Єдиний унікальний № 500/3995/16-к
Провадження № 1-кп/500/428/16
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову в затвердженні угоди про визнання винуватості

16 листопада 2016 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000442, на підставі угоди про визнання винуватості за обвинуваченням

ОСОБА_4 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ізмаїл Одеської області, громадянки України, з вищою освітою, працюючої на посаді викладача Суворовського професійного аграрного ліцею, одруженої, маючої на утриманні малолітню дитину, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 354 КК України,

встановив:
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину за наступних обставин.

Між державним навчальним закладом «Суворовський професійний аграрний ліцей» 19.10.2012 р. в особі директора ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено контракт про прийняття останньої на роботу до державного навчального закладу «Суворовський професійний аграрний ліцей» (далі ДНЗ «Суворовський ПАЛ») на посаду викладача. Відповідно до додаткової угоди № 2 до трудового контракту від 19.10.2012 р. термін дії контракту продовжено до 26.08.2016 р.

На підставі наказу директора ДНЗ «Суворовський ПАЛ» ОСОБА_5 № 131-К від 31.08.2015 р. за групою № 22-о, одним із учнів якої є ОСОБА_6 , закріплено класного керівника та майстра виробничого навчання ОСОБА_4 .

Відповідно посадової інструкції майстра виробничого навчання ОСОБА_4 до її завдань входить наступне:

п. 2.6. Спільно зі старшим майстром визначати робочі місця, що відповідають вимогам навчальних програм, для проходження виробничої практики учнями, брати участь у підготовці договорів з підприємствами, установами, організаціями й господарствами про проведення виробничої практики, здійснювати контроль за відвідуванням та виконанням програми виробничої практики, сприяти подальшому працевлаштуванню випускників навчального закладу.

п. 2.7. Організовувати підготовку учнів до виконання кваліфікаційних пробних робіт та складання кваліфікаційних іспитів.

п. 2.16. Підтримувати зв`язки з державною службою зайнятості, підприємствами, установами, організаціями з питань працевлаштування, виробничої практики учнів, організовувати і контролювати її проходження, збирати данні щодо працевлаштування та закріплення випускників на першому робочому місці.

Відповідно до п. 3.10 своєї посадової інструкції, як викладача біології, ОСОБА_4 має право набувати права та обов`язки згідно положення «Про класного керівника навчального закладу системи загальної середньої освіти» при бажанні викладача виконувати обов`язки класного керівника навчальної групи в навчальному закладі.

Згідно п. 2.6 положення «Про класного керівника навчального закладу системи загальної середньої освіти» класний керівник повинен вести документацію, пов`язану з виконанням повноважень класного керівника (класні журнали, особові справи, плани роботи, тощо).

Таким чином, постійно обіймаючи посаду викладача державного навчального закладу «Суворовський професійний аграрний ліцей» згідно із приміткою 1 до ст. 354 КК України ОСОБА_4 є особою, яка працює на користь установи.

Так, наприкінці червня 2016 року до класного керівника та майстра виробничого навчання ОСОБА_4 звернулась учениця групи № 22-о ОСОБА_6 з питанням про можливість отримання довідок з ДНЗ «Суворовський ПАЛ» про доходи та про місце навчання для подальшого нарахування останній соціальних виплат.

Під час вказаної розмови, яка відбувалась у службовому кабінеті ОСОБА_4 , що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Суворове, вул. Пушкіна, 31, каб. 34 у приміщенні ДНЗ «Суворовський ПАЛ», ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел на отримання від ОСОБА_6 неправомірної вигоди, повідомила останню про можливість видачі, окрім запитуваних довідок, ще й копії диплома про закінчення навчання для подальшого працевлаштування ОСОБА_6 , та зазначила про необхідність надання їй неправомірної вигоди у сумі 3 750 грн., на що ОСОБА_6 вимушена погодитись.

Реалізуючи свій злочинний умисел, класний керівник та майстер виробничого навчання групи № 22-о ДНЗ «Суворовський ПАЛ» ОСОБА_4 13 липня 2016 року, приблизно о 13:00 годині, знаходячись на своєму робочому місці у службовому кабінеті № 34 ДНЗ «Суворовський ПАЛ» за вказаною адресою, отримала від учня групи № 22-о ОСОБА_6 неправомірну вигоду у сумі 3 750 грн. за виконання покладених на неї обов`язків, а саме за організацію та контроль працевлаштування учнів, та виконання повноважень класного керівника з ведення документації, на що видала ОСОБА_6 копію диплома про закінчення навчання, довідку про доходи, довідку про місце навчання та банківську картку ОСОБА_6 .

При цьому дії підозрюваної ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 354 КК України як одержання працівником установи, який не є службовою особою, неправомірної вигоди, для себе за вчинення будь-яких дій з використанням становища, яке займає працівник в установі, в інтересах того, хто надає таку вигоду.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 визнала себе винуватою у вчиненні зазначеного злочину та пояснила, що ОСОБА_6 була учнем «Суворовський ПАЛ», в якому вона працює. З першого курсу навчання ОСОБА_6 за станом вагітності та за станом здоров`я не мала можливості відвідувати заняття, вони не могли також надати їй академічну відпустку, у зв`язку з чим вона займалася за індивідуальним графіком. За весь час навчання вона, а також учні групи надавали ОСОБА_6 грошову допомогу. В кінці червня 2016 року між нею та ОСОБА_6 відбулася розмова про необхідність надання останній банківської картки, довідок про навчання для нарахування соціальної допомоги, а також копії диплому про закінчення навчання. В ході цієї розмови ОСОБА_6 за власною ініціативою запропонувала їй матеріальну допомогу в сумі 9 000 грн. як благодійний внесок. На пропозицію ОСОБА_6 вона відмовилася від такої суми, зазначивши, що вона є занадто великою, та сказала, що якщо та бажає надати допомогу, то може надати значно меншу суму. Тоді вони домовилися про те, що коли ОСОБА_6 прийде за необхідними документами, то тоді і надасть грошові кошти. 13 липня 2016 року о 13:00 годині ОСОБА_6 прийшла до неї, вона надала тій необхідні документи, ОСОБА_6 надала їй 4 000 грн., а вона повернула тій решту в сумі 250 грн., оскільки з наданих ОСОБА_6 грошових коштів 3 000 грн. призначалися для ремонту класного кабінету, а 750 грн. це були її особисті кошти, які вона раніше надавала ОСОБА_6 . При цьому вона мала намір за ці 3 000 грн. придбати лінолеум у кабінет, а потім чеки оформити через бухгалтерію як благодійний внесок. Хоча вона і мала можливість залишити ці кошти собі, але такого наміру не мала. Після того, як ОСОБА_6 вийшла з її кабінету, через декілька секунд у кабінет увійшли правоохоронні органи.

23 вересня 2016 року на стадії досудового розслідування між прокурором прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , з одного боку, та підозрюваною ОСОБА_4 , з іншого, за участю захисника ОСОБА_7 , була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, та разом з обвинувальним актом направлена до суду.

Згідно даної угоди прокурор та підозрювана ОСОБА_4 дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, покарання за ч. 3 ст. 354 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8 500 грн.

Також згідно умовам угоди підозрювана ОСОБА_4 взяла на себе зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. Також в угоді передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Суд, дослідивши обвинувальний акт, угоду про визнання винуватості, заслухавши думку прокурора ОСОБА_3 , який просив затвердити укладену угоду, обвинувачуваної ОСОБА_4 та її захисника ОСОБА_7 , які також просили затвердити укладену угоду та призначити узгоджене покарання, дійшов висновку, що в затвердженні угоди слід відмовити на підставі п. п. 3, 4 ч. 7 ст. 474 КПК України.

Так, відповідно до п. п. 3, 4 ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону та відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися.

Як було вище наведено, дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 354 КК України як одержання працівником установи, який не є службовою особою, неправомірної вигоди, для себе за вчинення будь-яких дій з використанням становища, яке займає працівник в установі, в інтересах того, хто надає таку вигоду.

Також, як було вище наведено, обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні, хоча і зазначила, що визнає свою винуватість за ч. 3 ст. 354 КК України, пояснила, що вимогу про надання коштів вона не виказувала, ОСОБА_6 добровільно проявила ініціативу щодо надання їй грошових коштів на ремонт кабінету, при цьому навіть бажала надати велику суму коштів, від якої вона відмовилася, а грошові кошти від неї вона отримала не для себе, а для здійснення ремонту у класному кабінеті. Така позиція обвинуваченої свідчить про те, що вона фактично не визнає обставини, викладені в обвинувальному акті, та вину у висунутому обвинуваченні.

Вищезазначене свідчить про те, що умови угоди порушують права обвинуваченої ОСОБА_4 , зокрема право на захист.

Вищенаведені покази обвинуваченої за процедурою, встановленою КПК, суд позбавлений можливості перевірити під час вирішення питання про затвердження угоди про визнання винуватості. Вони можуть бути перевірені лише в порядку проведення судового розгляду під час дослідження усіх доказів. В усякому разі суперечлива позиція обвинуваченої щодо визнання винуватості та щодо обставин отримання коштів дають підстави суду для висновку, що умови угоди порушують права обвинуваченої.

Крім того, з цих же підстав існують обґрунтовані сумніви щодо добровільності позиції обвинуваченої, оскільки обвинувачена хоч і зазначила, що визнає вину у висунутому обвинуваченні, однак надала суду протилежні покази про порядок та підставу отримання від ОСОБА_6 грошових коштів, якими фактично оспорила фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті. Суд визнає ці підстави обґрунтованими для висновку, що укладання угоди не є добровільним.

Таким чином, враховуючи, що умови угоди порушують права обвинуваченої, а також те, що існують обґрунтовані підстави вважати, що укладання угоди не було добровільним, то відповідно до наведених п. п. 3, 4 ч. 7 ст. 474 КПК України це унеможливлює затвердження угоди про визнання винуватості.

Відповідно до абз. 8 ч. 7 ст. 474 КПК України, якщо в затвердженні угоди судом відмовлено, то досудове розслідування або судове провадження продовжується в загальному порядку.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для провадження досудового розслідування.

Таким чином, на підставі п. п. 3, 4 ч. 7 ст. 474 КПК України, у зв`язку з тим, що існують обґрунтовані підстави вважати, що умови угоди порушують права обвинуваченої та існують обґрунтовані підстави вважати, що укладання угоди не було добровільним, в затвердженні угоди про визнання винуватості слід відмовити та відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України кримінальне провадження слід повернути прокурору для провадження досудового розслідування в загальному порядку, оскільки угода про визнання винуватості була укладена на стадії досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 314, 474, 370 - 372 КПК України, суд

постановив:
Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості від 23 вересня 2016 року, укладену між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_4 , та кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 354 КК України повернути прокурору для провадження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1