приводу того, що йому набридло проходити військову службу під керівництвом підполковника ОСОБА_5 та тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_6 та в українській армії загалом, крім того почав виказувати погрозу вбивством в адресу підполковника ОСОБА_5 .
Надалі, не очікуючи такої поведінки від солдата ОСОБА_4 , підполковник ОСОБА_5 наказав останньому забрати руки від нього та направлятися до штабу військової частини, але на дані зауваження солдат ОСОБА_4 не відреагував, у зв`язку із чим підполковник ОСОБА_5 ще раз наказав йому припинити протиправні дії, після чого солдат ОСОБА_4 відпустив останнього та направився до свого спального місця у казармі, слідуючи до якого висловлював свою не повагу та претензії до підполковника ОСОБА_5 та командування військової частини загалом.
Таким чином, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем призваним на військову службу під час мобілізації до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та проходячи військову службу на посаді помічника гранатометника механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону, на порушення вимог ст.ст. 9, 11, 13, 14, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551-ХІV, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді погрози вбивством начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, будучи придатним для проходження військової служби, о 08 год. 30 хв. 19 грудня 2014 року перебуваючи в казармі № НОМЕР_2 військової частини польова пошта НОМЕР_1 вчинив погрозу вбивством начальникові підполковнику ОСОБА_5 у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 405 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений винним себе визнав, пояснив, що 19.12.2014 року на пропозицію підполковника ОСОБА_5 відмовився писати пояснення під час проведення службового розслідування щодо його відсутності на службі. Крім того перебуваючи у збудженому емоціональному стані схватив обома руками за комірець бушлату підполковника ОСОБА_5 та висловив небажання проходити військову службу під його керуванням, керуванням підполковника ОСОБА_6 та взагалі українській армії, а також виказав погрозу вбивством підполковнику ОСОБА_5 . У вчиненому злочині щиро розкаявся, просить суд не призначати йому сувору міру покарання, врахувати, що в нього на утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей.
Потерпілий в судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належим чином.
Винність обвинуваченого крім його показань також підтверджується письмовими матеріалами кримінального провадження:
- заявою про вчинення кримінального правопорушення від 06.01.2015 року а.с.3;
- рапортом ОСОБА_5 а.с.4;
- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 31.07.2014 року № 188, відповідно до якого солдат ОСОБА_4 31.07.2014 року зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 а.с.29.
Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає обвинуваченого винним у кримінальному правопорушенні за ч.1 ст. 405 КК України за ознаками погрози вбивством начальникові у зв`язку із виконанням ним своїх обов`язків з військової служби.
При призначенні покарання обвинуваченому суд керується ст.65 КК України та враховує тяжкість вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання: обвинувачений вину визнав, розкаявся у вчиненому, характеризується задовільно, і вважає необхідним для виправлення обвинуваченого призначити покарання у вигляді позбавлення волі, із звільненням від відбуття покарання з випробувальним терміном.
Керуючись ст.ст.373-376 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні та призначити покарання за ч.1 ст. 405 КК України 1 (один) рік позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від покарання звільнити з іспитовим строком на 1 (один) рік.
В силу ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції) та повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчу інспекцію) про зміну місця проживання, роботи.
Вирок може бути оскаржено в апеляційний суд через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

СУДДЯ: