Справа № 751/1044/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/479/2016
Категорія - в порядку КПК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря- ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

представника

Чернігівської ВК №44- ОСОБА_7

засудженої- ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові, у режимі відео конференції, апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 березня 2016р. про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 березня 2016 року засудженій ОСОБА_8 відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 травня 2014 року вироком Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області ОСОБА_8 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185КК України та призначено їй покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Стягнуто судові витрати на користь державного бюджету України в сумі 391 грн. 20 коп.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.07.2014 року вирок залишено без змін.

Згідно ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18.01.2016 року зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 07.11.2013 року по 01.07.2014 року з розрахунком один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку покарання рахується з 08.05.2014 року. Кінець строку покарання 13.09.2016 року.

Згідно характеристики та матеріалів особової справи, ОСОБА_8 в Чернігівській виправній колонії №44 утримується з 13.11.2014 року. До праці відноситься задовільно, працює нестабільно, має усні зауваження з боку майстра цеху. Показник виконання денного завдання ОСОБА_8 , за винятком січня, червня, липня 2015 року та січня 2016 року, нижче за середньо бригадний. Засудженою відшкодовано тільки 25 гривень судових витрат, що підлягають стягненню згідно вироку Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 08.05.2014 року, оскільки засуджена не вбачає суспільної необхідності у повному відшкодуванні. За час відбування покарання у виправній колонії стягнення та заохочення засудженій не оголошувались. За характером особа хитра, легковажна, безвідповідальна. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи та представників адміністрації ставиться незадовільно через особисту неорганізованість. У взаємовідносинах з іншими засудженими стосунки будує не правильно, не підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, не завжди адекватно реагує на критику на свою адресу, схильна до створення конфліктних ситуацій, спілкується з засудженими негативної спрямованості. Участь у роботах по благоустрою установи не приймає, не вбачає в цьому необхідності. Провину у скоєному злочині згідно вироку не визнала.

Із психологічної характеристики засуджена зосереджена на власних потребах, намагається відстоювати власну точку зору за будь-яку ціну. Засуджена не переоцінила роль власних помилок у минулому, недостатньо відчуває відповідальність за те, як склалося її життя. Хоча і усвідомлює свою провину та прямий причинно-наслідковий зв`язок між власними діями і наслідками від них, але прагнення змінити свою поведінку на соціально-прийнятну слабке. На даний час вона не готова до ведення самокерованого законослухняного способу життя ( а. особової справи 113).

13.08.2015 року комісією установи розглядалось питання застосування заміни не відбутої частини покарання більш м`яким згідно ст. 82 КК України комісією відмовлено, оскільки засуджена не стала на шлях виправлення.

При вирішенні питання про застосування відносно ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення, суд врахував, що після застосування до засудженої ОСОБА_8 закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення» від 26.11.2015 року та ч.5 ст. 72 КК України, термін застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, згідно ст. 81 КК України, настав з 13.07.2015 року. Станом на 17.03.2016 року залишилось відбувати 5 місяців 26 днів.

Також судом першої інстанції зазначено, що засуджена не змінила свого ставлення до вчиненого нею злочину та обставин за яких злочин вчинено, характеризується посередньо, поведінка не є сумлінною, і хоча засуджена працевлаштована в установі, задовільно характеризується щодо ставлення до праці, але не сумлінно працює по благоустрою установи, тобто на роботах, що не оплачуються та не виявляє бажання відшкодувати судові витрати по вироку.

Не погодившись з рішенням суду, засуджена ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій вказала, що рішення суду першої інстанції не є законним та обґрунтованим, тому просить застосувати до неї ст. 81 КК України.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання» вона не має стягнень з самого початку її відбування покарання. Також апелянт зазначила, що суд першої інстанції не взяв до уваги її стан здоров`я та те, що вона повністю доводить своє виправлення, тобто до праці ставиться задовільно, працює на швейному підприємстві швачкою де повністю виконує норму, зауважень не має, до роботи ставиться відповідально.

Також ОСОБА_8 зазначила, що є неправдиве ствердження про те, що вона не приймає участі у роботах по благоустрою установи, оскільки вона завжди приймає участь у господарських роботах, у прибиранні території закріпленої за їх відділенням. Вказала, що вона приймає активну участь у культурно-масових заходах їх колонії та зарахована до гуртку з художньої самодіяльності, де приймає активну участь.

Заслухавши доповідача, засуджену ОСОБА_8 та її захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з вказаних в ній підстав, представника Чернігівської виправної колонії управління ДПтСУ в Чернігівській області № 44 та думку прокурора, які просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали справи та матеріали особової справи засудженої, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і відбув певну частину покарання. Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

Виходячи з вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період відбування покарання, тяжкості вчиненого злочину та особи засудженого в цілому.

На час звернення засудженої до суду з клопотанням ОСОБА_8 відбула 2/3 частини строку призначеного судом покарання, але виходячи із характеристики та матеріалів особової справи своєю поведінкою та ставленням до праці не довела своє виправлення.

Отже, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання» вона не має стягнень з самого початку її відбування покарання, не заслуговують на увагу.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги її стан здоров`я також не заслуговують на увагу, оскільки це не є підставою для звільнення за ст. 81КК України.

На думку апеляційного суду суд першої інстанції при розгляді клопотання дотримався даних вимог закону, належним чином дослідив наявність необхідних умов для умовно-дострокового звільнення засудженої та обґрунтував свою відмову у задоволенні клопотання переконливими доводами.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що засуджена ОСОБА_8 не довела свого виправлення та перевиховання і у відповідності до вимог законодавства відмовив останній в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 418 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_8 -залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 березня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без зміни.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4