АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 646/9904/15-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/963/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Злочини проти життя та здоров`я особи
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2016 р. колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
- при секретарі ОСОБА_5
- за участю прокурора ОСОБА_6
- обвинуваченого ОСОБА_7
- захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8
- потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10
- представника потерпілих адвоката ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.02.2016 року, матеріали кримінального провадження №646/9904/15-к за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.125 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харків, громадянин України, з вищою освітою, одружений, маючий на утриманні малолітню доньку, не працюючий, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ,
засуджений до покарання за ч.1 ст.125 КК України у вигляді 180 (сто вісімдесят) год. громадських робіт, за ч.2 ст.125 КК України - до 200 (двохсот) год. громадських робіт.
На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначено ОСОБА_12 покарання шляхом часткового складання призначених покарань у вигляді 240 (двісті сорок) год. громадських робіт.
Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 8000 (вісім тисяч) грн.
Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування майнової шкоди 980 (дев`ятсот вісімдесят) грн. 96коп.
У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Згідно вироку, 30.05. 2015 року близько 18 год. ОСОБА_12 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , в ході виниклої сварки між ним та ОСОБА_9 через неприязні стосунки, маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс потерпілому один удар правою ногою в область паху, два удари в область обличчя, від чого останній впав на землю, а ОСОБА_12 наніс йому два удари правою ногою в область обличчя, чим спричинив йому згідно висновку судово-медичної експертизи № 2416 від 10.06. 2015 року синці та садно на обличчі, забито - рвану рану з синцем верхньої губи та травматичним підвивихом 1-го зуба верхньої щелепи зліва, садно на тлі синця лівої ліктьової ділянки, що за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Крім того, 30.05. 2015 року близько 18год. ОСОБА_12 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 в ході виниклої сварки між ним та ОСОБА_10 через неприязні стосунки, маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс потерпілому один удар головою в область обличчя, чим спричинив йому згідно висновку судово-медичної експертизи № 2445 від 03.07. 2015 року закритий перелом носових кісток із синцями на обличчі, що за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я, тривалість якого перевищує шість днів, але не перевищує трьох тижнів.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник адвокат ОСОБА_8 подали апеляційній скарги, в яких просять вирок суду першої інстанції змінити, призначити ОСОБА_12 покарання за ч.1 ст.125 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ч.2 ст.125 КК України - у вигляді штрафу в розміром 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, та остаточно призначити йому покарання у відповідності до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання більш суворим покаранням більш м`якого покарання - у виді 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Апелянти просять стягнути з ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_9 500грн., на користь ОСОБА_10 800 грн., а в іншій частині потерпілим відмовити.
В обґрунтування своїх апеляційних скарг обвинувачений та його захисник вказують, що після події 30.05.2016 року ОСОБА_12 на допиті у слідчого повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, але судом не було враховано даний факт при ухваленні вироку.
Як вказують апелянти, ОСОБА_12 не затягував судовий розгляд, на що суд першої інстанції не звернув увагу.
Також в апеляційних скаргах сторони захисту вказано, що після скоєння кримінальних правопорушень ОСОБА_12 не скоїв жодних правопорушень, сумлінно виконував обов`язки, покладені КПК України, в судовому засіданні попрохав вибачення, та завірив, що з його боку не буде більше незаконних дій, що, на їх думку, характеризує ОСОБА_12 як високоморальну людину, що щиро розкаялась.
Обвинувачений та його захисник також зазначають, що обставиною, яка пом`якшує покарання, судом визнано каяття, а обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені.
На думку апелянтів, суд першої інстанції не навів мотиви призначення більш суворого виду покарання, що свідчить про порушення судом першої інстанції ст.65 КК України, ст.374 КПК України.
Крім того, сторона захисту вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що дані події були спровоковані потерпілим ОСОБА_9 , та те, що ОСОБА_12 виховує малолітню дитину.
Також апелянти вважають, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що ОСОБА_10 зазнав збитків на лікування у розмірі 980грн. 96коп., оскільки в матеріалах кримінального провадження знаходиться копія фіскального чеку на суму 330грн., і як зазначено у вироку, на оплату лікування, але даний чек не має відношення до лікування потерпілого, оскільки з нього вбачається, що ОСОБА_10 в якості благодійника сплатив 330грн. у благодійний фонд «МЕЦЕНАТ».
Щодо фіскальних чеків на суму 650грн., то сторона захисту в апеляційних скаргах зазначає, що в матеріалах провадження відсутні будь-які докази того, що дані ліки призначались ОСОБА_10 лікарем для його лікування у зв`язку з нанесенням ОСОБА_12 тілесних ушкоджень.
Обвинувачений та його захисник вказують, що суд першої інстанції обґрунтував стягнення з ОСОБА_12 моральної шкоди на користь потерпілих характером вчиненого правопорушення, тяжкістю спричинених тілесних ушкоджень, глибиною фізичного болю та душевних страждань, які зазнали потерпілі, однак в матеріалах провадження є лише докази про тяжкість спричинених тілесних ушкоджень, які віднесені до легких тілесних ушкоджень, які фактично не приводять до моральних страждань, оскільки за своєю суттю вони є легкі, а почуття болю є короткостроковим.
Потерпілі та їх представник - адвокат ОСОБА_11 подали заперечення на апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, в яких просять вирок суду першої інстанції залишити без змін.
В запереченнях вони вказують, що апелянтами не зазначено, що про високоморальність людини може свідчити пристойна поведінка в суспільстві, а не побиття людей без всякої на те причини.
Крім того, як зазначено в запереченнях, в ході судового розгляду ОСОБА_12 не оспорював обставини справи, та в матеріалах справи не містять даних, що події були спровоковані потерпілим ОСОБА_9 .
Потерпілі та їх представник не погоджуються з доводами апелянтів щодо порушення судом першої інстанції ст.65 КК України при призначенні ОСОБА_12 покарання у виді громадських робіт, оскільки санкціями ч.1 та ч.2 ст.125 КК України передбачені і більш суворі види покарання.
На думку потерпілих та їх представника запропоновані апелянтами зменшені види покарання та стягнення сум в якості відшкодування майнової та моральної шкоди для ОСОБА_12 не можуть свідчити про покаяння, та це сподобить його до скоєння як не аналогічних, так білиш тяжких правопорушень у зв`язку з безкарністю.
Крім того, на їх думку, суд вірно врахував, що потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди, оскільки був врахований характер вчиненого правопорушення.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника, думку обвинуваченого та його захисника, які просили її задовольнити, думку потерпілих та їх представника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судові рішення згідно із ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Дане рішення суду першої інстанції колегія суддів переглядає відповідно до ст.404 КПК України, тобто, в межах апеляційної скарги.
Фактичні обставини правопорушення та порушення норм КПК України ніхто із учасників судового засідання не оскаржує, то в цьому об`ємі вирок суду не перевіряється.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_12 у вчиненні ним правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.125 КК України, підтверджується сукупністю доказів, зібраних по кримінальному провадженню та перевірених у судовому засіданні в установленому кримінальним процесуальним законодавством порядку, і яким надана належна правова оцінка.
Як вбачається із вироку суду першої інстанції та кримінального провадження відносно ОСОБА_12 воно розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
При цьому обвинувачений не оспорював спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , визнавши свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні в повному обсязі.
Крім того, судом першої інстанції були досліджені висновки судово-медичних експертиз №2416 від 10.06.2015року, та 2445 від 03.07.2015 року, які підтвердили наявність у потерпілих тілесних ушкоджень, які були спричинені 30.05.2015 року обвинуваченим двом потерпілим.
Суттєвих порушень норм кримінального процесуального законодавства при розгляді цього кримінального провадження, які б тягли за собою безумовне скасування вироку суду, колегія судді не вбачає.
Юридична кваліфікація дій ОСОБА_12 відповідає тому, що було ним скоєно, і є правильною.
Покарання обвинуваченому призначено відповідно до ст.65 КК України у межах, встановлених санкціями ч.1 та ч.2 ст.125 КК України, у відповідності з вимогами Загальної частини КК України, з урахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставини, що пом`якшує покарання це його каяття, знаходження у нього на утримання малолітньої дитини.
Що ж стосується виду покарання громадські роботи на певний відрізок часу, то колегія судді вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано та вмотивовано визнав такий вид покарання необхідним для призначення ОСОБА_12 , оскільки ним вчинено правопорушення відповідно до двох потерпілих, з причиненням ним обом тілесних ушкоджень, через неприязні стосунки, які повинні вирішуватися іншим способом.
Крім того, як вбачається із матеріалів кримінального провадження ( т.1 а.с. 135) обвинувачений за освітою юрист, і є обізнаною особою в частині вирішування таких конфліктів, але його відношення до такого вирішення конфлікту і таким засобом, на думку колегії суддів, є неприпустимим.
Тому колегія суддів вважає обраний ОСОБА_12 судом першої інстанції вид покарання як єдиним, який буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів, вивчаючи та обговорюючи доводи апеляцій обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_15 в частині стягнення на користь потерпілих коштів на відшкодування майнової та моральної шкоди приходе до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про стягнення сум коштів, вказаних у вироку суду в тих розмірах, які він вказав в резолютивній частині виходячи з вимог розумності та справедливості, глибини фізичного болю та душевних страждань потерпілих, витрат, які вони понесли у зв`язку з лікуванням після нанесених ним ОСОБА_12 травм.
Крім того, суд першої інстанції, стягуючи з винного ОСОБА_12 на користь потерпілих суми коштів, частково задовольнив позови потерпілих в межах зроблених ними затрат, тим самим врахувавши доводи самого обвинуваченого ОСОБА_12 та його адвоката, тому їх апеляція в цій частині не може бути як такою, що підлягає задоволенню.
Таким чином, не вбачаючи підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404,405,407,409,413,418,419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого та адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.02.2016 року відносно ОСОБА_7 , яким він засуджений за ч.1 та ч.2 ст.125 КК України без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.
Головуючий суддя
Судді -