ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:[1]
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 6 жовтня 2016 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Апеляційного суду Чернівецької області від 17 листопада 2015 року щодо засудженого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, не судимого,
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_5 ,
встановив:
У касаційній скарзі захисник виклав вимогу про зміну вироку апеляційного суду в частині призначеного покарання зі звільненням від його відбування на підставі статей 75, 76 КК України, мотивуючи невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, оскільки апеляційним судом не було повною мірою враховано дані про ОСОБА_6 , виправлення якого можливе без ізоляції від суспільства, з огляду на те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, визнав вину, щиро розкаявся, у потерпілого відсутні претензії матеріального або морального характеру, одружився, дружина вагітна, здійснює нагляд за особою похилого віку, яка потребує стороннього догляду.
Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області

від 25 листопада 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. Цим вироком також вирішено питання щодо процесуальних витрат і долю речових доказів.
Вироком Апеляційного суду Чернівецької області від 24 лютого

2015 року апеляційну скаргу прокурора задоволено, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задоволено частково. Вирок районного суду в частині призначеного покарання скасовано, прийнято рішення вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України та визначено покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді обмеження волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування основного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю два роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України. У решті вирок суду залишено без зміни.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2015 року касаційну скаргу прокурора задоволено. Вирок апеляційного суду від 24 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Вироком Апеляційного суду Чернівецької області від 17 листопада 2015 року апеляційну скаргу прокурора задоволено, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишено без задоволення. Вирок районного суду від 25 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6 у частині призначеного йому додаткового покарання скасовано. Прийнято рішення вважати його засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки. У решті вирок суду залишено без зміни.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 31 серпня 2014 року, приблизно о 6 год. 30 хв., будучи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Ауді-100», державний номерний знак НОМЕР_1 , у салоні якого перебувало двоє пасажирів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на автодорозі сполученням Петричанка Банилів Підгірний Луківці в межах села Верхні Петрівці Сторожинецького району Чернівецької області на вул. Буковинській, рухаючись із перевищенням дозволеної швидкості більш ніж 60 км/год., зі сторони с. Буденець Сторожинецького району Чернівецької області в напрямку с. Купка Глибоцького району Чернівецької області, проїжджаючи 17км+500м зазначеної автодороги, не вибрав безпечної швидкості під час проїзду відрізку дороги, який має заокруглення вліво, не врахував дорожньої обстановки, допустив виїзд керованого ним транспортного засобу за межі проїзної частини вправо з подальшим перекиданням. У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.
Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав подану ним скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не оспорюються, як і кваліфікація дій за цим злочином.
Доводи касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання внаслідок суворості є необґрунтованими.

Суд вважає, що визначене покарання відповідає вимогам статей 50, 52, 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення ним нових злочинів.

Судом при призначенні покарання ОСОБА_6 повною мірою враховано тяжкість вчиненого злочину, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, вчиненим із необережності, дані про його особу, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно за місцем проживання та останнім місцем роботи. Враховано судом і думку потерпілого щодо обрання засудженому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Обставинами, які пом`якшують покарання, визнано щире каяття, повне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відсутність претензій з цього приводу у потерпілого. Обставинами, які обтяжують покарання, визнано вчинення злочину особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, суд на підставі наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, дійшов правильного висновку про пом`якшення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, визначивши його у виді обмеження волі на строк три роки.

Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України, аналогічні наведеним у касаційній скарзі його захисника, всебічно розглянуті апеляційним судом, який відмовив у їх задоволенні, навівши докладні мотиви прийнятого рішення. При цьому рішення апеляційного суду про призначення засудженому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами прийнято на підставі врахування судом першої інстанції обставини, що керування транспортним засобом є основним джерелом існування ОСОБА_6 , яка не була підтверджена належними доказами.
Отже, наведені у касаційній скарзі захисника дані про особу засудженого вже були враховані судами при призначенні покарання, інші дані, які захисник наводить у скарзі і вважає такими, які пом`якшують покарання, зокрема його одруження та укладання договору довічного утримання зі своєю бабусею, не є достатніми для застосування положень ст. 75 КК України.

Суд касаційної інстанції також констатує дотримання судом апеляційної інстанції при новому розгляді вимог ч. 2 ст. 439 КПК України.
З огляду на те, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 376, 434, 436, 438 КПК України, суд

постановив:

Вирок Апеляційного суду Чернівецької області від 17 листопада

2015 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою № 5-2771км16 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_11
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_12
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_1