АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/789/287/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.121 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

при секретарі ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Тернопільської області кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Тернопільської місцевої прокуратури, обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_9 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 05 травня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Тернополя, зареєстровану у АДРЕСА_1 , раніше не судимої

засуджено за ч.2 ст.121 КК України до 10 років позбавлення волі.

Зараховано у строк покарання строк попереднього увязнення у період з 24 березня 2015 року по 05 травня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та проживає в с. Красне Гусятинського району Тернопільської області, раніше не судиму

засуджено за ч.2 ст.121 КК України до 10 років позбавлення волі.

Зараховано у строк покарання строк попереднього увязнення у період з 24 березня 2015 року по 05 травня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 задоволено частково.

Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 12 245 грн. матеріальної шкоди в користь ОСОБА_12 .

Цивільний позов ОСОБА_13 про стягнення з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 35 000 грн. моральної шкоди в користь ОСОБА_13 .

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Тернопільської обласної державної адміністрації задоволено.

Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 5 607 грн. в користь обласного бюджету для перерахування Департаменту фінансів Тернопільської обласної державної адміністрації.

В апеляційних скаргах та внесених до них змінах:

-прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та правильність кваліфікації дій обвинувачених за ч.2 ст.121 КК України, просить скасувати вирок суду та постановити новий, оскільки згідно з п.13 ч.1 ст.67 КК України при призначенні покарання однією з обставин, що його обтяжують, визнається вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного спяніння, що не було враховано судом;

-обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок суду щодо неї скасувати в звязку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції, а у випадку залишення вироку без змін- помякшити призначене судом покарання, застосувавши ст. 69 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції неправильно встановлені фактичні обставини справи, які помилково кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України. Так, вона визнає факт спричинення потерпілому ОСОБА_14 тілесних ушкоджень з певних причин, але наміру його вбивати не мала, чого не врахував суд при наявності переконливих доказів, які належним чином не дослідив та не оцінив;

-захисник обвинуваченої ОСОБА_7 ОСОБА_11 , який в подальшому був замінений обвинуваченою на захисника ОСОБА_8 , просить помякшити призначене їй покарання за ч.2 ст.121 КК України, застосувавши ст. 69 КК України, оскільки судом не враховані помякшуючі вину обвинуваченої обставини, а саме: молодий вік ОСОБА_7 , те, що вона раніше не судима, має на утриманні малолітню дитину. Судом не врахована також те, що ОСОБА_15 та ОСОБА_16 зазнали тілесних ушкоджень через конфлікт, який виник внаслідок аморальних та протиправних дій потерпілого ОСОБА_15 відносно обвинуваченої ОСОБА_6 ;

-захисник обвинуваченої ОСОБА_7 . ОСОБА_8 , узгодивши свою позицію із аргументами, наведеними в апеляційній скарзі своєї підзахисної, просить вирок суду скасувати з призначенням нового судового розгляду, оскільки вважає, що судом не в повній мірі досліджені та враховані всі обставини кримінального провадження, зокрема, те, що злочинні дії ОСОБА_7 по відношенню до потерпілого ОСОБА_15 були спровоковані останнім його непристойною щодо ОСОБА_6 поведінкою, що між нанесенням потерпілому обвинуваченими тілесних ушкоджень пройшов значний проміжок часу- декілька годин, а враховуючи, що в квартиру, де вони перебували, практично міг зайти будь-хто, достеменно невідомо, ким були нанесені ОСОБА_15 тілесні ушкодження, що спричинили смерть.

При цьому, як ствердили обвинувачені, єдиним свідком цих подій була ОСОБА_17 , але судом, не дивлячись на заявлені клопотання, вона допитана не була, оскільки виконати ухвалу суду на її привід не вдалось;

-обвинувачена ОСОБА_6 просить вирок суду щодо неї скасувати з призначенням її нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки він побудований на припущеннях. Жодного прямого доказу її винуватості у смерті потерпілого ОСОБА_15 ні слідством, ні судом не здобуто. Причиною нанесення нею та ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому стала його неправомірна поведінка щодо неї, а саме те, що останній, будучи в стані алкогольного спяніння, чиплявся до неї, і вона була змушена покликати на допомогу ОСОБА_7 та в міру своїх можливостей захищатися від нього. Крім того Зазначає, що суд при призначенні їй максимального покарання, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, не врахував те, що вона має на утриманні неповнолітню дитину, усвідомила злочинний характер своїх дій та активно сприяла слідству у розкритті злочину;

-захисник обвинуваченої ОСОБА_6 ОСОБА_9 , змінивши свою

апеляційну скаргу у звязку із внесенням змін до апеляційної скарги своєї підзахисної, просить вирок суду скасувати з призначенням нового розгляду кримінального провадження. Зазначає, що суд, визнаючи винними ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України, повинен був кваліфікувати їхні дії по відношенню до кожного потерпілого окремо, як це вимагає матеріальне право. Не відповідають вимогам кримінального процесуального закону твердження суду про те, що вина обвинувачених підтверджена показаннями потерпілих, які, в свою чергу, не були ні учасниками, ні очевидцями кримінального правопорушення, а інша потерпіла ОСОБА_16 , яка отримала тяжкі тілесні ушкодження, за вироком суду, від обвинувачених, взагалі заявила. що не знає хто її побив і претензій до обвинувачених не має.

Не відповідають обставинам справи і твердження суду, що обвинувачені, в тому числі ОСОБА_6 , заслуговують найсуворішого покарання за ч.2 ст.121 КК України, оскільки не були враховані помякшуючі вину обставини, зокрема, те, що потерпілий ОСОБА_15 вів себе по відношенню до ОСОБА_6 аморально, вона не судима, має на утриманні малолітню дитину, її незадовільний стан здоровя, важкий матеріальний стан сімї, а також відсутність обтяжуючих вину обставин.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора, який підтримує свою апеляційну скаргу і просить її задовольнити, заперечуючи проти скарг обвинувачених та їх захисників, обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які просять задовольнити їх апеляційні скарги та скарги захисників, скасувати вирок суду як незаконний та призначити новий судовий розгляд, захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали свої апеляційні скарги та скарги своїх підзахисних, вислухавши останнє слово обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які просять скасувати вирок суду з призначенням справи на новий судовий розгляд або помякшити призначене їм покарання із застосуванням ст.69 КК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, а також обвинувачених та їх захисників слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як вбачається з вироку суду, 23 березня 2015 року близько 18 год. 00 хв. у ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_7 під час перебування в приміщенні квартири АДРЕСА_2 на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли раптово під час спільного вживання алкогольних напоїв, розпочався конфлікт із ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , в процесі якого виник злочинний умисел, спрямований на спричинення останнім тілесних ушкоджень.

Реалізуючи його, 23 березня 2015 року близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 в ході конфлікту із ОСОБА_15 умисно нанесли йому численні удари руками та взутими ногами в ділянку голови, живота та грудної клітки, заподіявши останньому синці нижніх кінцівок, садна лівого передпліччя та садна лівого коліна, які належать до легких тілесних ушкоджень, а також закриту травму грудей з чисельними двобічними, по кількох анатомічних лініях, переломами ребер та грудини, просторі, грубі фібринові злуки між листками плеври обох легень, просторі синці та підшкірні крововиливи на тулубі, які були небезпечними для життя в момент заподіяння і за цією ознакою відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, та відкриту (непроникаючу) черепно-мозкову травму з крововиливами в речовину головного мозку та під його оболонки, перебіг якої ускладнився гнійним запаленням мозкових оболонок і речовини головного мозку, з послідуючим набряком та набуханням, внаслідок яких 18 квітня 2015 року о 22 годині 15 хвилин настала смерть ОСОБА_15 .

Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, об`єднані одним злочинним умислом, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 в ході словесного конфлікту із ОСОБА_16 умисно нанесли їй численні удари кулаками рук та взутими ногами в ділянку голови, живота та грудної клітки, в результаті заподіявши останній множинні зливні гематоми (синці або кровняки) та набряк м`яких тканин обличчя, обох вушних раковин, навколо обох очей, множинні (не менше 12) синці (гематоми або кровняки) передньої поверхні грудей, верхніх кінцівок, правої сідниці, обох стегон, правого колінного та лівого гомілково-стопного суглобів різноманітної форми, кілька саден правої кисті та передпліччя, які належать до легких тілесних ушкоджень, а також закриту черепно- мозкову травму у виді струсу головного мозку, відкриті та закриті уламкові переломи носа і решітчастої кістки основи черепа з втисненням у бік мозкового черепа, усіх стінок верхньощелепних синусів, обох виличних кісток та нижньої стінки правої очниці та закриті переломи: грудини, шести лівих та дев`яти правих ребер з ознаками забиття легень, двобічним пневмогемотораксом, правобічною поширеною підшкірною емфіземою (від шиї до живота), що супроводжувались травматичним (больовим, плевропульмональним) шоком важкого ступеня, а також переломи поперечних відростків першого четвертого поперекових хребців і перелом лівої лонної кістки без зміщення уламків, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен місити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті /частини статті/ закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі Абрамян проти Росії від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі Камасінскі проти Австрії, п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі Пелісьє та Сассі проти Франції, п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі Матточіа проти Італії, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 року у справі Даллос проти Угорщини п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом b п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі Пелісьє та Сассі проти Франції, п. 54, а також Даллос проти Угорщини, п. 47).

Із урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що розгляд кримінального провадження за відсутності конкретного обвинувачення порушує гарантовані законом процесуальні права обвинувачених, у тому числі і їх право на захист, а ухвалене судове рішення за таких обставин у будь-якому разі повинно бути визнане незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Мається на увазі той факт, що суд, засудивши обвинувачених за ч.2 ст.121 КК України, не дотримався вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України щодо змісту вироку, де зазначено, що у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи винуватою:

формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Обвинувачення, яке міститься у вироку місцевого суду відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які спричинили тілесні ушкодження двом потерпілим, що потягли різні наслідки, неконкретизоване, сформульоване одним реченням, суперечливе по своїй суті, як наслідок, незрозуміле, а відтак порушує право на захист останніх.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що вирок Тернопільського міськрайсуду від 05 травня 2016 р. відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підлягає скасуванню.

При цьому, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому при новому розгляді місцевому суду належить з`ясувати усі фактичні обставини справи у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, та, перевіривши інші доводи, зазначені у поданій апеляційній скарзі, прийняти законне та обґрунтоване рішення, давши належну оцінку всім зібраним у справі доказам в їх сукупності.

Разом з тим місцевому суду при новому розгляді кримінального провадження у випадку винесення щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувального вироку слід звернути увагу на неналежне реагування судом на відповідь ст. о/у Тернопільського ВП ГУ Національної поліції в Тернопільській обл. ОСОБА_18 , який на імя начальника Тернопільського ВП ГУ Національної поліції в Тернопільській обл. склав сім рапортів про неможливість встановити місце проживання свідка ОСОБА_17 , яка, за показаннями обвинувачених, була єдиним очевидцем подій, що відбулися між ними та потерпілими по справі.

При цьому на ухвали суду щодо приводу зазначеного свідка, які були винесені судом 8 та 22 грудня 2015 р. (а.с.102,117 т.2), працівниками поліції були дані лише формальні відписки.

Також колегія суддів вважає, що у випадку визнання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 винуватими у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, призначене їм максимальне покарання за даний злочин без урахування вимог, передбачених ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання слід вважати занадто суворим.

Під час нового розгляду місцевому суду необхідно усунути вказані недоліки, повно і всебічно розглянути матеріали кримінального провадження, перевірити обгрунтованість доводів захисників та обвинувачених і постановити законне, обгрунтоване та вмотивоване рішення з дотриманням усіх вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, обвинувачених ОСОБА_7 ОСОБА_6 , їх захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 05 травня 2016 року задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайсуду Тернопільської обл. від 05 травня 2016 р. відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , обвинувачених за ч.2 ст.121 КК України, - скасувати з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2