У Х В А Л А

Справа № 183/7239/15

№ 1-кп/183/227/16

22 червня 2016 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000369 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Монгохто Ванінського району Хабаровського краю Російської Федерації, громадянина України, солдата контрактної служби військової частини польова пошта НОМЕР_1 , одруженого, освіта вища, не судимого, який має на утриманні малолітню дитину 2015 року народження, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 413 КК України, -

в с т а н о в и в:
До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 413 КК України разом з угодою про визнання винуватості.

Обвинувачений в судовому засіданні повідомив, що укладена угода не відповідає його волевиявленню, оскільки наслідки укладення угоди йому ніхто не роз`яснював, лише зазначили, що для нього так буде краще, тому просить відмовити в її затвердженні.

Захисник підтримав думку обвинуваченого та просив відмовити в затвердженні угоди.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що у разі відмови обвинуваченого від затвердження угоди, підстав її затверджувати немає.

Дослідивши угоду про визнання винуватості, суд приходить до переконання про неможливість затвердження угоди з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися.

Враховуючи те, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 просив не затверджувати угоду, зазначивши при цьому, що його волевиявлення під час укладення та підписання угоди не було, можливо цілком стверджувати, що існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним.

Аналізуючи пояснення обвинуваченого, його захисника, думку прокурора, який не наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості, суд вважає за необхідне відмовити в затверджені угоди про визнання винуватості.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України у разі якщо суд відмовляє в затверджені угоди, досудове розслідування або судове провадження продовжується в загальному порядку.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення: затвердити угоду або відмовити в затверджені угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.
Враховуючи зазначені вимоги закону, а також те, що угоду надіслано до суду із стадії досудового розслідування, а не досягнуто та надано під час судового провадження, суд, не ставить на обговорення питання про відповідність/невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, а відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 314 та ч. 7 ст. 474 КПК України відмовляє в затверджені угоди та повертає кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в загальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 474 КПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості укладеної 31 жовтня 2015 року в кримінальному провадженні № 0000369.

Повернути кримінальне провадження №0000369 по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 413 КК України прокурору Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1