АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11/796/108/2016 Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
підсудного ОСОБА_7 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляцією підсудного ОСОБА_7 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва 02 лютого 2016 року, відмовлено підсудному ОСОБА_7 у відновленні пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року та апеляцію підсудного ОСОБА_7 на вказану постанову суду визнано такою, що не підлягає розгляду.

Суд мотивував дане рішення тим, що ст. 352 КПК України (1960 року), містить вказівку на особу, яка повинна виконати вимоги ст.350 КПК України (1960 року), такою є особа, яка подала апеляцію. А отже, єдиною особою, уповноваженою на оскарження постанови суду від 09 лютого 2015 року, якою визнано такою, що не підлягає розгляду апеляцію захисника підсудного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , є останній.

На дану постанову суду, підсудний ОСОБА_7 , подав апеляцію, в якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 02.02.2016 року по справі №1/761/11/2014 та визнати його апеляцію на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2015, такою, що підлягає розгляду, та направити справу до суду першої інстанції для виконання ним вимог ст. 351 КПК України (1960 року). При цьому апелянт зазначає, що суд прийшов до хибного висновку про залишення його апеляції без розгляду у зв`язку з тим, що нібито єдиною особою, уповноваженою на оскарження постанови від 09.02.2015, якою визнано апеляцію адвоката ОСОБА_9 , такою, що не підлягає розгляду, є саме адвокат ОСОБА_9 , оскільки даний висновок не відповідає положенням законодавства та матеріалам справи. Пояснює це тим, що адвокат ОСОБА_9 , подавав апеляцію на постанову від 05.05.2014, саме в його інтересах. Неможливість здійснення адвокатом ОСОБА_9 дій, щодо його захисту (оскільки адвокат перебуває у відпустці по догляду за дитиною і не може здійснювати його захист з поважних причин) не може бути підставою для позбавлення його права на оскарження судового рішення. Оскільки, апеляція подавалася саме в його інтересах, а його захисник не має можливості усунути недоліки апеляційної скарги, то він має право отримати інформацію про перелік таких недоліків та усунути їх особисто у строк, встановлений судом. Крім того зазначає, що копій ухвали Апеляційного суду м. Києва від 26.12.2014 та постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 09.01.2015, ним отримано не було, у зв`язку з чим він не мав можливості усунути недоліки апеляції та реалізувати своє право на здійснення апеляційного оскарження постанови суду від 05.05.2014, про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції повинен видати йому копію постанови від 09.02.2015, після чого для нього почався б строк для усунення недоліків апеляційної скарги і він зміг би реалізувати надане йому право на апеляційне оскарження. При цьому зазначає, що за наявності таких обставин, щодо неможливості участі у справі його захисника ОСОБА_9 , саме він має право на усунення недоліків апеляції, яка була подана його захисником ОСОБА_9 в його інтересах. ОСОБА_7 зазначає, що ненадання йому можливості усунення недоліків апеляції, тягне за собою фактичне позбавлення його права на здійснення апеляційного оскарження постанови суду від 05.05.2014 року.

Заслухавши доповідь судді, підсудного ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляцію, прокурора, який вважав постанову районного суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підсудного ОСОБА_7 не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 травня 2014 року, кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28, ч.4 ст.190, ч.3 ст.209, ч.2 ст.28, ч.2 ст.205, ч.2 ст.358, ч.2 ст.28, ч.3 ст.358 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28, ч.4 ст.190, ч.3 ст.209, ч.2 ст.28, ч.2 ст.205, ч.2 ст.358, ч.2 ст.28, ч.3 ст.358 КК України, повернуто Генеральному прокурору України для організації додаткового розслідування.

На вказану постанову, адвокат ОСОБА_9 , в інтересах підсудного ОСОБА_11 , подав апеляційну скаргу, з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 липня 2014 року, адвокату ОСОБА_9 відновлено пропущений строк на апеляційне оскарження.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.01.2015 року, апеляцію захисника підсудного ОСОБА_7 ОСОБА_9 , залишено без руху, як таку, що не відповідає вимогам ст. 350 КПК України, та надано строк останньому, для усунення недоліків, а постановою цього ж суду від 09.02.2015, апеляція захисника ОСОБА_9 визнана такою, що не підлягає розгляду.

03.04.2015, підсудний ОСОБА_7 , подав клопотання про відновлення йому пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду від 09.02.2015 та апеляцію, в якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2016 року по справі №1/761/11/2014 та визнати його апеляцію на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 09.01.2015, такою, що підлягає розгляду, та направити справу до суду першої інстанції для виконання ним вимог ст. 351 КПК України (1960 року).

Суд першої інстанції, розглянувши клопотання підсудного ОСОБА_11 , дійшов обґрунтованого висновку про відмову у його задоволенні.

Так, ст.352 КПК України чітко визначено особу, яка повинна виконати вимоги ст.350 КПК України і такою є особа, яка подала апеляцію, тобто - адвокат ОСОБА_9 . Саме від виконання чи невиконання особою, яка подала апеляцію, вимог ст.350 КПК України, пов`язується прийняття судом рішення про залишення апеляції без розгляду, згідно ст.352 КПК України чи направлення її разом зі справою до апеляційного суду для розгляду, відповідно до вимог ст.354 КПК України.

Таким чином, єдиною особою, яка має право на оскарження постанови суду від 09.02.2015, якою визнано апеляцію такою, що не підлягає розгляду і відповідно порушувати питання про поновлення строку на оскарження цього судового рішення є захисник підсудного ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_9 .

Посилання підсудного ОСОБА_7 на порушення судом його права на оскарження постанови суду, якою апеляція його захисника ОСОБА_12 визнана такою, що не підлягає розгляду, а останній, оскаржуючи постанову суду від 05.05.2014, про направлення даної справи на додаткове розслідування, діяв у його інтересах, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, згідно положень ст. 348 КПК України, підсудний сам мав право на апеляційне оскарження судового рішення від 05.05.2014.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що захист ОСОБА_7 здійснює адвокат ОСОБА_6 , який 06.05.2015, подав апеляцію на постанову суду від 05.05.2014, про направлення справи на додаткове розслідування і клопотання про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ( т.20, а.с. 66-69).

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.05.2015, захиснику підсудного ОСОБА_7 - адвокату ОСОБА_6 , відновлено пропущений строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 05.05.2014 .

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуваним рішенням, суд не порушив право підсудного, відмовивши йому у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови суду від 09.02.2015, а тому підстав для скасування постанови суду від 09.02.2016, як про це йдеться в апеляції підсудного ОСОБА_7 , не вбачає, тому постанову суду залишає без змін, а апеляцію останнього без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 15 розділу ХІ Перехідних положень КПК України 2012 року, ст.ст. 365, 366, 382 КПК України 1960р., колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляцію підсудного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року про відмову підсудному ОСОБА_7 у відновленні пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Кижєва від 02 лютого 2016 року без змін.

С У Д Д І:

______________ _____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4