Справа № 152/245/17
Провадження1-кп/152/26/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шаргороді в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 27.12.2016 року за № 0000446 по обвинуваченню:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з базовою середньою освітою, не працюючої, одруженої, в силу ст. 89 КК України не судимої;
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки та жительки АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, з базовою середньою освітою, не працюючої, не одруженої, в силу ст. 89 КК України не судимої;
обох у вчиненні кримінальних правопорушень, предбачених ч.3 ст.297, ч.3 ст.15 ч.3 ст.297 КК України;
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт. Теплик Теплицького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно - технічною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого Теплицьким районним судом Вінницької області, а саме: 07.05.2001 року за ч.3 ст.140 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбуття покарання з двохрічним іспитовим строком; 24.07.2003 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді виправних робіт строком на два роки; 30.12.2005 року за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбуття покарання з двохрічним іспитовим строком; 25.04.2006 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки і шість місяців; 26.01.2010 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років і шість місяців,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.297, ч.3 ст.297, ч.3 ст.15 ч.3 ст.297 КК України;
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В:
18.12.2016 року обвинувачений ОСОБА_5 , діючи з умислом, направленим на скоєння наруги над могилами, у денний час, біля 09 години приїхав у м. Шаргород Вінницької області, маючи намір скоїти крадіжку предметів, що знаходяться на могилі, а саме металевих могильних огорож з території кладовища, яке розташоване у м. Шаргород Вінницької області по вул. Героїв Майдану, пройшов до центрального входу на кладовище зі сторони вул. Героїв Майдану та, упевнившись у відсутності сторонніх осіб, грубо порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи та релігійні традиції щодо поховання померлих, умисно, таємно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою наруги над могилами з корисливих мотивів, із місця поховання ОСОБА_11 , роки життя 1911-1984 та ОСОБА_12 , роки життя 1914-1986, таємно викрав металеву огорожу шляхом демонтажу дванадцяти секцій металевої могильної огорожі, розміром 37х40 см, вартістю 350 грн. кожна на загальну суму 4200 грн.

Склавши викрадені секції з могильної огорожі у сумки, ОСОБА_5 вийшов за територію кладовища та отримав змогу вільно розпорядитися викраденим майном, а саме реалізував викрадене, як металобрухт, за що отримав незаконний прибуток в сумі 520 гривень та заподіяв збитку потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму 4200 грн.

24.12.2016 року обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за попередньою змовою між собою, діючи зі спільним умислом, направленим на скоєння наруги над могилами, у вечірній час, біля 18 години приїхали в м. Шаргород Вінницької області на автомобілі ВАЗ-2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_13 , під керуванням ОСОБА_4 , з наміром скоїти крадіжку предметів, що знаходяться на могилі, а саме металевих могильних огорож з території кладовища, яке розташоване у м. Шаргород Вінницької області по вул. Героїв Майдану. Розподіливши між собою ролі та дії, направлені на скоєння крадіжки, які полягали в тому, що ОСОБА_4 чекала в автомобілі до того часу, поки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 підготують викрадені могильні огорожі та перенесуть у визначене місце, куди має під`їхати ОСОБА_4 і разом з краденим залишити місце злочину. З цією метою ОСОБА_4 залишилась в центрі м. Шаргород, а ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_5 пройшли з центрального входу на кладовище зі сторони вул. Героїв Майдану та, упевнившись у відсутності сторонніх осіб, грубо порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи та релігійні традиції щодо поховання померлих, умисно, таємно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою наруги над могилами з корисливих мотивів, шляхом демонтажу двох секцій металевої могильної огорожі, кожна розміром 60х26 см, вартістю однієї секції 370 грн. на загальну суму 740 грн. таємно викрали з місця поховання ОСОБА_14 , роки життя 1975-1981, металеву огорожу, заподіявши потерпілому ОСОБА_8 збиток на суму 740 грн. Після чого, діючи з єдиним продовжуваним умислом, направленим на заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, пройшли до іншого місця поховання та умисно, таємно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою наруги над могилами з корисливих мотивів, шляхом демонтажу десяти секцій металевої могильної огорожі, розміром кожної 37х40 см, вартістю 350 грн. кожна на загальну суму 3500 грн. таємно викрали з місця поховання ОСОБА_15 , роки життя 1922-1964, металеву огорожу, заподіявши при цьому збиток потерпілій ОСОБА_7 на загальну суму 3500 грн.

Склавши викрадені секції з могильних огорож в сумки, ОСОБА_3 з ОСОБА_5 пройшли до лівої бічної сторони паркану кладовища, про що повідомили ОСОБА_4 , яка на автомобілі під`їхала до обумовленого місця та, завантаживши викрадені огорожі, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали змогу вільно розпорядитися викраденим майном, і в подальшому реалізували викрадене як металобрухт, за що отримали незаконний прибуток в сумі 820 гривень.
Крім того, 28.12.2016 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за попередньою змовою між собою, діючи зі спільним умислом, направленим на скоєння наруги над могилами, у вечірній час, біля 18 години 30 хвилин приїхали в м. Шаргород Вінницької області на автомобілі ВАЗ-2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , з наміром скоїти крадіжку предметів, що знаходяться на могилі, а саме металевих могильних огорож з території кладовища, яке розташоване у м. Шаргород Вінницької області по вул. Героїв Майдану. Розподіливши між собою ролі та дії, направлені на скоєння крадіжки, які полягали в тому, що ОСОБА_4 зачекала в автомобілі до того часу, поки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 підготують викрадені могильні огорожі та перенесуть у визначене місце, куди мала б під`їхати ОСОБА_4 і разом з краденим залишити місце злочину. З цією метою ОСОБА_4 залишилась в центрі м. Шаргород, а ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_5 пройшли з центрального входу на кладовище зі сторони вул. Героїв Майдану та, упевнившись у відсутності сторонніх осіб, грубо порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи та релігійні традиції щодо поховання померлих, умисно, таємно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою наруги над могилами з корисливих мотивів, шляхом демонтажу тридцяти двох секцій металевої могильної огорожі, кожна розміром 35х35 см, вартістю однієї секції 350 грн. на загальну суму 11200 грн., таємно викрали з місця родинного поховання ОСОБА_16 , роки життя 1929-1989 та ОСОБА_17 , роки життя 1925-1994, металеву огорожу, заподіявши збиток потерпілій ОСОБА_9 на загальну суму 11200 грн.

Після чого, діючи з єдиним продовжуваним умислом, направленим на заволодіння могильними огорожами, пройшли до іншого місця поховання та умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом демонтажу вісімнадцяти секцій металевої могильної огорожі, розміром кожної 40х60 см, вартістю кожної 400 грн. на загальну суму 7200 грн. таємно викрали із місця поховання ОСОБА_18 , роки життя 1945-1996, металеву огорожу, при цьому заподіявши збиток потерпілій ОСОБА_19 на загальну суму 7200 грн.

Склавши викрадені секції з могильних огорож в сумки, ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_5 пройшли до лівої бічної сторони паркану кладовища, про що повідомили ОСОБА_4 , яка на автомобілі під`їхала до обумовленого місця та, завантаживши частину викрадених огорож, перебуваючи на вул. Ватутіна, були помічені працівниками поліції, які затримали ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та не дали змоги їм вільно розпорядитися викраденим майном.

Таким чином, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 припинили вчиняти свої дії, направлені на скоєння незаконного заволодіння предметами, що знаходяться на могилах померлих з причин, які не залежали від їх волі, а саме: не отримали змоги вільно розпорядитися викраденим, тим самим не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, тобто не встигли залишити місце події та здати викрадені огорожі на металобрухт і отримати незаконний прибуток.

Допитані в судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 винуватими себе у пред`явленому обвинуваченні визнали повністю, не заперечували фактів вчинення кримінальних правопорушень при вище наведених обставинах, розкаялися у скоєному, просили їх суворо не карати. Запевняли суд, що усвідомили свою протиправну поведінку і готові понести покарання за вчинені кримінальні правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_5 суду показав, що 18.12.2016 року вранці, біля 9 години він приїхав у м. Шаргород Вінницької області. З метою скоїти крадіжку металевих могильних огорож з території Шаргородського кладовища, він пройшов до центрального входу на кладовище зі сторони вул. Героїв Майдану та шляхом демонтажу 12 секцій металевої могильної огорожі викрав із місця поховання Фейцаренків металеву огорожу. Викрадені секції з могильної огорожі здав на металобрухт за 520 грн.

24.12.2016 року, у вечірній час, він разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , попередньо домовившись між собою, приїхали в м. Шаргород Вінницької області на автомобілі ВАЗ-2106 під керуванням ОСОБА_4 з наміром скоїти крадіжку металевих могильних огорож з території кладовища м. Шаргород. З цією метою ОСОБА_4 залишилась в центрі м. Шаргород, а він разом із ОСОБА_3 пройшли з центрального входу на кладовище, де шляхом демонтажу металевої могильної огорожі, викрали з місця поховання ОСОБА_14 та з місця поховання ОСОБА_15 металеві огорожі, які склали в сумки. Потім по телефону повідомили ОСОБА_4 , яка на автомобілі під`їхала до обумовленого місця й завантажили викрадені огорожі, які згодом здали на металобрухт, за що отримали 820 гривень, які розділили між собою і використали для власних потреб.
Крім того, 28.12.2016 року, у вечірній час, він спільно із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за попередньою змовою між собою, приїхали в м. Шаргород Вінницької області на автомобілі ВАЗ-2106 під керуванням ОСОБА_4 , з наміром скоїти крадіжку металевих могильних огорож з території кладовища у м. Шаргород. З цією метою ОСОБА_4 залишилась в центрі м. Шаргород, а він разом із ОСОБА_3 пройшли з центрального входу на кладовище, де шляхом демонтажу металевих могильних огорож, викрали з місця поховання Мулярів та з місця поховання ОСОБА_18 металеві огорожі, які склали в сумки. Після чого вони пройшли до лівої бічної сторони паркану кладовища, про що повідомили ОСОБА_4 , яка на автомобілі під`їхала до обумовленого місця та, завантаживши частину викрадених огорож, перебуваючи на вул. Ватутіна, були затримані працівниками поліції.

Обвинувачена ОСОБА_3 суду показала, що 24.12.2016 року, у вечірній час, вона разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , попередньо домовившись між собою, приїхали в м. Шаргород Вінницької області на автомобілі ВАЗ-2106 під керуванням ОСОБА_4 з наміром скоїти крадіжку металевих могильних огорож з території кладовища м. Шаргород. ОСОБА_4 залишилась в центрі м. Шаргород, а вона разом із ОСОБА_5 пройшли з центрального входу на кладовище, де шляхом демонтажу металевої могильної огорожі, викрали з місця поховання ОСОБА_14 та з місця поховання ОСОБА_15 металеві огорожі, які склали в сумки, про що по телефону повідомили ОСОБА_4 , яка на автомобілі під`їхала до обумовленого місця й завантажили викрадені огорожі, які згодом здали на металобрухт, за що отримали 820 грн., які розділили між собою і використали для власних потреб.
28.12.2016 року, у вечірній час, вона спільно із ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , за попередньою змовою між собою, приїхали в м. Шаргород Вінницької області на автомобілі ВАЗ-2106 під керуванням ОСОБА_4 , з наміром скоїти крадіжку металевих могильних огорож з території кладовища у м. Шаргород. ОСОБА_4 залишилась в центрі м. Шаргород, а вона спільно із ОСОБА_5 пройшли з центрального входу на кладовище, де шляхом демонтажу металевих могильних огорож, викрали з місця поховання Мулярів та з місця поховання ОСОБА_18 металеві огорожі, які склали в сумки. Після чого вони пройшли до лівої бічної сторони паркану кладовища, про що повідомили ОСОБА_4 , яка на автомобілі під`їхала до обумовленого місця та, при завантаженні викрадених огорож, перебуваючи на вул. Ватутіна, були затримані працівниками поліції.

Обвинувачена ОСОБА_4 суду показала, що 24.12.2016 року, у вечірній час, вона разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , попередньо домовившись між собою, приїхали в м. Шаргород Вінницької області на автомобілі ВАЗ-2106, який належить ОСОБА_13 і знаходиться в її розпорядженні, з наміром скоїти крадіжку металевих могильних огорож з території кладовища м. Шаргород. Вона залишилась в центрі м. Шаргород, а ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_3 пішли на кладовище, звідки викрали металеві огорожі, про що повідомили її по телефону. Вона на автомобілі під`їхала до обумовленого місця, де вони разом завантажили викрадені огорожі, які згодом здали на металобрухт за 820 грн., які розділили між собою і використали для власних потреб.
28.12.2016 року, у вечірній час, вона разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , за попередньою змовою між собою, з наміром скоїти крадіжку металевих могильних огорож з території кладовища, приїхали в м. Шаргород Вінницької області на автомобілі ВАЗ-2106 під її керуванням. З цією метою вона залишилась в центрі м. Шаргород, а ОСОБА_5 із ОСОБА_3 пішли на кладовище, звідки викрали металеві огорожі. Після чого вони її повідомили по телефону, щоб вона під`їхала до обумовленого місця, де вони під час завантаження викрадених огорож були затримані працівниками поліції.

Визнана органом досудового розслідування потерпілою ОСОБА_19 на виклик суду не прибула, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України та положень п.12 Постанови Пленуму ВС України "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів" № 13 від 02.07.2004 року належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового розгляду в строки, визначені ч.8 ст.135 КПК України (а.с.15). Від потерпілої ОСОБА_19 до суду надійшла заява про розгляд кримінального провадження у її відсутності (а.с.23,56).
Суд, виконуючи вимоги ст.325 КПК України, заслухав думку учасників судового провадження щодо проведення судового розгляду без участі потерпілої, та можливість за її відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, і вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілої ОСОБА_19 , з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку.

Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в повному обсязі визнали свою провину в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які вважають за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і потерпілим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
Таким чином, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість обвинувачених в тому, що ОСОБА_5 18.12.2016 року діючи з умислом, направленим на скоєння наруги над могилами, у денний час, біля 09 години приїхав у м. Шаргород Вінницької області, маючи намір скоїти крадіжку предметів, що знаходяться на могилі, а саме металевих могильних огорож з території кладовища, яке розташоване у м. Шаргород Вінницької області по вул. Героїв Майдану, прийшов до центрального входу на кладовище зі сторони вул. Героїв Майдану та, упевнившись у відсутності сторонніх осіб, грубо порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи та релігійні традиції щодо поховання померлих, умисно, таємно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою наруги над могилами з корисливих мотивів, із місця поховання ОСОБА_11 , роки життя 1911-1984 та ОСОБА_12 , роки життя 1914-1986, таємно викрав металеву огорожу шляхом демонтажу дванадцяти секцій металевої могильної огорожі, розміром 37х40 см, вартістю 350 грн. кожна на загальну суму 4200 грн.

24.12.2016 року обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за попередньою змовою між собою, діючи зі спільним умислом, направленим на скоєння наруги над могилами, у вечірній час, біля 18 години приїхали в м. Шаргород Вінницької області на автомобілі ВАЗ-2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 з наміром скоїти крадіжку предметів, що знаходяться на могилі, а саме металевих могильних огорож з території кладовища, яке розташоване у м. Шаргород Вінницької області по вул. Героїв Майдану. Розподіливши між собою ролі та дії, направлені на скоєння крадіжки, які полягали в тому, що ОСОБА_4 чекала в автомобілі до того часу, поки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 підготують викрадені могильні огорожі та перенесуть у визначене місце, куди має під`їхати ОСОБА_4 і разом з краденим залишити місце злочину. З цією метою ОСОБА_4 залишилась в центрі м. Шаргород, а ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_5 прийшли на кладовище та, упевнившись у відсутності сторонніх осіб, грубо порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи та релігійні традиції щодо поховання померлих, умисно, таємно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою наруги над могилами з корисливих мотивів, шляхом демонтажу двох секцій металевої могильної огорожі, кожна розміром 60х26 см, вартістю однієї секції 370 грн. на загальну суму 740 грн. таємно викрали з місця поховання ОСОБА_14 , роки життя 1975-1981, металеву огорожу. Після чого, діючи з єдиним продовжуваним умислом, направленим на заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, пройшли до іншого місця поховання та умисно, таємно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою наруги над могилами з корисливих мотивів, шляхом демонтажу десяти секцій металевої могильної огорожі, розміром кожної 37х40 см, вартістю 350 грн. кожна на загальну суму 3500 грн. таємно викрали з місця поховання ОСОБА_15 , роки життя 1922-1964, металеву огорожу.

Склавши викрадені секції з могильних огорож в сумки, ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_5 пройшли до лівої бічної сторони паркану кладовища, про що повідомили ОСОБА_4 , яка на автомобілі під`їхала до обумовленого місця та, завантаживши викрадені огорожі, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 поїхали в с. Рахни Лісові Шаргородського району Вінницької області, де здали викрадену металеву огорожу на металобрухт.

Крім того, 28.12.2016 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за попередньою змовою між собою, діючи зі спільним умислом, направленим на скоєння наруги над могилами, у вечірній час, біля 18 години 30 хвилин приїхали в м. Шаргород Вінницької області на автомобілі ВАЗ-2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , з наміром скоїти крадіжку предметів, що знаходяться на могилі, а саме металевих могильних огорож з території кладовища, яке розташоване у м. Шаргород Вінницької області по вул. Героїв Майдану. Розподіливши між собою ролі та дії, направлені на скоєння крадіжки, які полягали в тому, що ОСОБА_4 чекала в автомобілі до того часу, поки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 підготують викрадені могильні огорожі та перенесуть у визначене місце, куди має під`їхати ОСОБА_4 для завантаження викраденого. З цією метою ОСОБА_4 залишилась в центрі м. Шаргород, а ОСОБА_3 і ОСОБА_5 зайшли з центрального входу на кладовище та, упевнившись у відсутності сторонніх осіб, грубо порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи та релігійні традиції щодо поховання померлих, умисно, таємно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою наруги над могилами з корисливих мотивів, шляхом демонтажу тридцяти двох секцій металевої могильної огорожі, кожна розміром 35х35 см, вартістю однієї секції 350 грн. на загальну суму 11200 грн., таємно викрали з місця родинного поховання ОСОБА_16 , роки життя 1929-1989 та ОСОБА_17 , роки життя 1925-1994, металеву огорожу.

Після чого, діючи з єдиним продовжуваним умислом, направленим на заволодіння могильними огорожами, пройшли до іншого місця поховання та умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом демонтажу вісімнадцяти секцій металевої могильної огорожі, розміром кожної 40х60 см, вартістю кожної 400 грн. на загальну суму 7200 грн. таємно викрали із місця поховання ОСОБА_18 , роки життя 1945-1996, металеву огорожу, при цьому заподіявши збиток потерпілій ОСОБА_19 на загальну суму 7200 грн.

Склавши викрадені секції з могильних огорож в сумки, ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_5 пройшли до лівої бічної сторони паркану кладовища, про що повідомили ОСОБА_4 , яка на автомобілі під`їхала до обумовленого місця та, завантаживши частину викрадених огорож, перебуваючи на вул. Ватутіна, були затримані працівниками поліції, які не дали змоги їм вільно розпорядитися викраденим майном.

Таким чином, допитавши обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вивчивши матеріали справи, що характеризують їх особу та досудову доповідь представника персоналу органу пробації Шаргородського районного відділу Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України щодо обвинувачених, суд прийшов до висновку, що дії ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які полягають у нарузі над могилою, незаконному заволодінні предметами, що знаходяться на могилі померлого, вчиненій повторно, за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів, а також незакінченому замаху на наругу над могилою, незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі померлого, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, органами досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість їх доведена і вони повинні нести кримінальну відповідальність за ч. 3 ст. 297, ч.3 ст.15 ч.3 ст.297 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особливості конкретних кримінальних правопорушень й обставини їх вчинення, особи винних, поведінку до вчинення кримінальних правопорушень і після їх вчинення, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Також, при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд враховує роз`яснення, що містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (з наступними змінами), відповідно до яких … передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст.70 КК) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.
Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кримінальні правопорушення, що передбачені ч.3 ст.297 КК України, є тяжкими злочинами.
Обвинувачена ОСОБА_3 розкаялася у скоєному, позитивно характеризується за місцем постійного проживання, частково відшкодувала збитки, заподіяні кримінальним правопорушенням потерпілим, має на утриманні двох малолітніх дітей, вагітна. Ці обставини суд, відповідно до ст. 66 КК України, відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 .

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , судом не встановлено.

На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Шаргородської ЦРЛ ОСОБА_3 не перебуває.
Відповідно до вимог ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинувачених.

З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченої ОСОБА_3 - Шаргородським районним відділом з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 20.03.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 раніше була засуджена, а саме вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 06.12.2011 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі та звільнена на підставі ст.79 КК України від відбування покарання до досягнення дитиною семирічного віку. 16.05.2014 року ОСОБА_3 знята з обліку в Шаргородському РВ КВІ на підставі п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію". ОСОБА_3 не має власного житла, проживає в будинку своєї покійної бабусі ОСОБА_20 разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_5 та двома малолітніми дітьми, умови проживання задовільні; на даний час ніде не працює, проживає за рахунок державних соціальних виплат на дітей; психічних розладів не має, агресії ОСОБА_3 до сусідів та односельчан не виявляє, підтримує спілкування з особами з антисоціальною поведінкою. Обвинувачена не заперечує серйозність своїх дій. Настання наслідків вчиненого кримінального правопорушення у виді можливого позбавлення або обмеження волі є для неї стримуючим фактором, оскільки призведе до втрати певних матеріальних та моральних цінностей, можливості вільного спілкування з важливими для неї людьми, дітьми. До факторів, які підвищують ризик вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень можна віднести те, що вона має потребу в додаткових коштах. Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Відповідно до висновку органу пробації - виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства (обмеження або позбавлення волі на певний строк) (а.п. 54 - 55 ).
Обвинувачена ОСОБА_4 розкаялася у скоєному, позитивно характеризується за місцем постійного проживання, заподіяну шкоду потерпілим відшкодувала повністю, має на утримання п`ятеро малолітніх дітей. Ці обставини суд, відповідно до ст. 66 КК України, відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 .
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , судом не встановлено.
На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Шаргородської ЦРЛ ОСОБА_4 не перебуває.
З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченої ОСОБА_4 - Шаргородським районним відділом з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 20.03.2017 року вбачається, що ОСОБА_4 раніше була засуджена, а саме вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22.03.2005 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з двохрічним іспитовим строком; вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 06.12.2011 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст.79 КК України від відбування покарання до досягнення дитиною семирічного віку. 27.05.2014 року ОСОБА_4 знята з обліку в Шаргородському РВ КВІ на підставі п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію". Власного житла не має, проживає в будинку своєї бабусі ОСОБА_21 разом з п`ятьма малолітніми дітьми, умови проживання задовільні, не працює, проживає за рахунок державних соціальних виплат на дітей; психічних розладів не має, агресії ОСОБА_4 до сусідів та односельчан не виявляє, підтримує спілкування з особами з антисоціальною поведінкою. Обвинувачена не заперечує серйозність своїх дій. Настання наслідків від вчиненого кримінального правопорушення у виді можливого позбавлення або обмеження волі є для неї стримуючим фактором, оскільки призведе до втрати певних матеріальних та моральних цінностей, можливості вільного спілкування з важливими для неї особами. До факторів, які підвищують ризик вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень можна віднести те, що вона має потребу в додаткових коштах. Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Відповідно до висновку органу пробації - виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства (обмеження або позбавлення волі на певний строк (а.п. 50 - 52).
З урахуванням обставин справи, даних про особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , досудової доповіді з інформацією про соціально психологічну характеристику обвинувачених, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до частини 4 статті 12 КК України є тяжким, репутації винуватих, наявності обставин, що пом`якшують покарання, думки потерпілих, які просили суд призначити обвинуваченим покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_3 можливе в умовах застосування до них покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням в силу ст.ст.75, 76,79 КК України, якщо вони протягом визначеного судом іспитового строку не вчинять нового кримінального правопорушення і виконають покладені на них обов`язки, встановлені у ст.76 КК України.
На думку суду, призначення цього покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України.
Обвинувачена ОСОБА_3 має на утриманні двох дітей, які не досягли семи років: ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а обвинувачена ОСОБА_4 має на утриманні трьох малолітніх синів, які не досягли семирічного віку, а саме: ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у зв`язку з цим, крім ст.75 КК України, при призначенні їм покарання слід враховувати вимоги ст.79 КК України щодо особливостей звільнення від відбування покарання з випробуванням вагітних жінок і жінок, які мають дітей до досягнення семи років.
Відповідно до вимог ч.1 ст.79 КК України, у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні злочини, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який, згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.
У абзаці 6 пункту 9 постанови №7 від 24.10.2003 року (з наступними змінами) Пленум ВС України "Про практику призначення судами кримінального покарання" роз`яснив, що при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до 7 років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі та особливо тяжкі злочини, суд залежно від ступеня суспільної небезпечності вчиненого, даних про особу засудженої та обставин, що обтяжують і пом`якшують покарання, вправі звільнити таких жінок від відбування покарання з випробуванням як на підставі статті 75 КК, так і на підставі статті 79 КК.
Обвинувачений ОСОБА_5 розкаявся у скоєному, позитивно характеризується за місцем постійного проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей і вагітну співмешканку, частково відшкодував шкоду, заподіяну потерпілим. Ці обставини суд, відповідно до ст. 66 КК України, відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 .

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Шаргородської ЦРЛ ОСОБА_5 не перебуває.
З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 - Шаргородським районним відділом з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 20.03.2017 року вбачається, що ОСОБА_5 раніше був судимий, а саме Теплицьким районним судом Вінницької області: 07.05.2001 року за ч.3 ст.140 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з двохрічним іспитовим строком; 24.07.2003 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді виправних робіт строком на два роки; 30.12.2005 року за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з двохрічним іспитовим строком; 25.04.2006 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки і шість місяців; 26.01.2010 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років і шість місяців. ОСОБА_5 не має власного житла, проживає в будинку своєї співмешканки ОСОБА_3 разом з її двома малолітніми дітьми, умови проживання задовільні; ніде не працює, проживає за рахунок державних соціальних виплат на дітей співмешканки; психічних розладів не має, агресії ОСОБА_5 до сусідів та односельчан не виявляє, підтримує спілкування з особами з антисоціальною поведінкою. Обвинувачений не заперечує серйозність своїх дій. Настання наслідків вчиненого кримінального правопорушення у виді можливого позбавлення або обмеження волі є для нього стримуючим фактором, оскільки призведе до втрати певних матеріальних та моральних цінностей, можливості вільного спілкування з важливими для нього особами. До факторів, які підвищують ризик вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень можна віднести відсутність певних матеріальних благ. Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як високий. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як високий. Відповідно до висновку органу пробації - виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства (обмеження або позбавлення волі на певний строк або арешту) не можливе. (а.п.47 49).
З урахуванням усіх обставин справи, особи винного, досудової доповіді з інформацією про соціально психологічну характеристику обвинуваченого, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до частини 4 статті 12 КК України є тяжким, репутації винуватого, наявності обставин, що пом`якшують покарання, його поведінки до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, думки потерпілих, які просили суд призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням в силу ст.ст.75, 76 КК України, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, встановлені у ст.76 КК України.
У зв`язку із наведеним суд приймає до уваги соціально-психологічну характеристику, надану представником органу пробації ОСОБА_5 , але не погоджується із висновком про неможливість виправлення останнього без обмеження чи позбавлення вол, і вбачає підстави для застосування до ОСОБА_5 пробації системи наглядових та соціально-виховних заходів, що застосовуються за рішенням суду та відповідно до закону до засуджених, виконання певних видів кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі (п.6 ч.1 ст.2 ЗУ "Про пробацію"), оскільки ОСОБА_5 щиро покаявся у скоєному, потерпілим, які просили суд не позбавляти його волі, заподіяні кримінальним правопорушенням збитки відшкодував майже в повному обсязі, має на утриманні двох малолітніх дітей і вагітну співмешканку, працевлаштувався.
На думку суду, призначення цього покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України.

Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.
Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Стосовно можливості та наявності повноважень суду щодо обрання того чи іншого виду покарання в межах альтернативної санкції закону про кримінальну відповідальність, суд, на підставі ст. 458 КПК України, керується висновками Верховного Суду України, зазначеними у постанові № 5 - 48к -13 від 23 січня 2014 року, які в силу зазначеної норми кримінального процесуального закону є обов`язковими.

Зокрема, в ній Верховним Судом України сформульовано висновок щодо реалізації в судовій практиці поняття судової дискреції (судового розсуду), яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судової дискреції (судового розсуду) при призначенні покарання виступають:кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції;принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у пункті 77 рішення в справі "Довженко проти України" від 12 квітня 2012 року зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Долю речових доказів слід вирішити згідно із ст. 100 КПК України, зокрема автомобіль ВАЗ 2106, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 підлягає поверненню власнику ОСОБА_13 ; фрагменти металу, що визнані речовими доказами, приєднані до матеріалів кримінального провадження і знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів Шаргородського ВП, слід знищити, взуття повернути обвинуваченим.
Цивільні позови не заявлялися.

Судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 органом досудового розслідування не обирався, відсутні також підстави і для обрання запобіжного заходу судом.

Керуючись ст. 368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, суд

З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.297, ч.3 ст.15 ч.3 ст.297 КК України і призначити їй покарання:

- за ч. 3 ст. 297 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки;

- за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 297 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Відповідно до ст.ст.75, 79 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку у два роки не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у два роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 не застосовувати.

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.297, ч.3 ст.15 ч.3 ст. 297 КК України і призначити покарання:

- за ч. 3 ст. 297 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки;

- за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 297 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Відповідно до ст.ст. 75, 79 КК України звільнити засуджену ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового строку у два роки не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 протягом встановленого судом іспитового строку у два роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 не застосовувати.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.297, ч.3 ст.15 ч.3 ст. 297 КК України і призначити йому покарання:

- за ч. 3 ст. 297 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років;

- за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 297 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Згідно з ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку у три роки не вчинить нового кримінального правопорушення.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 протягом встановленого судом іспитового строку у три роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: фрагменти металу, які знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів Шаргородського ВП, знищити; автомобіль ВАЗ 2106, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 повернути власнику ОСОБА_13 ; взуття повернути засудженим ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок вступає в законну силу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якщо апеляційну скаргу на нього не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1