Справа № 460/2437/16-к
Провадження №1-кп/460/365/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.11.2016 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Яворові, матеріали кримінального провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000678 від 24.09.2015 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, розлученого, відповідно до витягу з наказу №266 командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 20.10.2016 року звільненого з військової служби в запас, відповідно до вимог ст.89 КК України не судимого,

у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
10.08.2015 року обвинувачений ОСОБА_4 , прибув для проходження військової служби під час мобілізації, у військову частину НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

В цей же день, був зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду курсанта. - набув статусу військовослужбовця.

Знаючи про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби, обвинувачений ОСОБА_4 , 26.08.2015 року, близько 08 год. 00 хв., не маючи наміру назавжди ухилитись від військової служби, не одержавши дозволу відповідного командира, без поважних причин, в умовах особливого періоду, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та ухилявся від несення обов"язків військової служби до 12.05.2016 року.

12.05.2016 року, близько 10 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_4 добровільно прибув на територію військової частини - польова пошта - НОМЕР_1 , про що доповів своєму командуванню та приступив до виконання обов`язків та несення військової служби.

Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст.407 КК України, оскільки самовільно залишив військову частину в умовах особливого періоду, тривалістю понад один місяць.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю та підтвердив факт вчинення ним самовільного залишення військової частини та місця служби тривалістю понад один місяць, покликаючись на обставини викладені у обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся, запевнивши, що подібного більше не повториться, просить суворо не карати та надати йому можливість надалі проходити військову службу та надалі брати участь в АТО.

Як встановлено у судовому засіданні, покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Беручи до уваги викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні місця служби та військової частини в умовах особливого періоду, тривалістю більше місяця доведена повністю а його дії за ч.4 ст.407 КК України кваліфіковано вірно.

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, є щире каяття, зізнання в суді, відсутність заподіяної шкоди.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.
Суд враховує, що дезертирство є одним з найбільш небезпечних злочинних посягань в даний складний період для держави.
При обранні покарання обвинуваченому по даній справі, суд суворо дотримується принципів законності, справидливості, обгрунтованості, та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.
Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем служби, його відношення до скоєного злочину, бажання і надалі продовжувати військову службу, брати участь в АТО, з урахуванням наведеного, слід прийти до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст.75 КК України ОСОБА_5 слід звільнити від відбування покарання з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369,371,373-374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання, у виді 3(трьох) років позбавлення волі;

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до вимог ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: а сам: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Нагляд за засудженим ОСОБА_4 , звільненим від відбування покарання з випробуванням, покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, в разі перебування на військовій службі покласти на командира військової частини.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: ОСОБА_1