Провадження № 1-кс/520/2185/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.09.2016 року cлідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 , слідчого Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 , по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру за № 0000255 від 12.01.2013року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України, про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:
28.09.2016 року в провадження слідчого суді надійшло клопотання про арешт майна.

Як вбачається з клопотання, 01.01.2016 року до Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшло звернення ОСОБА_5 про те, що невстановлена особа 13.01.2011 шляхом підроблення документів, що стали підставою для успадкування, шахрайським шляхом заволоділа квартирою її покійної сестри, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
За даним фактом СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000007 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що громадянин ОСОБА_6 , маючи однакове прізвище з померлою ОСОБА_7 , яка являлась рідною сестрою ОСОБА_5 , 05.12.2012 року до Київського районного суду м. Одеси по справі № 2-3639/11 надав фіктивне свідоцтво про народження ОСОБА_7 , в якому зазначені батьки: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Чеки (зараз Новоєлизаветівка), Жовтневий район (зараз Ширяївський) Одеської області, про що свідчить витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 02.11.2011 р. та справжньому свідоцтву про народження ОСОБА_7 , в якому зазначено, що батьками останньої виступають ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 місце народження: с. Новоєлизаветівка, Ширяєвський район Одеської області.
З вище наведеного випливає, що в одному і тому ж селі, в один і той самий час народилось дві ОСОБА_7 , у яких одна мати і різні батьки, що у свою чергу підтверджує, що ОСОБА_6 ввівши суд в оману, на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Одеси, ОСОБА_11 по справі № 2-6500/10 незаконно став власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яку у подальшому на підставі договору купівлі продажу від 05.01.2011, продав ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які у свою чергу вказане нерухоме майно, 14.01.2011 згідно договору купівлі продажу ВРЕ № 385874 продали ОСОБА_14 .
Разом з цим встановлено, що вищевказаний об`єкт нерухомості у відповідності до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу від 06.08.2016, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_15 було відчужено ОСОБА_16 .
Разом з цим встановлено, що вищевказаний об`єкт нерухомості у відповідності до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу від 06.08.2016, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_15 було відчужено ОСОБА_16 .
Одеською місцевою прокуратурою № 1, 08.06.2016 вищевказані матеріали досудових розслідувань об`єднанні в одне кримінальне провадження за № 0000255 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.
Слідчий звернувся з клопотанням про арешт майна обґрунтовуючи його наявністю достатніх підстав вважати, що квартира АДРЕСА_2 є предметом злочину, а тому з метою забезпечення її збереження, виключення можливості перепродажу або іншого відчуження, що в подальшому може унеможливити перехід майнових прав на зазначений об`єкт до законного спадкоємця та з метою забезпечення в подальшому відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину, просить задовольнити вказане клопотання.

В судовому засіданні слідчий підтримала клопотання в повному обсязі, зазначивши, що на даний час справа щодо спадкових правовідносин відносно зазначеної в клопотанні квартири розглядається в порядку цивільного судочинства в Вищому спеціалізованому суді з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Прокурор підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити, вказавши, що в майбутньому є перспектива у розвитку вказаного кримінального провадження.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку слідчого та прокурора, вважаю, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту у встановленому порядку.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України в клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна мають бути зазначені правові підстави, у зв`язку з якими необхідно здійснити арешт майна.
Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
Разом з цим, відповідно до положень діючого кримінального процесуального законодавства, застосування такого заходу не допускається, якщо сторона кримінального провадження не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для досягнення якого слідчий, прокурор звернувся із клопотанням.
Створені умови тягнуть за собою порушення прав і законних інтересів власника майна, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України.
Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини
Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
З урахуванням встановлених в судовому засіданні фактів суд вважає, що такий підхід органу досудового розслідування не відповідає діючому кримінальному процесуальному законодавству України та практиці Європейського суду з прав людини.
Забезпечення прав людини є напрямком державної політики, що реалізується через національні механізми захисту прав людини. Після використання всіх національних засобів правового захисту, відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право звертатись за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Втручання має бути законним, тобто здійснене на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (foreseeable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та в окремих осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Зазначені міжнародні гарантії прав людини на недоторканість житла, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя, недоторканість прав власності нормативно визначені в Конституції України та є, відповідно до положень ст. 2 КПК України, загальними засадами кримінального провадження.
Виходячи з вищевикладеного, а також з урахуванням того, що на теперішній час в Вищому спеціалізованому суді з розгляду цивільних та кримінальних справ в порядку цивільного судочинства вирішується спір щодо вказаної в клопотанні квартири, слідчий суддя зазначає, що слідчим в клопотанні не зазначено доказів та підстав того, що право власності на вказану в клопотанні квартиру за законом повинно належати ОСОБА_5 .
З наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що таким чином, у разі задоволення клопотання слідчого, призведе до порушення ст. 170 КПК України, якою встановлено підстави для арешту майна.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання слідчого Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 - відмовити з підстав, викладених в мотивувальній частині ухвали слідчого судді.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом пяти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1