Єдиний унікальний номер 205/950/15-к
Номер провадження 1-кп/201/98/2016
УХВАЛА

23 грудня 2016 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу та питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, обраного в рамках кримінального провадження, внесеному 30 квітня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000719 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ісіль-Куль, Омської області, Російської Федерації, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 317, ч. 2 ст. 315 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження, внесене 30 квітня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000719 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 317, ч. 2 ст. 315 КК України.

Під час досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні колегією суддів відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України поставлено на обговорення питання доцільності продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до спливу двомісячного терміну.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 висловив думку про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на відсутність будь-яких даних, які б свідчили про зменшення ризиків, що враховувалися судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, можливість ОСОБА_7 переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, які ще не допитані у суді та вчинити інші кримінальні правопорушення та просив продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Водночас, з наведених ним підстав заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 заперечувала проти продовження відносно свого підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та, в свою чергу, заявила клопотання про зміну останньому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, мотивуючи свою позицію відсутністю обґрунтованої підозри відносно її підзахисного та недоведеністю стороною обвинувачення наявності відповідних ризиків, на які посилався прокурор.

Водночас додала, що її підзахисний ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 та місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкав до його арешту. На підтвердження наведених фактів надала відповідні довідки з КП «ЖХ Самарського району ДМР» та з Територіальної ради самоорганізації населення житлового масиву Чаплі.

При цьому, в рамках розгляду клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу допитана, як свідок ОСОБА_8 , яка суду показала, що обвинувачений її рідний брат і підтвердила свою згоду на надання можливості ОСОБА_7 проживати у її квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію свого захисника у повному обсязі та просив суд змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт або з місця реєстрації, або з місця його постійного проживання.

Вислухавши думку учасників судового провадження, колегія суддів приходить до висновку про відсутність доцільності продовження найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 та задоволення клопотання захисника ОСОБА_6 , з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до положень пункту 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

2. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до вимог Закону України «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, який набрав законної сили 24 грудня 2015 року, частина 5 статті 72 Кримінального кодексу України викладена у такій редакції: «5. Зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що 19 березня 2012 року ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 115 КПК України в редакції 1960 року і останньому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а кримінальну справу відносно нього направлено до Самарського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду по суті.

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2014 року кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_7 направлено прокурору для організації додаткового розслідування, при цьому запобіжний захід відносно ОСОБА_7 змінено з тримання під вартою на підписку про невиїзд.

Водночас, під час проведення досудового розслідування 28 грудня 2014 року ОСОБА_7 був затриманий відповідно до ст. 208 КПК України в чинній редакції і відповідно до ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2014 до останнього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 направлено до Самарського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду.

За результатами судового розгляду даного кримінального провадження Самарським районним судом м. Дніпропетровська 08 жовтня 2015 року ухвалений вирок, відповідно до якого ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. ч. 2 ст. 307, ч. 1, 2 ст. 317, ч. 2 ст. 315 КК України і на підставі ст. 70 КК України останньому призначено остаточне покарання у вигляді 8 років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Наведений вирок не набрав законної сили і був оскаржений учасниками судового провадження, та відповідно до ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року скасований у зв`язку із суттєвим порушення судом першої інстанції вимог КПК України при проведенні судового розгляду, зокрема ухвалення судового рішення незаконним складом суду, і призначений новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Водночас, як передбачено вимогами ч. 2 ст. 416 КПК України при новому розгляду в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Отже, з урахуванням наведеного, зважаючи на те, що попередній вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 був скасований апеляційною інстанцією, у зв`язку із допущенням суттєвого порушення вимог КПК України, при новому судовому розгляді даного кримінального провадження, у разі визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд, дотримуючись вимог ч. 2 ст. 416 КПК України, не може призначити останньому більш тяжке покарання, ніж покарання призначене за попереднім вироком суду.

При цьому, під час судового розгляду, встановлено, що станом на 23 грудня 2016 року строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_7 , відбутий останнім у межах даного кримінального провадження, загалом складає 04 роки 07 днів.

При попередньому вирішенні питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів враховувала наявність існування ризику щодо можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, які ще не допитані в суді та вчинити інші кримінальні правопорушення, на підтвердження яких вказували такі обставини, як ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , вагомість наявних доказів про вчинення кримінальних правопорушень останнім та тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим за вчинення інкримінованих правопорушень тощо.

Окрім того, колегія суддів враховувала і той факт, що обвинуваченому ОСОБА_7 органом досудового розслідування інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч.1, ч. 2 ст. 317, ч. 2 ст. 315 КК України в період відбування останнім покарання у вигляді іспитового строку, призначеного за вироком суду, що набрав законної сили, а також ту обставину, що обвинуваченому ОСОБА_7 разом з наведеними кримінальними правопорушеннями інкримінується вчинення кримінального правопорушення в сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, зокрема, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, саме в період перебування останнього під підпискою про невиїзд після повернення даної справи для організації додаткового розслідування в рамках Кримінального процесуального кодексу України в редакції 1960 року.

Між тим, колегія суддів, розглядаючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не може не врахувати положення наведеного вище закону, відповідно до якого змінився розрахунок строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі, зокрема зарахування судом строку попереднього ув`язнення провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що станом на 23 грудня 2016 року строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_7 , відбутий останнім у межах даного кримінального провадження, загалом складає 04 роки 07 днів, що з урахуванням положень наведеного вище закону, дорівнює 08 рокам 14 дням, тобто вже перевищує строк основного покарання, остаточно призначеного за попереднім вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року, у вигляді 08 років позбавлення волі.

За таких обставин, на теперішній час ОСОБА_7 фактично відбув можливе покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих останньому кримінальних правопорушень при новому судовому розгляді.

Отже, на думку колегії суддів, цей факт значно зменшує вірогідність настання наведених вище ризиків, а зазначені обставини свідчать про недоцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 найбільш суворого запобіжного заходу та подальшого тримання останнього під вартою.

Водночас, суд враховує доводи сторони захисту про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 міцних соціальних зав`язків, місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 та постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , які підтверджені відповідними довідками з КП «ЖХ Самарського району ДМР» та з Територіальної ради самоорганізації населення житлового масиву Чаплі та показаннями допитаної, як свідка ОСОБА_8 , дослідженими у судовому засіданні в рамках розгляду клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу і приходить до переконання про можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , який дозволить забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти спробі переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, які ще не допитані в суді та вчинити інші кримінальні правопорушення.

З урахуванням наведеного, виходячи з положень ст. ст. 176, 177, 178, 194, 331 КПК України, ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів дістається висновку про доцільність зміни раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відповідно до вимог ст. 181 КПК України, який полягатиме у забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово за місцем реєстрації останнього за адресою: АДРЕСА_2 , строком на два місяці, тобто до 20 лютого 2017 року.

Разом із цим, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до вимог ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- прибувати до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження відносно останнього, за кожною його вимогою;

- цілодобово не відлучатися з населеного пункту, в якому останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу суду, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження відносно останнього;

- цілодобово носити електронний засіб контролю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 194, 331, 369 - 372 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.

Змінити застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою на домашній арешт строком на два місяці, тобто до 20 лютого 2017 року та звільнити обвинуваченого з під варти у залі суду негайно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки:

- прибувати до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження відносно останнього, за кожною його вимогою;

- цілодобово не відлучатися з населеного пункту, в якому останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження відносно останнього;

- цілодобово носити електронний засіб контролю.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , є 20 лютого 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3