11-сс/775/196/2016(м)
264/4096/16-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000061 від 22 листопада 2012 року, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 липня 2016 року про відмову в задоволенні скарги на постанову старшого слідчого СВ Іллічівського ВП Маріупольського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_7 від 29 червня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000061 від 22 листопада 2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою старшого слідчого СВ Іллічівського ВП Маріупольського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_7 від 29 червня 2016 року закрито кримінальне провадження №0000061 від 22 листопада 2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 КК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

18 липня 2016 року ОСОБА_6 звернувся до Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області зі скаргою на постанову старшого слідчого СВ Іллічівського ВП Маріупольського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_7 від 29 червня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000061 від 22 листопада 2012 року.

Ухвалою слідчого судді Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 липня 2016 року відмовлено ОСОБА_6 в задоволенні скарги на постанову старшого слідчого СВ Іллічівського ВП Маріупольського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_7 від 29 червня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000061 від 22 листопада 2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 КК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою скасувати постанову старшого слідчого СВ Іллічівського ВП Маріупольського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_7 від 29 червня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000061. В обґрунтування своїх доводів вказує, що рішення суду прийняте передчасно, без повного та об`єктивного дослідження обставин, судом не були витребувані та досліджені всі матеріали кримінального провадження, що призвело до прийняття незаконного рішення. Досудове слідство триває вже майже чотири роки та внаслідок бездіяльності процесуального керівника, справа навмисно затягувалась, жодного його клопотання не було задоволено, що свідчить про бездіяльність прокурора та слідчого.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілого ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню за наступних підстав.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.284,303,306,307 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінально-процесуального закону.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається, зокрема, в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. На цій підставі слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Як вбачається з матеріалів провадження, 22 листопада 2012 року до ЄРДР за №0000061 на підставі заяви ОСОБА_6 було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172 КК України та розпочато досудове розслідування. Останній в своїй заяві вказував, що невстановлені особи, які виконують обов`язки керівника ТОВ «ПКФ Азовпромсталь» навмисно не створили наказ про його звільнення, не видали необхідні документи та не провели остаточний розрахунок, чим грубо порушили вимоги законодавства про працю.

За результатами досудового розслідування слідчим було встановлено, що обставини, зазначені заявником не знайшли свого підтвердження, а між ОСОБА_6 та посадовими особами ТОВ «ПКФ Азовпромсталь» виник індивідуальний трудовий спір й поновлення порушених прав працівників можливо лише в судовому порядку. Для притягнення посадових осіб до кримінальної відповідальності необхідно довести факт саме грубого порушення законодавства про працю, але будучи директором та головним бухгалтером ТОВ «ПКФ Азовпромсталь», ОСОБА_6 сам не нарахував і не виплатив собі заробітну плату та інші виплати при звільненні.

Таким чином орган досудового розслідування прийшов до висновку, що за результатами досудового розслідування не було здобуто об`єктивних даних, які б вказували на наявність в діях посадових осіб ТОВ «ПКФ Азовпромсталь» ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 КК України й закрив провадження по справі.

З цим погодився і слідчий суддя, дійшовши висновку про те, що під час досудового розслідування по кримінальному провадженню слідчим були виконані всі необхідні процесуальні дії, повно і об`єктивно досліджені обставини справи та прийнято правильне рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Натомість з такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони зроблені передчасно.

Частиною 1 ст.172 КК України передбачена кримінальна відповідальність за незаконне звільнення з роботи працівника, а також за інше грубе порушення законодавства про працю.

Бородулін фактично не оскаржує законність свого звільнення, а вважає, що невиплатою йому всіх належних сум підприємством під час звільнення було грубо порушено законодавство про працю.

Згідно вимогам ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Тобто, невиплата вказаних сум підприємством є триваючим порушенням ст.116 КЗпП України й після звільнення працівника, підприємство не звільняється від виплати заборгованості навіть якщо, ОСОБА_8 будучи директором підприємства сам цього не зробив. ОСОБА_8 стверджує, що до теперішнього часу ці суми йому не виплачені.

Слідчий в своїй постанові правильно вказав, що грубе порушення законодавство про працю є оціночний характер й в кожному окремому випадку воно має оцінюватися виходячи з кількості потерпілих, тяжкості наслідків, тривалості, систематичності порушень, злісності мотивів, але не навів переконливих мотивів чому він вважає, що таке порушення не є грубим. Під час досудового розслідування по справі, так й не було перевірено, чому сталася невиплата вказаних сум при звільненні працівника, причин їх невиплати. Колегія суддів вважає, що тільки після дослідження обставин в їх сукупності можливо зробити висновок про те чи було таке порушення грубим як підстава для притягнення до кримінальної відповідальності чи ні.

Крім цього, слідчий прийшов до висновку, що спір між ОСОБА_8 та підприємством, за відсутності ознак злочину, підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Дійсно, за відсутності ознак злочину такий спір підлягає вирішенню у судовому порядку, але ОСОБА_8 стверджує, що ніякого спору між ним та підприємством, в розумінні трудового спору, немає. Ці доводи також належним чином перевірені не були й не була дана оцінка з точки зору свавільності в діях посадових осіб підприємства, як ознаки грубого порушення законодавства про працю.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що слідчий без достатньо повної перевірки доводів ОСОБА_8 й всебічного їх аналізу з точки права прийшов до передчасного висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, а слідчий суддя, відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_6 - до передчасного висновку про обґрунтованість закриття провадження по справі, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу слідчого судді скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404,422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 липня 2016 року про відмову в задоволенні скарги на постанову старшого слідчого СВ Іллічівського ВП Маріупольського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_7 від 29 червня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000061 від 22 листопада 2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 КК України - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу ОСОБА_6 та скасувати постанову старшого слідчого СВ Іллічівського ВП Маріупольського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_7 від 29 червня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000061 від 22 листопада 2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області