Справа № 621/1115/16-к
Провадження № 1-кп/621/130/16
УХВАЛА
11.08.2016 року Зміївський районний суд Харківської області
в складі: головуючого судді - ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянув в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000151 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.3,4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В ході судового засідання потерпіла ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 заявили клопотання про накладення заборони будь-яким особам розпоряджатись нерухомим майном квартирою АДРЕСА_1 до ухвалення судового рішення у зазначеному кримінальному провадженні.

В обгрунтування потерпіла та її представник зазначили, що судом розглядається цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В ході судового розгляду з`ясовано, що квартира за вищевказаною адресою закріплялась рішенням виконкому Зміївської міської Ради н/д Харківської області № 124 від 12.06.1997 року за неповнолітніми на той час ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ,, ОСОБА_8 у належній кожному частці.

В ході допиту обвинуваченого ОСОБА_6 05.07.2016 року, той заявив, що слідчому надавав заяву згідно запропонованого зразка, у якій відмовився від належної йому частки в квартирі.

Потерпіла та її представник, посилаючись на вимоги ст.170 КПК України, з метою можливого забезпечення позову просили задовольнити клопотання.

Прокурор не заперечувала проти задоволення клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти накладення заборони розпорядження квартирою.

Ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, в т.ч. числі й інформацією секретаря Зміївської міської ради про закріплення квартири АДРЕСА_1 в т.ч. за обвинуваченим від 01.07.2016 року за № 699, заслухав думку сторін, суд приходить до наступного висновку.

Ч.1 ст.170 КПК України передбачає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч.2 т.170 КПК України, арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідочго судді.

У судовому засіданні було з`ясовано, що всупереч рішення виконкому Зміївської міської Ради н/д Харківської області № 124 від 12.06.1997 року щодо закріплення квартири за неповнолітніми, в т.ч. й обвинуваченим, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 набули право власності на цю квартиру згідно свідоцтва про право власності 25.12.2013 року, виданого КП « Зміїв-житло»

Допитаний в суді свідок ОСОБА_7 повідомив про те, що має намір продати квартиру і для цього необхідна згода ОСОБА_6 , оскільки квартира закріплена й за ним.

Ч.3 ст.170 КПК України передбачає підставою арешту й тоді коли у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов. Арешт може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням ч.2 цієї статті.

Відповідно до ч.6 ст.170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.

Ч.7 цієї статті вказує на те, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

В судовому засіданні з`ясовано, що зазначена квартира продається тривалий час.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення клопотання потерпілої яка заявила цивільний позов на загальну суму 831300 грн. та її представника про арешт квартири.

Судом враховано правову підставу для арешту, розмір шкоди, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження за конкретних обставин, наслідки арешту майна для обвинуваченого, третіх осіб.

Судові не надано доказів того, що рішення виконкому Зміївської міської Ради н/д Харківської області № 124 від 12.06.1997 року щодо закріплення квартири в т.ч. й за ОСОБА_6 відмінене, змінене або визнане таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин, необхідно заборонити відчуження цієї квартири до ухвалення судового рішення у цьому провадженні, яке набере законної сили.

Керуючись ст.ст.170, 171, 173,175 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання потерпілої ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власті від 25.12.2013 року для забезпечення цивільного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди шляхом заборони відчуження майна - квартири АДРЕСА_1 будь-яким особам на період до набрання законної сили вироку суду у кримінальному провадженні № 0000151 відносно ОСОБА_6 за ч.ч.3,4 ст.185 КК України.

Ухвала в цій частині підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня оголошення.

Копію ухвали надати сторонам кримінального провадження та направити ОСОБА_7 та ОСОБА_9 до відома.

Головуючий: