печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.09.2016 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001112 від 02.09.2015р. за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, відповідно до ст. 89 КК України не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
09.03.2015р. на виконання Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.10.2015р. №15/2015, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15.01.2015р. №113-УІІІ ОСОБА_4 під час мобілізації призваний на проходження військової служби, яку на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 88 від 24.04.2015 року (по стройовій частині) став проходити у цій військовій частині ( НОМЕР_2 , м. Миколаїв, півострів Аляуди) на посаді техніка роти забезпечення.

Згідно ст. 24 ч. 1 п. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992р. з 09.03.2015р. ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999р., та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999р., які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015р. № 15/2015, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15.01.2015р. № 113-VIII, відповідно до ст. 106 ч. 1 п. п. 1, 17, 20, ст. 112 Конституції України та ст. ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993р. оголошено проведення часткової мобілізації.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991р. та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993р. визначено, що особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

21.08.2015р. ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, у порушення зазначених статутних вимог, вирішив самовільно залишити військову частину НОМЕР_1 за місцем тимчасової дислокації в адміністративних межах Донецької та Луганської областей.

Того ж дня близько 08 год 00 хв ОСОБА_4 самовільно без дозволу командування залишив військову частину НОМЕР_1 та направився до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину НОМЕР_1 , звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

01.09.2015 року о 10 год 00 хв ОСОБА_4 був виявлений військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання за вказаною адресою та у їх супроводі, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно прибув до військової прокуратури Київського гарнізону та заявив про себе.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні самовільного залишення місця служби, вчиненого в умовах особливого періоду, підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, додатково пояснивши, що з початку бойових дій на території Луганської та Донецької областей він призваний на військову службу, яку проходив в зоні АТО, був звільнений з лав Збройних Сил України в березні 2016р. Свою відсутність в військовій частині пояснює необхідністю оформлення необхідних документів для отримання його матір`ю субсидії на комунальні виплати, при цьому не оформивши у встановленому законом порядку відпустку. Виконавши всі необхідні дії по оформленню документів, залишився вдома з матір`ю, та зрозумівши незаконність своєї відсутності в військовій частині, зателефонував командиру та отримавши дозвіл від нього, повернувся в розміщення частини, розуміючи, що порушив порядок проходження військової служби. У вчиненому кримінальному правопорушенні щиро розкаюється.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому судом учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд, оцінюючи в сукупності здобуті у справі докази, визнає доведеним у судовому засіданні вчинення обвинуваченим тяжкого кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Призначаючи обвинуваченому вид і міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, за місцем проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , в установленому законом порядку визнаний з 28.04.2015р. учасником бойових дій, проживає з матір`ю похилого віку, яка потребує стороннього постійного догляду, після звільнення з лав Збройних Сил України працевлаштувався за усним трудовим договором у приватної особи.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, одночасно враховуючи зазначені обставини, з урахуванням особи винного, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого, суд прийшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України.

Виходячи з конкретних обставин справи, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого, умов його життя і проходження військової служби в зоні проведення антитерористичної операції, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без призначення йому покарання за санкцією статті у виді позбавлення волі на певний строк, та необхідності призначення йому міри покарання у виді штрафу на підставі ст. 69 КК України нижче найнижчої межі, передбаченої санкцією статті, оскільки існує сукупність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченим, а саме щирого каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Застосований до обвинуваченого запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити особисте зобов`язання.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосований, клопотань про його застосування у судовому засіданні також не надходило.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Документально підтверджені процесуальні витрати під час досудового розслідування відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні не значаться.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 (три тисячі чотириста) грн.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити особисте зобов`язання.
Вирок може бути оскарженим в апеляційному порядку до апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1