Справа № 297/1774/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

23.02.2016 м. Ужгород
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Берегово, Окремий Хутір, не судимого,
засуджено за ч.2 ст.296 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі.
У пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.121 КК України ОСОБА_8 визнано невинним і виправдано за недоведеністю участі у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 змінено із застави на тримання під вартою, із взяттям його під варту в залі суду.
Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_8 розпочати обчислювати з 05 жовтня 2015 року, зарахувавши в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 термін його тримання під вартою з 01 травня по 21 червня 2014 року.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не судимого,
засуджено за ч.2 ст.296 КК України на 2 роки позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_9 обрано у вигляді тримання під вартою, із взяттям його під варту в залі суду. Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_9 розпочати обчислювати з 05 жовтня 2015 року.
Згідно встановлених судом обставин, 29 квітня 2014 року близько 18 години, ОСОБА_8 , діючи умисно, перебуваючи в змові із ОСОБА_9 в м. Берегово, прибули до будинку по АДРЕСА_2 , де діючи з хуліганських спонукань, з особливою зухвалістю, яка полягала у виражанні нецензурною лайкою в громадському місці та пошкодженні майна, почали безпричинно наносити тілесні ушкодження ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які в цей час знаходилися на місці події та намагалися зупинити вказані хуліганські дії. На зауваження присутніх та перехожих припинити неправомірні дії, останні не реагували та вперто їх продовжували.
В результаті вказаних хуліганських дій, ОСОБА_22 та ОСОБА_9 пошкодили вікна на будинку АДРЕСА_2 , спричинивши ОСОБА_23 матеріальну шкоду на загальну суму 500 грн. та заподіяли легкі тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_23 , ОСОБА_19 , ОСОБА_24 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_18 ..
Крім цього, ОСОБА_8 обвинувачувався у тому, що він 29 квітня 2014 року близько 18 год., знаходячись на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , в ході сварки, що виникла на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, з метою умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, наніс один удар дерев`яною палицею по правій тім`яно-потиличній ділянці голови ОСОБА_15 , заподіявши останньому тяжкі тілесні ушкодження, від яких потерпілий помер в Берегівській центральній лікарні ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Суд першої інстанції, посилаючись на те, що можливість отримання достовірних доказів вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні ним, кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України вичерпана, прийшов до висновку про виправдання ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням у зв`язку з недоведеністю його вини.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 , порушує питання про зміну вироку та звільнення останнього від відбування покарання з застосуванням вимог ст.75 КК України, посилаючись на визнання обвинуваченим вини, активне сприяння у розкритті злочину, а також відсутність судимості та наявність на утримані семеро дітей.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 , порушує питання про зміну вироку та звільнення останнього від відбування покарання з застосуванням вимог ст.104 КК України, посилаючись на визнання вини, активне сприяння у розкритті злочину, а також молодий вік обвинуваченого та відсутність судимості.
В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку суду через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що призвело до необґрунтованого виправдання ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначення йому занадто м`якого покарання. Апелянт вважає, що судом висновок про виправдання ОСОБА_8 належним чином не обґрунтовано, а посилання суду на наявність суперечностей у показаннях потерпілих не містить висновку суду щодо змісту цих суперечностей. Суд у вироку не мотивував, чому він при наявності суперечностей взяв до уваги одні докази і відкинув інші.
Також прокурор просить звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання на підставі ст.104 КК України, посилаючись на визнання ним вини, активне сприяння у розкритті злочину, а також молодий вік обвинуваченого й відсутність у нього судимості.
У доповненні до апеляції прокурор змінив свої вимоги в частині постановлення апеляційним судом нового вироку і просить скасувати вирок суду першої інстанції через істотні порушення кримінального процесуального закону з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції. В обгрунтування апеляції прокурор посилається також на істотні порушення судом прав потерпілих, що є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_25 адвокат ОСОБА_13 порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції в частині виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України через його незаконність та просить апеляційний суд постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення за пред`явленим йому обвинуваченням. Апелянт вважає, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про відсутність в матеріалах кримінального провадження належних і допустимих доказів винуватості ОСОБА_8 за пред`явленим по ч.2 ст.121 КК України обвинуваченням.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, з урахуванням поданого ним доповнення і просив скасувати вирок суду через необгрунтоване виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України та м`якості призначеного йому покарання і з урахуванням допущених судом істотних порушень кримінального процесуального закону просив призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, пояснення представника потерпілого про скасування вироку суду через необгрунтоване виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 за ст.121 ч.2 КК України, з постановленням апеляційним судом нового вироку, пояснення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , їхніх захисників ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , які підтримали подані апеляційні скарги і просили звільнити обвинувачених від призначеного судом першої інстанції покарання, вивчивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг із доповненням прокурора, провівши судові дебати та надавши обвинуваченим останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.
Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обгрунтованого та вмотивованого судового рішення.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим (ч.1). Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом (ч.2). Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу (ч.3). Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення (ч. 4).
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Зміст формулювання обвинувачення розкрито в абзаці 1 пункту 2 частини 3 статті 374 КПК України, відповідно до якого у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 і ОСОБА_9 не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
В обвинувальному акті зазначено лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування та міститься вказівка на те, що ОСОБА_8 і ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні ними кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.296 КК України, а обвинуваченим ОСОБА_8 окрім того ще й у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Таким чином, прокурором відповідно до вимог кримінального процесуального закону не висунуто ОСОБА_8 і ОСОБА_9 обвинувачення у вчиненні ними кримінальних правопорушень.
Окрім того, в обвинувальному акті містяться положення які суперечать одні одному. Такі суперечності стосуються істотних обставин, зокрема, мотивів вчинених кримінальних правопорушень, які ставляться в вину обвинуваченим ОСОБА_8 і ОСОБА_9 ..
Так, при описі в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.296 КК України, слідчим зазначено, що обвинувачені ОСОБА_8 і ОСОБА_9 під час сварки, при заподіянні тілесних ушкоджень потерпілим, діяли з «хуліганських спонукань». В той же час, в обвинуваченні ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України слідчим констатовано, що сварка на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 сталася на грунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків.
Суд першої інстанції на зазначені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону уваги не звернув, у підготовчому судовому засіданні не реалізував право прийняти рішення, передбачене п.3 ч.2 ст.314 КПК України, натомість за відсутності висунутого ОСОБА_8 і ОСОБА_9 обвинувачення та наявності в обвинувальному акті істотних суперечностей, ухвалив щодо них обвинувальний вирок, що є неприпустимим.
Таким чином, колегія суддів вважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційною інстанцією істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.
Відповідно до вимог статті 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог п.1), п.2) п.7) ч.3 ст.56 КПК України потерпілий під час судового провадження в будь-якій інстанції має право бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду, брати участь у судовому провадженні, оскаржувати судові рішення в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно зі ст.325 КПК України питання про проведення судового розгляду без потерпілого суд вирішує залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини справи і лише в тому разі, якщо потерпілий не прибув, але був належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання.
Ці вимоги кримінального процесуального Закону судом першої інстанції додержані не були.
Зі змісту технічного запису та журналів судових засідань вбачається, що судом першої інстанції допущено численні порушення прав потерпілих під час судового розгляду.
У судових засіданнях, які відбулися 17 квітня, 01 та 17 липня 2015 року приймав участь тільки один із восьми потерпілих ОСОБА_24 , а також представник потерпілої ОСОБА_25 адвокат ОСОБА_13 , решта потерпілих були відсутні. При цьому суд не з`ясовував і не вирішував питання про можливість розгляду справи у їх відсутність. У матеріалах кримінального провадження також відсутні відомості про виклик до суду усіх потерпілих.
Зважаючи на те, що в судовому засіданні 17 квітня та 01 липня 2015 року проводився допит свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 і ОСОБА_30 , які у своїх показаннях стверджували про нанесення потерпілому ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_9 , слід визнати що відсутні у судовому засіданні потерпілі були позбавлені можливості реалізувати передбачені п.1), п.2) п.7) ч.3 ст.56 КПК України права. Розгляд справи у відсутності в даних судових засіданнях семи потерпілих ОСОБА_25 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_17 і ОСОБА_19 істотно вплинув на з`ясування фактичних обставин справи, й зокрема, на встановлення дійсних обставин заподіяння потерпілому ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень.
Аналогічні порушення допущені судом першої інстанції і в судових засіданнях, які відбулися 05, 31 серпня і 11 вересня 2015 р., у яких були відсутні : 05 серпня троє потерпілих; 31 серпня п`ятеро потерпілих і 11 вересня четверо потерпілих. Про причини неявки інших потерпілих суд не з`ясовував і не вирішував питання про можливість розгляду справи у їх відсутність. У матеріалах кримінального провадження також відсутні відомості про виклик до суду усіх потерпілих.
Безпосередньо у судовому засіданні 11 вересня 2015 р. було проведено допити обох обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 щодо пред`явленого їм обвинувачення. З огляду на те, допити обвинувачених проведені у відсутності чотирьох потерпілих, такі були позбавлені можливості реалізувати передбачені п.1), п.2) п.7) ч.3 ст.56 КПК України права. Розгляд справи у відсутності в даному судовому засіданні потерпілих ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 і ОСОБА_34 істотно вплинув на з`ясування фактичних обставин справи, зокрема, на встановлення дійсних обставин заподіяння потерпілому ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень. При наявності істотних суперечностей у показаннях зазначених потерпілих та обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 щодо обставин заподіяння ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень, суд першої інстанції не забезпечив права потерпілих на допит обвинувачених.
При розгляді справи судом допущено й інші порушення прав потерпілих.
Так, у судовому засіданні, яке відбулося 05.10.2015 р., в судових дебатах приймали участь тільки п`ятеро з восьми потерпілих, інші троє були відсутні. При цьому потерпілому ОСОБА_19 , який був присутній у судовому засіданні суд не надав можливість виступити у судових дебатах.
У судовому засіданні 11.03.2015 р. при допиті свідка ОСОБА_35 суд обмежив потерпілого ОСОБА_24 у допиті даного свідка, припинивши його допит у той час, коли потерпілий не завершив з`ясування усіх обставин.
З технічного запису судового засідання яке відбулося 29.01.2015 року, вбачається, що при допиті потерпілого ОСОБА_24 вчинявся відвертий тиск (вплив) на потерпілого зі сторони захисника ОСОБА_12 з метою зміни ним показань, на що суд не відреагував. Допит даного потерпілого проводився без дотримання встановлених ст.352 КПК правил допиту та без відповідного реагування головуючого на очевидний тиск зі сторони захисника, з метою зміни потерпілим показань щодо фактичних обставин кримінального правопорушення.
Аналогічний вплив зі сторони захисника ОСОБА_12 мав місце при допиті як свідка ОСОБА_36 у судовому засіданні, яке відбулося 02.03.2015 р.. У цьому ж судовому засіданні прокурором при допиті даного свідка знімалось запитання захисника ОСОБА_10 , на що головуючий не відреагував.
Отже під час судового розгляду вказаного кримінального провадження не забезпечено додержання прав потерпілих, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону і тягне за собою скасування судового рішення.
Колегія суддів знаходить апеляційну скаргу прокурора такою, що підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.
У мотивувальній частині виправдувального вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Цим вимогам кримінального процесуального закону вирок суду, в частині виправдання ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України, не відповідає.
Суд першої інстанції у вироку тільки виклав зміст показань потерпілих та свідків, що були безпосередніми очевидцями даної події, без їх детального аналізу щодо фактичних обставин заподіяння потерпілому ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть.
Критично оцінюючи показання потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_24 та свідків ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 і ОСОБА_43 , які в судовому засіданні ствердили про нанесення саме обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень від яких він помер у лікарні, через нібито наявні суперечності у їхніх показаннях, суд не розкрив зміст цих суперечностей та не вказав, як вони вплинули на висновки суду про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 ..
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.121 КК України. Такий висновок суду у вироку належним чином не мотивований і не грунтується на досліджених у судовому засіданні доказах.
Щодо тверджень іншого обвинуваченого ОСОБА_9 , про те, що саме він заподіяв потерпілому ОСОБА_15 тяжкі тілесні ушкодження при захисті від посягання останнього, такі підлягають перевірці при новому розгляді кримінального провадження судом першої інстанції та оцінці в сукупності з іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Обгрунтованими є вимоги прокурора в апеляції про скасування вироку суду в тому числі й через м`якість призначеного покарання із-за необгрунтованого виправдання ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України.
Щодо доводів прокурора і захисників ОСОБА_44 та ОСОБА_10 викладених у апеляційних скаргах про наявність підстав для звільнення обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 від покарання на підставі відповідно ст.75 та ст.104 КК України, такі підлягають перевірці й оцінці судом першої інстанції при новому розгляді кримінального провадження.
Апеляційна скарга представника потерпілої ОСОБА_25 адвоката ОСОБА_13 підлягає до задоволення частково. Обгрунтованими є доводи представника потерпілої в частині необгрунтованого виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України. Щодо вимог апелянта про постановлення апеляційним судом нового вироку, такі задоволенню не підлягають, оскільки судом першої інстанції допущено такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили постановити законний і обгрунтований вирок.
Колегія суддів вважає, що встановлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення процесуального закону є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів як обвинувачених так і потерпілих, які перешкодили суду повно і всебічно розглянути провадження і які вплинули на постановлення законного й обґрунтованого вироку, а тому вирок підлягає до скасування.
Згідно з п.1) ч.1 ст.415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачене пунктом 5 частини другої статті 412 цього Кодексу.
В той же час, згідно вимог ч.4 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції і за таких обставин ухвалити новий вирок, про що в апеляційний скарзі просить представник потерпілого.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з поверненням кримінального провадження на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання у зв`язку із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати викладене і, дотримуючись вимог КПК України, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.
При вирішенні питання щодо запобіжних заходів обраних обвинуваченим ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , при постановленні вироку до набрання ним законної сили, апеляційний суд приймає до уваги, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у повному обсязі, в тому числі і в частині зміни запобіжного обвинуваченому ОСОБА_8 із застави на взяття під варту та обрання обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу виді взяття під варту.
На думку апеляційного суду, обвинуваченому ОСОБА_8 слід залишити обраний йому раніше запобіжний захід у виді застави в розмірі 25 000 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 414, 415, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги прокурора Берегівської міжрайонної прокуратури, захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , представника потерпілої ОСОБА_25 адвоката ОСОБА_13 - задовольнити частково.
Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про обвинувачення за ч.2 ст.296 КК України скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Обрані судом першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_8 і ОСОБА_9 запобіжні заходи до набрання вироком законної сили у виді тримання під вартою скасувати. Обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 звільнити з під варти в залі апеляційного суду.
Залишити обвинуваченому ОСОБА_8 обраний йому раніше запобіжний захід у виді застави в розмірі 25 000 (двадцяти п`яти тисяч) грн.
Ухвала суду апеляційної інстанцій набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.
Повний текст ухвали апеляційного суду буде оголошено о 16 год. 45 хв. 29 лютого 2016 року в залі судових засідань апеляційного суду Закарпатської області.
Судді: