Справа № 380/99/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1077/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 30.08.2016

УХВАЛА
Іменем України
30 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6

з участю прокурора ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Тетіївського районного суду Київської області від 14.06.2016 року, яким :

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Плахтіївка Саратівського району Одеської області, жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, інваліда 3 групи, має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, невійськовозобов`язаного, раніше не судимого, засуджено за ч.1 ст. 286 КК України до 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

Стягнуто із ОСОБА_9 , на користь держави в особі Тетіївської Центральної районної лікарні поточний рахунок витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в розмірі 6836 гривень 40 коп.

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 9 481 гривню 25 копійок та моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень, а всього 29 481 гривню 25 копійок.

Вироком також вирішено питання про судові витрати по справі.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду, ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за вчинення злочину за наступних обставин.

ОСОБА_9 30.08.2015 року близько 4 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог п.2.9.а Правил дорожнього руху України (водієві забороняється керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння), керуючи технічно справним автомобілем DACIA LOGAN , реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності, без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, в порушення п.2.1.а Правил дорожнього руху України (водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії) рухався по вул. Кірова в м. Тетієві в напрямку вулиці Дзержинського в м. Тетієві. На перехресті вулиць Кірова та Київська в порушення п.2.3.б Правил дорожнього руху (водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну) водій ОСОБА_9 проявив неуважність та безпечність, при цьому, в порушення п.11.3 Правил дорожнього руху ( на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу), виїхав на зустрічну смугу руху та не врахував швидкість руху, дорожню обстановку, не впорався з керуванням автомобіля і не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем RENAULT KANGOO реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , який рухався в попутному напрямку та здійснював маневр повороту на вул. Київська, чим порушив вимоги п.п. 13.3,12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України ( під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозить, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), внаслідок чого автомобіль RENAULT KANGOO реєстраційний номер НОМЕР_2 перекинувся.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля RENAULT KANGOO реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Порушення водієм ОСОБА_9 п.п. 2.9а, 2.1а, 2.3 б, 11.3, 13.3, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України перебуває в прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками що настали, а саме отримання потерпілим ОСОБА_8 середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі потерпілий просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким встановити іспитовий строк ОСОБА_9 - 3 роки та у відповідності до вимог ст.. 76 КК України визначити необхідність періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції, задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з обвинуваченого на його користь матеріальну шкоду в сумі 25 311 грн. 43 коп. та 199640 грн. 94 коп. Обґрунтовуючи своїх вимоги зазначає, що суд повинен був призначити більший іспитовий строк обвинуваченому, оскільки той скоїв злочин в стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що така особа потребує більш ретельного контролю підчас іспитового строку у вигляді необхідності періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції. Суд, при стягненні моральної шкоди безпідставно залишив поза увагою спричинення йому фізичного болю внаслідок ДТП та душевні страждання, пов`язані з пошкодженням його автомобіля та врахував матеріальне становище обвинуваченого, а при стягненні матеріальної шкоди не врахував висновок спеціаліста.

В запереченні на апеляційну скаргу потерпілого прокурор просить залишити її без задоволення, а вирок суду без змін, оскільки при призначенні покарання суд дотримався загальних засад призначення покарання та мети покарання і обґрунтовано задовольнив цивільний позов частково.

Заслухавши суддю доповідача, потерпілого, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого, який просив залишити вирок суду без змін, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і учасники судового провадження у такому випадку позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, перегляду в апеляційній інстанції підлягає лише рішення суду першої інстанції про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, звільнення його від відбування цього покарання з випробуванням та визначення розміру матеріальної і моральної шкоди.

Дії ОСОБА_9 , які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження вірно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.1 ст. 286 КК України і учасниками судового провадження не оспорюються.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, який раніше не судимий, є інвалідом 3 групи, посередньо характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітнього сина, тяжке матеріальне становище, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав визнання вини та молодий вік обвинуваченого.

Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_9 покарання дотримався вимог ст. 65 КК України і призначив йому покарання в межах, встановлених санкцією ч.1 ст. 286 КК України.

Суд першої інстанції, врахувавши обставини скоєного ОСОБА_9 кримінального правопорушення, дані про його особу, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.

Відповідно до вимог п.2, 4 ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання, а також у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Проте, вимагаючи від суду апеляційної інстанції постановлення свого вироку, потерпілий не ставить питання про застосування більш суворого покарання і визнання неправильним звільнення обвинуваченого від відбування покарання, бо як і суд вважає можливим виправлення ОСОБА_9 без відбування призначеного покарання, але в межах збільшеного іспитового строку.

Іспитовий строк, який встановлюється судом при вирішенні питання про можливість звільнення особи від відбування покарання з випробуванням не є видом покарання, а є невід`ємною ознакою цього виду звільнення, а тому відсутні підстави для ухвалення судом апеляційної інстанції свого вироку відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 420 КПК України, як про це просить у своїй апеляційній скарзі потерпілий.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; ч.2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, яким є також користування транспортним засобом, відшкодовується особою, яка на правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Задовольняючи цивільний позов потерпілого в частині відшкодування матеріальної шкоди частково, судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги представлені суду письмові докази, а саме чеки та не взято до уваги висновок спеціаліста, в решті позовних вимог - обґрунтовано відмовлено, оскільки суду не було надано докази у підтвердження зазначених позовних вимог.

Судом першої інстанції обґрунтовано визнано недопустимим доказом висновок суб`єкта оціночної діяльності, що діяв на замовлення потерпілого ОСОБА_8 , поскільки він отриманий з порушенням встановленого КПК України порядку призначення та проведення експертиз в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції достатньо врахував характер обсяг, тривалість душевних страждань, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану потерпілого внаслідок отриманих тілесних ушкоджень.

З урахуванням викладених обставин, виходячи з принципів розумності та справедливості, матеріального стану обвинуваченого, суд першої інстанції належним чином мотивував та обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 в частині стягнення моральної шкоди частково, стягнувши в його користь 20 000 грн..

Цивільний позов судом першої інстанції був розглянутий з дотриманням вимог ст.ст. 128, 129 КПК України, з врахуванням вимог ст.ст. 1166, 1167 ЦК України. Істотних порушень кримінального процесуального законодавства під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, які б стали підставою для скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого і скасування постановленого судом першої інстанції вироку.

На підставі наведеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Вирок Тетіївського районного суду Київської області від 14.06.2016 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :