АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 29 лютого 2016 року матеріали кримінального провадження № 0003590 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та представника ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року, щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, громадянин України, зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора представника потерпілої захисника обвинуваченогоОСОБА_9 ОСОБА_7 , ОСОБА_10 ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачених ч. 1 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Судом також вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 та представник потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких, кожен окремо, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеності вини обвинуваченого та юридичну кваліфікацію його дій, просять скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий вирок.

При цьому обвинувачений ОСОБА_6 , посилаючись на ст.ст. 396, 398 КПК України, просить застосувати до нього положення ст. 75 КК України, мотивуючи це тим, що він вину свою визнав повністю та щиро розкаявся у скоєному кримінальному правопорушенні.
В доповненнях до своєї апеляційної скарги обвинувачений просить допитати в судовому засіданні апеляційної інстанції дільничного міліції ОСОБА_11 та свідків, які бачили та чули погрози в його адресу.

Представник ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_8 просить призначити обвинуваченому ОСОБА_6 , покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, посилаючись на те, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому занадто м`яке покарання та формально врахував ступінь тяжкості скоєного ним злочину.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення обвинуваченого і його захисника, та представника потерпілої, окремо кожного на підтримку доводів своєї апеляційної скарги, прокурора, який, заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та погодився з доводами апеляційної скарги представника потерпілої в повному обсязі, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 14 квітня 2015 року приблизно о 18 год. 00 хв. після вживання спиртних напоїв знаходився за місцем свого проживання: в кв. АДРЕСА_2 , і в той же час між ним та його сестрою ОСОБА_8 виник словесний конфлікт на побутовому ґрунті, під час якого ОСОБА_6 вирішив заподіяти останній тілесні ушкодження.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень своїй сестрі ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, відчуваючи до своєї сестри ОСОБА_8 раптово виниклу неприязнь, взяв з-під вхідних дверей кімнати молоток та, тримаючи його в правій руці, наблизився до потерпілої ОСОБА_8 та умисно почав наносити їй удари даним молотком в область голови, тим самим заподіявши останній тяжке тілесне ушкодження, у вигляді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми у вигляді забою-розмізчення головного мозку, внутрішньої-мозкової гематоми лівої скроневої частки, травматичного субіхідального крововиливу, вдавленого уламкового перелому тім`яної кістки зліва, рублено-забійної рани м`яких тканин лівої скронево-тім`яної ділянки, яке згідно з висновком експерта №944/е від 29 травня 2015 року відноситься до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя).

З вказаними тілесними ушкодженнями ОСОБА_8 лікарями швидкої медичної допомоги було госпіталізовано до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, а ОСОБА_6 був затриманий працівниками міліції на місці вчинення злочину.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_12 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, сумнівів не викликають, ніким не оспорюються, провадження розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, тому відповідно з вимогами ч. 2 ст. 394 КПК України цей висновок колегією суддів апеляційної інстанції не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, районний суд призначаючи ОСОБА_6 вид покарання врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, якийвідповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, працевлаштований, позитивно характеризується зі сторони громадськості, не одружений, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, має на утриманні матір похилого віку, яка за станом здоров`я обслуговувати себе самостійно не має можливості та потребує сторонньої допомоги.
Водночас, судом враховано обставини, які передували вчиненню обвинуваченим злочину, а також характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали від злочину - потерпіла стала інвалідом другої групи, а також і те, що обвинувачений з потерпілою, яка є його сестрою, не примирилися, не відшкодовано потерпілій ні матеріальної, ні моральної шкоди, думку потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому максимальне покарання, яке передбачене санкцією ч. 1 ст. 121 КК України. Крім того, враховано наявність обставин, які пом`якшують покарання повне визнання винуватості та щире каяття, та обставин які його обтяжують вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння та прийшов до законного і обґрунтованого висновку, про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання, що є необхідним і достатнім для виправлення його та попередження нових злочинів.

За таких обставин доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про необхідність застосування до нього положень ст. 75 КК України, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого та вищенаведені конкретні обставини провадження, колегія суддів вважає непереконливими та необґрунтованими.
При цьому, безпідставним слід визнати і клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про допит в судовому засіданні апеляційної інстанції дільничного міліції ОСОБА_11 та свідків, які бачили та чули погрози в його адресу, оскільки вивченням матеріалів провадження встановлено, що під час розгляду провадження судом першої інстанції ніхто з учасників судового розгляду клопотань про допит цих свідків не заявляв, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 404 КПК України унеможливлює допит вказаних свідків судом апеляційної інстанції, оскільки обставини провадження не оспорювались під час судового розгляду, тому за згодою їх дослідження було визначено недоцільним, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому колегією суддів під час апеляційного розгляду порушень судом першої інстанції приписів ч. 3 ст. 349 КПК України не встановлено.

Що ж стосується доводів, які викладенні в апеляційні скарзі представника ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_8 , щодо призначення ОСОБА_6 занадто м`якого покарання та формального врахування ступеню тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, то на переконання колегії суддів вони заслуговують на увагу та є переконливими і обгрунтованими, у звязку з цим, вирок в частині призначеного покарання підлягає скасуванню за м`якістю, так як місцевим судом не враховано в повному обсязі вимоги ст. 65 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що районний суд призначаючи обвинуваченому строк покарання в мінімальній межі санкції ч. 1 ст. 121 КК України, не повною мірою врахував ступінь тяжкості та конкретні обставини скоєного злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, спричинив потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, яка йому не пробачила та наполягає на максимальному розмірі покарання, а також судом недостатньо враховано при призначенні покарання обтяжуючу обставину скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння,.

За таких обставин, виходячи із засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись ст.ст. 65, 66, 67 КК України, з урахуванням всіх обставин, наведених вище, а також ступеню тяжкості здійснення обвинуваченим злочину, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі за ч. 1 ст. 121 КК України більш суворе ніж визначив суд першої інстанції.
На думку колегії суддів, таке покарання буде справедливим та при його реальному відбуванні сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню скоєння нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 414 КПК Україниневідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.

Призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання є безумовно таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, що згідно зі ст. 409 КПК України є підставою для скасування вироку суду.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції незаконним, який підлягає скасуванню з ухваленням апеляційною інстанцією нового вироку з призначенням більш суворого покарання, а доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_8 в цій частині обґрунтованими.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів,

З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_8 - задовольнити частково, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року, щодо ОСОБА_6 , в частині призначення йому покарання за ч.1 ст. 121 КК України - скасувати.

Призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 6 місяців.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Строк відбування покарання рахувати з 29 лютого 2016 року, зарахувавши в цей строк час перебування ОСОБА_6 під вартою з 14 квітня 2015 року по 29 лютого 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-кп/796/157/2016 Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України Головуючий у першій інстанції ОСОБА_13 Доповідач: ОСОБА_1