Справа № 373/733/16-к
В И Р О К
Іменем України
25 травня 2016 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницький кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000113 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, раніше не судимого, солдата, курсанта 4 самохідно-артилерійської батареї 3 навчального самохідно-артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:
26.06.2015 ОСОБА_4 призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та 27.06.2015 наказом №144 командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 зарахований до списків особового складу військової частини та призначений на посаду курсанта 4 самохідно-артилерійської батареї 3 навчального самохідно-артилерійського дивізіону.

У відповідності до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, беззастережно виконувати накази командирів, не допускати негідних вчинків, знати та виконувати свої обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.

В порушення вищевказаних положень 10.07.2015 ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним на строкову службу та проходячи її в умовах особливого періоду, діючи умисно, без поважних причин та без дозволу безпосереднього командира, всупереч інтересам служби залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , внаслідок чого свої службові обов`язки не виконував та проводив час на власний розсуд з 10.07.2015 по 25.04.2016.

У зв`язку з цим ОСОБА_4 притягується до кримінальної відповідальності за ч.4 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні прокурор військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_3 , яка здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, та обвинувачений ОСОБА_4 просили затвердити угоду про визнання винуватості, укладену в м. Переяслав-Хмельницькому, 25.05. 2016 в присутності адвоката ОСОБА_5 .

Обвинувачений та прокурор підтвердили в суді добровільність укладання угоди про визнання винуватості та присутність при цьому адвоката з моменту ініціювання угоди.

За змістом угоди обвинувачений визнав всі фактичні обставини вчиненого ним злочину та беззастережно визнав свою винуватість за ч.4 ст. 407 КК України, що додатково підтвердив в судовому засіданні.

Сторони погодили вид та міру покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 69 КК України арешту строком на п`ять місяців.

Розглядаючи питання затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок, яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до положень ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 407 КК України є тяжким злочином.

Перевіривши матеріали досудового розслідування та дослідивши угоду, судом встановлено, що зміст наданої суду угоди про визнання винуватості відповідає вимогам кримінального закону: викладені в ній обставини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, формулювання обвинувачення є такими як і в пред`явленому прокурором обвинуваченні; кваліфікація кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 є правильною; умови угоди, в тому числі в частині покарання, відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи інтереси сторін чи інших осіб; узгоджене сторонами покарання може бути реально відбуте (виконане) обвинуваченим, виключень для його застосування немає; підстав вважати, що укладання угоди не було добровільним також немає; фактичні обставини вчинення злочину, що визнаються обвинуваченим є достатніми для визнання винуватості.

Перед затвердженням угоди судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені в ч.4 ст. 474 КПК України та наслідки затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені в ч.2 ст. 473, ст. 476 КПК України, а також характер та суть обвинувачення. Скористатись своїм правом на судовий розгляд в загальному порядку обвинувачений не бажає та погоджується з видом та мірою покарання, визначеною в угоді.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в самовільному залишенні військової частини в умовах особливого періоду, військовослужбовець строкової служби ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст. 407 КК України.
Вирішуючи питання призначення узгодженого сторонами покарання, суд виходить з наступного.

Обставини які б у відповідності зі ст. 67 КК України обтяжували покарання винного відсутні.

Разом з тим існує кілька обставин, які згідно п. 1 ст. 66 КК України, пом`якшують відповідальність винного - це щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що проявилось в усвідомленні ОСОБА_4 суспільної небезпечності вчиненого діяння, в засудженні своєї злочинної поведінки та в добровільному наданні показань по обставинам злочину.

Суд також приймає до уваги те, що обвинувачений за місцем служби негативних характеристик не мав, за місцем проживання та за останнім місцем роботи, навчання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Все це в сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вичиненого злочину та дає можливість при призначенні покарання застосувати ст. 69 КК України та перейти до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми кримінального закону.

Отже, суд дійшов висновку про можливість затвердити угоду про визнання винуватості та призначити винному узгоджене сторонами покарання - арешт строком на п`ять місяців.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання слід рахувати з моменту затримання ОСОБА_4 , що мало місце 25.04.2016 та зарахувати в цей строк попереднє ув`язнення у відповідності до положень ч.5 ст. 72 КК України.

Витрати на залучення експерта та речові докази, а також матеріальні збитки - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374, 468, 469, 472- 475 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Дарницького гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 , яка здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим за ч.4 ст. 407 КК України ОСОБА_4 , в присутності адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на п`ять місяців з відбуванням його на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі ч.5 ст. 72 КК України в строк покарання засудженого зарахувати період попереднього ув`язнення з 25.04.2016 по день ухвалення вироку 25.05.2016, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні арешту.

До вступу вироку в закону силу запобіжний захід у виді тримання під вартою -продовжити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області з урахуванням положень ч.4 ст. 394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя