УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
перекладача ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-
З Київської місцевої прокуратури №4 до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов для розгляду вищевказаний обвинувальний акт та додані до нього документи, які ухвалою судді від 16 вересня 2016 року призначені до розгляду у підготовчому судовому засіданні.
У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст.291 КПК України, підстав для закриття провадження немає, тому просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду. Потерпілий підтримав думку прокурора.
Захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_4 просив повернути обвинувальний акт прокурору, зазначивши, що він не відповідає вимогам КПК України, оскільки не містить перекладу на азербайджанську мову, якої обвинувачений володіє, для розуміння суті обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав свого захисника.
Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього документи, приходить до наступного.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Статтею 29 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення та суд складають процесуальні документи державною мовою. Особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Так, під час підготовчого судового засідання встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 не володіє державною мовою, однак обвинувальний акт, який надійшов до суду та вручений обвинуваченому, складений державною мовою та не містить перекладу на азербайджанську мову, якою володіє обвинувачений.
Крім цього, стаття 2 КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
При цьому, стаття 62 Конституції України визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Разом із тим, з обвинувального акту вбачається, що у ньому вказано конкретні прізвище, ім`я, по-батькові особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження - « ОСОБА_8 », що є грубим порушенням вимог ст.2 КПК України, ст.62 Конституції України, оскільки щодо кожного учасника кримінального провадження повинна бути проведена належна правова процедура, що чітко визначена кримінально-правовим законодавством, що є неприпустимим, і може порушувати його права та принцип презумпції невинуватості.
Згідно ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини особа, яку звинувачують у вчиненні злочину, виходячи із загального принципу, основаного на понятті справедливого судового розгляду, повинна бути присутньою на слуханнях у суді першої інстанції. Зокрема, при розгляді справи «Претто та інші проти Італії» Європейський суд констатував, що «публічний характер судочинства, про який йдеться у пункті 1 статті 6 Конвенції, захищає сторони від таємного здійснення правосуддя поза контролем з боку громадськості; він служить одним зі способів забезпечення довіри до судів. Забезпечуючи прозорість правосуддя, він сприяє досягненню цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, а саме справедливості досудового розгляду, гарантія якого є одним з основних принципів усякого демократичного суспільства в розумінні Конвенції».
Згідно зі ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
В статті 9 Конституції України йдеться про те, що міжнародні договори, ратифіковані Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено норми, за якими практика Суду визнається джерелом права в Україні, а рішення є обов`язковим для виконання Україною.
За таких умов, вищевикладене свідчить про порушення вимог КПК України та безпосередньо статті 291 цього Кодексу, у рамках даного кримінального провадження, а тому з цих підстав обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України, підлягають поверненню прокурору, як такі, що не відповідають вимогам закону.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314-316, 331, 369 КПК України, суд,-
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з моменту її проголошення.
Суддя: