Ухвала
іменем україни
3 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого ОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження щодо
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Люта Великоберезнянського району Закарпатської області, мешканця м. Дніпропетровська, такого, що судимості не мав,

за участю прокурораОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:
З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернувся захисник ОСОБА_7 з вимогами про перевірку судових рішень щодо ОСОБА_5 .

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2015 року вирок щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

Вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він у середині жовтня 2009 року у першій половині дня у будинку АДРЕСА_1 , з використанням безпорадного стану малолітньої ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , та яка не могла у своєму віці правильно розцінювати характер та значення вчинюваних відносно неї дій та не могла чинити опір, із застосуванням психологічного насильства погрожуючи розповісти про даний випадок її матері, ОСОБА_5 зґвалтував малолітню ОСОБА_8 .
Аналогічні дії за тих же обставин та за тією ж адресою щодо малолітньої ОСОБА_8 . ОСОБА_5 вчиняв у середині жовтня 2010 року, 21 жовтня 2013 року, 24 січня 2014 року. Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано як зґвалтування, тобто статеві зносини з використанням безпорадного стану малолітньої потерпілої, вчинене повторно.

У касаційній скарзі захисник посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом апеляційної інстанції, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Мотивуючи касаційну скаргу захисник зазначає про невідповідність вироку вимогам ст. 370 КПК України, що вирок обґрунтовано неналежними доказами, висновки суду ґрунтуються на припущеннях, а судом не надано належної оцінки всім показанням свідків та не усунуто суперечності, що містяться в показаннях свідків та потерпілої. Вказує захисник і на порушення апеляційним судом вимог ч. 3 ст. 404 КПК України та вимог закону про виклик потерпілої. (п. 5 скарги) Як стверджує скаржник, зазначені ним порушення призвели до неповного судового розгляду, що вплинуло на неправильну кваліфікацію дій засудженого. На думку захисника, дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 155 КК України.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав касаційну скаргу, прокурора, який вважав судові рішення законними та обґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як видно з матеріалів провадження, ані засуджений, ані його захисник не заперечують того, що ОСОБА_5 у грудні 2013 року вступив із потерпілою у статевий зв?язок. Такі обставини підтверджені сукупністю інших доказів по справі, яким суд дав належну оцінку.

Доводи захисника ОСОБА_7 у касаційній скарзі про те, що такий зв?язок був єдиним й, крім того, за згодою малолітньої потерпілої, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами провадження.

Так, показання самої потерпілої та свідків, дані протоколів слідчих дій, актів судово-психіатричного експерта №217 від 3 вересня 2014 року та №237 від 17 вересня 2014 року й висновків експерта, а також дані інших матеріалів провадження у їх сукупності та взаємозв?язку свідчать про вчинення насильницьких дій щодо потерпілої з боку ОСОБА_5 з використанням її безпорадного стану. Висновку щодо наявності такого стану суд дійшов на підставі аналізу наявних у провадженні доказів, та вказав, що ОСОБА_8 не мала об`єктивної можливості вплинути на перебіг ситуацій, в яких вона опинилася у зв`язку з насильницькими діями ОСОБА_5 , який скористався таким її станом і подолавши опір, зґвалтував її. З таким висновком погоджується й колегія суддів при розгляді касаційної скарги захисника.

Крім того, аналогічні твердження захисник ОСОБА_7 висловив, як в суді першої інстанції, так і в апеляції на вирок місцевого суду. З судових рішень видно, що зазначені твердження захисника визнані такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи. Свої висновки, із якими погоджується колегія суддів із цього питання суди належним чином мотивували. Вони підтверджені доказами, які перевірено судами.

Не ґрунтуються на законі й доводи скаржника про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, як під час досудового розслідування, так і в суді першої інстанції, щодо належності та допустимості доказів, якими обґрунтовано вирок.
Якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, суд за клопотанням сторони кримінального провадження має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії, у разі, якщо вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом. Тобто, законодавець у ч. 3 ст. 93 КПК України не обмежує та не зобов?язує суд, а наділяє правом доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі дії. У даному кримінальному провадженні суд віднайшов можливість перевірити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження іншим шляхом. Таке рішення місцевого суду не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.
Отже колегія суддів не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при використанні доказів, якими обґрунтовано вирок.
Спростовано матеріалами провадження й викладені в касаційній скарзі доводи захисника про порушення порядку доступу до матеріалів, отриманих внаслідок проведення слідчих дій за дорученням суду. Апеляційним судом було надано можливість, як ОСОБА_5 , так і його захиснику ознайомитись із зазначеними матеріалами. Про причини, через які не було вчинено вказане ознайомлення апеляційний суд зазначив у своєму судовому рішенні. Колегія суддів не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, зокрема порядку доступу до матеріалів, оскільки ОСОБА_5 та його захисник не ознайомились з матеріалами, отриманими внаслідок проведення слідчих дій за дорученням суду з власних міркувань, що вони й підтвердили в засіданні апеляційного суду. Отже відсутні й підстави вважати, що зазначені матеріали є недопустимими доказами.
Не залишив апеляційний суд без належної перевірки та обґрунтованої відповіді й доводи, аналогічні тим, що вказані в касаційній скарзі захисника щодо неузгодженості між собою використаних доказів, на підтвердження вини ОСОБА_5 , ненадання оцінки достовірності показань свідків й потерпілої, та не усунення судом протиріч в їх показаннях. Свої висновки з цих питань апеляційний суд належно мотивував. З такими висновками погоджується й колегія суддів при перевірці провадження в касаційному порядку.
У касаційній скарзі ОСОБА_7 не наведено інші, не досліджені судами докази, якими б спростовувались висновки судів за обговорюваними твердженнями.
Аналізуючи всі докази в їх сукупності, та визнаючи їх достатніми, належними, допустимими, та зібраними у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, суди дійшли правильного висновку, щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
За таких обставин суд законно й обґрунтовано визнав ОСОБА_5 винуватим у повторному вчиненні зґвалтування, тобто статевих зносин з використанням безпорадного стану малолітньої потерпілої та правильно кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 152 КК України, а тому підстав для їх перекваліфікації на ч. 2 ст. 155 КК України немає.

Покарання, призначене ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Перевіркою матеріалів справи не встановлено процесуальних порушень при дослідженні і оцінці наведених у вироку доказів, які ставили б під сумнів правильність висновку суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій.
Не встановлено й порушення права на захист ОСОБА_5 при проведенні як досудового розслідування, так і під час розгляду провадження в судах першої та апеляційної інстанцій, як на те посилається скаржник.
Не порушено апеляційним судом і право потерпілої щодо її участі у судовому засіданні, оскільки матеріали провадження містять дані про належне повідомлення її та її законного представника ОСОБА_9 , яка й приймала участь у судових засідання апеляційного суду, представляючи інтереси потерпілої.

Розглядаючи апеляційні скарги, апеляційний суд належно оцінив викладені в них доводи, в тому числі й ті, про які скаржник зазначає в касаційній скарзі, та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. Зазначені в ухвалі апеляційного суду мотиви про визнання доводів захисника безпідставними, у тому числі й тих, що стосуються повторного дослідження доказів, колегія суддів знаходить обґрунтованими.

Отже, із дотриманням положень ст. 419 КПК України, апеляційний суд, зазначив короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції, узагальнені доводи прокурора та захисника в їх апеляційних скаргах, встановлені судом першої інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. Залишаючи апеляційні скарги без задоволення в ухвалі суд апеляційної інстанції зазначив підстави, з яких ці скарги визнано необґрунтованими.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які давали б безумовні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12