В И Р О К
іменем України
"20" жовтня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві кримінальне провадження № 1-кп/755/948/16, кримінальне провадження під час досудового розслідування №0000409 від 12 січня 2016 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з середньою освітою, офіційно непрацюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Солом`янським районним судом м. Києва від 09 грудня 2011 року за ч. 1 ст. 186 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки, повідомленого 01 листопада 2013 року Голосіївським РУ ГУ МВС України в м. Києві про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (справа перебуває на розгляді у Голосіївському районному судді м. Києва),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що 12 січня 2016 року близько 10 години 30 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись за адресою: м. Київ, бул. Дарницький, 23, побачив раніше незнайомого ОСОБА_5 , який переховував свої грошові кошти. В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на повторне заволодіння чужим майном шляхом шахрайства.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на потворне заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_5 та з метою ввести останнього в оману, запитав, чи не брав він його гроші, на що ОСОБА_5 повідомив, що у нього є тільки грошові кошти, які належать йому.
Продовжуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_4 попросив ОСОБА_5 показати свої грошові кошти під приводом їх впізнання. ОСОБА_5 нічого не підозрюючи, будучи введеним в оману, добровільно передав ОСОБА_4 свої грошові кошти в сумі 1429 грн. ОСОБА_4 імітуючи, перерахування грошових коштів, непомітно для ОСОБА_5 сховав у долоню грошові кошти в сумі 1100 гривень, після чого, повернув ОСОБА_5 грошові кошти, але вже в сумі 329 гривень.
В подальшому, ОСОБА_4 шахрайським шляхом заволодівши грошовими коштами ОСОБА_5 в сумі 1100 гривень, маючи реальну можливість розпорядитися викраденим, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, однак невдовзі був затриманий працівниками поліції.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе визнав повністю, дав суду показання, які відповідають інкримінованим йому фактичним обставинам кримінального правопорушення, щиро розкаявся у вчиненому і просив суворо його не карати.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів щодо його особи.

Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, ОСОБА_4 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.

Обираючи покарання ОСОБА_4 суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч.2 ст.190 КК України, що вказаний злочин відноситься до категорії середньої тяжкості, особу винуватого, який по місцю проживання характеризується посередньо, одружений, раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Пом`якшуючою обставиною покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття, що передбачено п.1 ч.1 ст.66 КК України.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Виходячи з наведеного та враховуючи конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання, стан здоров`я, думку державного обвинувача, суд вважає, що останньому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, яке буде необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових злочинів.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що ОСОБА_4 , будучи притягнутим до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 190 КК України, продовжив вчиняти аналогічні злочини, суд приходить до висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлений.

Питання щодо речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати ОСОБА_4 з моменту його затримання в зв`язку з виконанням вироку.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Речові докази по справі грошові кошти в сумі 1100 гривень, номіналом по 100 гривень купюри: ЕЩ 6424095, ВЩ 3717606, ЕЕ 1450994, СЕ 7304464, ЗТ 32034037, ЕЗ 6284334, ЗА 6967203, ЕЖ 4588320, ГХ 0119872, ЕІ 4756524, НД 9260538 залишити у володінні потерпілого ОСОБА_5 .

Речові докази по справі сувенірні грошові кошти номіналом 100 доларів США 1 купюра, сувенірні грошові кошти номіналом 500 гривень 13 купюр, сувенірні грошові кошти номіналом 200 гривень 3 купюри, сувенірні грошові кошти номіналом 100 гривень 3 купюри знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченій та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1