Ухвала іменем україни

27 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
засудженої ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006262, за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 04 квітня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , раніше судиму, останній раз 01 листопада 2007 року за ч. 2 ст. 185, 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, 16 вересня 2010 року умовно-достроково звільнену на невідбутий строк 1 рік 5 місяців 1 день,

в с т а н о в и л а:

вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 13 лютого 2015 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 307, ч.ч. 1, 3 ст. 321, ч. 1 ст. 311, ч.ч. 1, 3, 4 ст. 358 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженої, за ч. 1 ст. 321 КК України 1 рік позбавлення волі, за ч. 3 ст. 321 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч. 1 ст. 311 КК України штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., за ч. 1 ст. 358 КК України арешт строком 3 місяці, за ч. 3 ст. 358 КК України 1 рік позбавлення волі, за ч. 4 ст. 358 КК України арешт строком 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженої.
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 04 квітня 2016 року вирок районного суду змінено.

Постановлено вважати ОСОБА_6 засудженою за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього мана, яке є власністю засудженої на користь держави.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженої, на користь держави.
В іншій частині вирок суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло за собою невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої.
Зокрема, в апеляційній скарзі прокурором ставилося питання про постановлення нового вироку в зв`язку із неправильним застосуванням судом першої інстанції положень ст. 69 КК України та не конкретизації призначеного додаткового покарання у виді конфіскації. Задовольняючи частково скаргу прокурора, апеляційний суд, всупереч вимогам кримінального процесуального закону, не спростував усіх її доводів, лише визначив додаткове покарання засудженій у виді конфіскації всього майна на користь держави, разом із тим, не ухвалив нового вироку, як цього вимагає ст. 420 КПК України.
У поданих запереченнях засуджена ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 в її інтересах вважають ухвалу апеляційного суду законною, а касаційну скаргу прокурора необґрунтованою, такою, що задоволенню не підлягає.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винною у тому, що вона протягом з 05 червня 2013 року по 18 березня 2014 року за невстановлених обставин незаконно придбала у невстановленої особи наркотичний засіб, обіг якого заборонено опій ацительований та ангідрид оцтової кислоти, обіг якого обмежено. На підставі підроблених рецептів придбавала в аптеці сильнодіючі лікарські засоби димедрол і зопіклон. Указані препарати засуджена зберігала з метою збуту та незаконно збувала, а також використовувала для виготовлення наркотичних засобів за наступних обставин.
15 лютого 2014 року засуджена за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , в ході підконтрольної оперативної закупки незаконно збула ОСОБА_8 опій ацительований загальною масою в перерахунку на суху речовину 0,0 97 г. та пігулку димедролу масою 0,0491 г., відповідно за 170 грн. та 30 грн.
22 лютого 2014 року, повторно, за тою самою адресою в ході підконтрольної оперативної закупки незаконно збула ОСОБА_8 опій ацительований загальною масою в перерахунку на суху речовину 0,051 г. та пігулки димедролу, загальною масою 0,0985 г., відповідно за 100 грн. та 50 грн.
18 березня 2014 року, повторно, за тою самою адресою, засуджена, перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, в ході підконтрольної оперативної закупки незаконно збула ОСОБА_8 опій ацительований загальною масою в перерахунку на суху речовину 0,056 г., пігулку димедролу масою 0,0483 г., та пігулку психотропного засобу зопіклону, масою 0, 0067 г., відповідно за 200 грн. та 100 грн.
З метою збуту та виготовлення наркотичних засобів ОСОБА_6 , незаконно зберігала за місцем свого проживання наркотичний засіб опій ацетильований, масою в перерахунку на суху речовину 0,698 г, 87 пігулок сильнодіючого лікарського засобу димедролу, 16 пігулок зопіклону та прекурсор ангідрид оцтової кислоти, масою 11,325 г., які було виявлено під час обшуку 18 березня 2014 року.
Окрім цього засуджена неодноразово підробляла офіційні документи, які видаються лікувальною установою, і надають права, з метою їх особистого використання та використання іншими особами, діючи повторно, використовувала завідомо підробні документи за наступних обставин.
З 05 червня 2013 року по 31 грудня 2013 року засуджена шляхом копіювання на струменевому принтері, за місцем свого проживання, виготовила офіційні документи рецепти для лікарських засобів, а з 04 січня 2014 року по 15 березня 2014 року, аналогічним способом повторно виготовила рецепти на отримання сильнодіючого лікарського засобу сонату і димедролу. Частину підроблених рецептів засуджена з 05 червня 2013 року по 15 березня 2014 року надала до Центральної районної аптеки Суворовського району м. Херсона з метою придбання лікарських засобів для наступного їх збуту. Іншу частину підроблених документів було вилучено в ході обшуку 18 березня 2014 року.
Заслухавши доповідь судді, прокурора який підтримав доводи скарги та вважав, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню; заперечення засудженої ОСОБА_6 проти скарги прокурора; перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Зі змісту вироку вбачається, що районний суд розглядав справу щодо ОСОБА_6 в порядку ст. 349 КПК України, обмежившись лише допитом обвинуваченої, котра визнала свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень та не оспорювала фактичні обставини справи.
У касаційні скарзі прокурора фактичні обставини скоєння злочинів та кваліфікація дій засудженої не оспорюються.
Разом з тим, доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою м`якість призначеного засудженій покарання за ч. 2 ст. 307 КК України є необґрунтованими.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.

З матеріалів справи вбачається, що, призначаючи засудженій покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, районний суд навів докладні мотиви прийнятого рішення, при цьому врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність кількох пом`якшуючих обставин, які в своїй сукупності дають можливість призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Закону.
Зокрема, судом враховано, що ОСОБА_6 визнала свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, щиро розкаялася, активно сприяла розкриттю злочинів, має на утриманні неповнолітню доньку інваліда та непрацездатну матір, котра хворіє і потребує стороннього догляду.
Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
З ухваленим рішенням погодився і суд апеляційної інстанції, який залишаючи без задоволення доводи апеляційної скарги прокурора, належним чином мотивував прийняте рішення.
З такими рішеннями судів погоджується і касаційна інстанція та не вбачає підстав для призначення їй більш суворого покарання.
Не підлягають задоволенню доводи касаційної скарги прокурора про порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону при зміні вироку суду в частині призначеного додаткового покарання ОСОБА_6 .
Як видно зі змісту вироку суду, додаткове покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК України було визначено у виді конфіскації всього майна, яке є власністю засудженої.
Визначаючи остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, місцевий суд визначив засудженій 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.
В зв`язку із наведеним, рішення апеляційного суду вважати, що при призначенні засудженій за ч. 1 ст. 70 КК України додаткового покарання воно визначено у виді конфіскації всього майна на користь держави, на думку колегії суддів, не погіршує її становище, оскільки за ч.2 ст.307 КК України, санкція якої і передбачає конфіскацію майна, судом першої інстанції призначено покарання з конфіскацією не частини, а всього майна. Крім того, судом першої інстанції при призначенні засудженій покарання і за сукупністю злочинів не призначалось додаткове покарання у виді конфіскації будь якої частини її майна. Тому істотні порушення закону з боку апеляційного суду та погіршення становища засудженої, про що йде мова у касаційній скарзі прокурора, відсутні.
Як убачається з матеріалів справи доводи прокурора про відсутність підстав для застосування ст. 69 КК України, невмотивованість ухвали апеляційного суду не знайшли свого підтвердження.
Зміст ухвалиАпеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

При перевірці матеріалів кримінального провадження істотних порушень вимог закону, які б були підставами для зміни або скасування судових рішень, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 433-436 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 04 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3