О К Р Е М А Д У М К А
судді Апеляційного суду Черкаської області ОСОБА_1 стосовно ухвали апеляційного суду Черкаської області від 17.06.2016 року у справі за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Черкаської області ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , цивільного відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»» на вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 12.04.2016 року відносно ОСОБА_3 .
Я, суддя апеляційного суду Черкаської області ОСОБА_1 , при постановленні ухвали апеляційним судом 17.06.2016 р. залишилася при окремій думці і вважаю, що вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 12.04.2016 р. слід скасувати, та призначити новий розгляд в Драбівському районному суді Черкаської області в іншому складі суду.
Вважаю, що районний суд під час розгляду даного кримінального провадження допустив істотні порушення вимог КПК України , які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. А саме : було порушено право обвинуваченого на захист, порушені загальні засади кримінального провадження, передбачені ч.1 п.10, п. 15, п.20 ст. 7 КПК України презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, забезпечення права на захист.
Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що суд першої інстанції неповно та поверхово дослідив обставини кримінального правопорушення, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.
Версія обвинуваченого про те, що пішохід вискочив зненацька з лівої обочини на проїздну частину дороги, коли до автомобіля обвинуваченого ОСОБА_3 залишалося 2-3 метри, і тому обвинувачений не міг уникнути зіткнення, районним судом не перевірялась і не спростована.
Жодна експертиза не встановила неспроможність вказаних показів обвинуваченого
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, по даній справі було проведено дві автотехнічні експертизи, висновки яких є протилежними ( в одній - № 4/267 27.06.2014 року зазначається про відсутність технічної можливості з боку водія уникнути наїзду на пішохода, в іншій - № 684/15-23 від 12.10.2015 р. твердження про наявність такої можливості) , з яких експертизу від 27.06.2014 року № 4/267 районний суд на мою думку безпідставно визнав недопустимим доказом, як і протокол проведення слідчого експерименту від 11.06.2014 р., пославшись лише на те, що вони ґрунтувались на показах свідка ОСОБА_7 , який є обвинуваченим по даному кримінальному провадженню.
Автотехнічна експертиза від за № 684/15-23 від 12.10.2015 р. , яка згідно вироку суду є основним доказом по справі, була проведена на підставі слідчого експерименту від 01.09.2015 року за яким була лише встановлена відстань з якої в поле зору водія автомобіля ВАЗ 2101 при включеному ближньому світлі фар на місці ДТП потрапляє пішохід, за участю статиста, без участі захисників та обвинуваченого.
Тобто, якщо в кримінальному провадженні маються декілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів в суді не усунув розбіжностей, то районний суд при вказаних обставинах відповідно до ч. 2 ст. 332 КПК України повинен був доручити проведення експертизи експертній установі незалежно від наявності клопотання .
Але районний суд не дотримався вказаних вимог Закону, та безпідставно відмовив стороні захисту в проведенні комісійної автотехнічної , криміналістичної та судово-медичної експертизи, чим допустив неповноту судового розгляду, істотно порушивши права обвинуваченого на захист.
Також у вироці суд не дав оцінки показам експерта ОСОБА_8 ( проводив експертизу 27.06.2014 року) , які він дав під час проведення судового слідства в суді першої інстанції
Оскільки сторони апеляційного провадження не просили провести судове слідство по справі, тому відповідно до ст. . 404 КПК України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути вказану неповноту під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження.
Крім того, відповідно до ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення , визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Зазначеним вимогам вирок районного суду не відповідає, оскільки у ньому при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним не зазначено, які саме порушення обвинуваченим ПДР України знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП та її наслідками.
З врахуванням вищевикладеного, вважаю, що вирок районного суду не є законним, обґрунтованим та вмотивованим, як того вимагає ст. 370 КПК України.
Розглядаючи справу по суті, районний суд допустив неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог КПК України, і відповідно до ч. 1 ст.412, ст.415 КПК України підлягає скасуванню і призначенню нового розгляду в суді першої інстанції в іншому його складі.
Суддя ОСОБА_1