Номер провадження: 11-сс/785/963/16
Номер справи місцевого суду: 522/408/16-к
Головуючий у першій інстанції Крикливий
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
15.07.2016 року м. Одеса

Суддя судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2016 року про відмову в задоволенні його скарги на бездіяльність прокурора при розгляді заяви ОСОБА_3 про відновлення її прав та відшкодування шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб органів прокуратури під час досудового та судового слідства, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до матеріалів судового провадження 26.03.2015 року прокурором відділу прокуратури Одеської області винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000502 за ознаками злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.4 ст.190, ч.2 ст.364, ч.2 ст. 366, ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366, ч.3 ст. 358 КК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінальних правопорушень.

19.11.2015 року ОСОБА_3 звернулась в прокуратуру Одеської області із заявою про прийняття рішення про відновлення її прав та відшкодування їй завданої шкоди за час незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, пославшись на ст. 130 КПК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 р. (а.п.21-28).

Листом прокуратури Одеської області за підписом начальника відділу ОСОБА_4 від 09.12.2015 р. ОСОБА_3 фактично відмовлено у прийнятті такого рішення (а.п.72-73).

12.01.2016 р. адвокат ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_3 звернувся в Приморський районний суд зі скаргою на бездіяльність прокурора, який не виконує вимоги ст. 130 ч.1 КПК України та вказаного вище Закону, в якій просив визнати неправомірною бездіяльність прокурора Одеської області при розгляді заяви ОСОБА_3 про відновлення її прав та відшкодування шкоди, просив зобов`язати прокурора Одеської області винести постанову про відшкодування матеріальної шкоди та по іншим питанням, вказаним в її заяві (а.п.1-8).

При цьому автор даної скарги не послався в ній на процесуальні норми та не зазначив в порядку якого судочинства скарга подана в суд, а тому скарга була зареєстрована Приморським районним судом м. Одеси як подана в порядку кримінального судочинства і передана на розгляд слідчого судді та в зв`язку з численними самовідводами передавалась на розгляд різних слідчих суддів (а.п. 50-56).

09.02.2016 р. слідчий суддя Приморського райсуду м. Одеси виніс ухвалу про відмову у відкритті провадження за даною скаргою, оскільки нормами КПК, в тому числі ст. 303 КПК, не передбачена можливість оскаржити слідчому судді вказаної вище бездіяльності прокурора.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.03.2016 р. частково задоволено апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 , діючого в інтересах ОСОБА_3 , а зазначену вище ухвалу слідчого судді від 09.02.2016 р. скасовано та призначено новий судовий розгляд скарги в тому ж суді, виходячи з того, що слідчий суддя не з`ясував всі обставини справи.

За результатами розгляду скарги по суті в присутності заявника адвоката ОСОБА_2 , слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ухвалою від 21.06.2016 р. відмовив у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_2 фактично з тих же підстав, з яких раніше було відмовлено у відкритті провадження за скаргою - скарга подана на бездіяльність прокурора, яка не може бути оскаржена в порядку, передбаченому нормами КПК, в тому числі ст. 303 КПК України.

Адвокат ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_3 , 06.07.2016 р. подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді від 21.06.2016 р. з пропуском строку на її оскарження, не ставлячи питання про його поновлення, посилаючись на п.8 ст.129 Конституції України як на норму, що дає йому право на апеляційне оскарження даного рішення слідчого судді та зазначаючи, що слідчий суддя безпідставно розглянув скаргу в порядку ст. 303-304 КПК України, при цьому не вказуючи порядок, в якому слідчий суддя мав розглянути подану ним скаргу.

Розглянувши апеляційну скаргу адвоката на предмет прийнятності її до розгляду апеляційним судом, вважаю, що апелянт не має права на оскарження ухвали слідчого судді, а прийняте слідчим суддею рішення не перешкоджає апелянту звернутись до суду за захистом порушених прав ОСОБА_3 у встановленому законом процесуальному порядку, виходячи з наступного.

Посилання апелянта на п.8 ст. 129 Конституції України є безпідставним.

Пунктом 8 ч.3 ст. 129 Конституції України в діючій редакції однією із засад судочинства визначено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.
На реалізацію положень Конституції України ця засада судочинства передбачена і в ст. 7, ст. 24 КПК.

Статтею 24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Главою 26 КПК «Оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування» забезпечується право на судовий захист порушених прав та інтересів громадян, в тому числі ст. 303 КПК передбачено право особи звернутись зі скаргою до слідчого судді на бездіяльність слідчого, прокурора (в певних випадках, перерахованих в цій нормі), але в період досудового розслідування, в тому числі може бути оскаржена постанова слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження.

Перелік ухвал слідчого судді, постановлених в ході досудового розслідування, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, визначений ч. 3 ст. 307 та ст. 309 КПК України.

В ч.3 ст. 307 КПК зазначено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Вказані положення закону не суперечать ні Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ні практиці Європейського Суду, оскільки забезпечують судовий захист порушених прав та інтересів особи.

Норми Кримінального процесуального кодексу України не передбачають іншого порядку оскарження до суду іншої бездіяльності чи дій прокурора, ніж тих, що визначені ст. 303 КПК України, в тому числі не передбачено можливості оскарження до суду бездіяльності прокурора з питань, які він має розглядати за рамками досудового розслідування після його завершення, виходячи з повноважень, які йому надані не нормами КПК, а іншим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою, якщо вона подана на судове рішення, яке не підлягає судовому оскарженню в апеляційному порядку.

Приймаючи до уваги, що ухвала слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню, підстав повертати апеляційну скаргу в зв`язку з відсутністю клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді не має.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Статтею 130 КПК України встановлено, що шкода, завдана незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

Як видно з положень ст. 12 Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 р., розмір відшкодування шкоди, зазначеної у ст. 3 цього Закону, залежно від того, який орган проводив слідчі (розшукові дії) чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільно-процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Також ст. 14 цього Закону встановлена альтернативна підсудність таких справ за місцем розташування органу, який виніс постанову, або за місцем проживання особи, яка оскаржує постанову. При цьому зазначеним Законом не визначено у якому процесуальному порядку може бути оскаржена бездіяльність відповідних державних органів, в тому числі і прокуратури, по невинесенню постанови.
Відповідно до ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, щодо оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності. При цьому в частині третій цієї статті зазначено, що компетенція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Як зазначено вище, нормами Кримінального процесуального кодексу України не передбачена можливість розгляду скарги на зазначену в апеляції бездіяльність прокурора, а тому його дії можуть бути оскаржені до суду в порядку адміністративного судочинства. В даному випадку мова йде саме про здійснення органом прокуратури владних повноважень по визначенню розміру завданої шкоди, а не про прийняття процесуального рішення в рамках відкриття кримінального провадження та його розслідування.

Вказаний висновок відповідає роз`ясненням Вищого адміністративного суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в інформаційних листах від 12.03.2011 року №334/8/13-11 та від 11.03.2011 року №259/0/4-11, які відомі стороні захисту та який вона долучила до апеляційної скарги. В даному листі зазначається, що в порядку адміністративного судочинства не можуть бути оскаржені дії чи бездіяльність посадових осіб правоохоронного органу при розслідуванні кримінальної справи, оскільки таке оскарження здійснюється в порядку, встановленому КПК України. В даному випадку мова йде про бездіяльність органу прокуратури по прийняттю рішення за рамками розслідування кримінальної справи, можливість оскарження якої до суду нормами КПК не передбачена. Відповідно до ст. 12 Закону орган прокуратури, який закрив кримінальне провадження з реабілітуючих підстав, після завершення розслідування має прийняти рішення про розмір відшкодування завданої шкоди, яке випливає не з його владних процесуальних функцій, а з його повноважень як органу влади, які надані йому ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 399 ч.4 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2016 року про відмову в задоволенні його скарги на бездіяльність прокурора при розгляді заяви ОСОБА_3 про відновлення її прав та відшкодування шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб органів прокуратури під час досудового та судового слідства.

Апеляційну скаргу повернути апелянту.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з моменту її оголошення.

Суддя апеляційного суду Одеської області ОСОБА_1