АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/413/16 Справа № 192/7/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2016 року відносно :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого,
якою відмовлено у задоволенні подання адміністрації Солонянської ВК № 21 та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області про умовно-дострокове його звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що, вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23.06.2011 року, ОСОБА_7 був засуджений за ч.2 ст.187, ч.2 ст.186 КК України на 7 років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

05 січня 2015 року адміністрація СВК-21 та спостережна комісія звернулися до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 на підставі ст.81 КК України.

Відмовляючи в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на те, що до закінчення строку покарання йому залишилося 2 роки 2 місяці 15 днів, протягом усього періоду відбування покарання засуджений заохочувався лише 4 рази, відносився до злісних порушників установленого порядку відбування покарання, тому він не готовий до самокерованої законослухняної поведінки на волі.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду, зазначивши, що він весь час у колонії працював сантехником, за що був заохочений 4 рази, у 2015 році, здобув професію газоелектрозварника. Приймає участь у виховних заходах, які проводяться у колонії, повністю переосмислив своє життя, все усвідомив, вважає, що він довів своє виправлення і умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснення засудженого, який повністю підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 раніше був раніше неодноразово судимий, останній раз за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.186 КК України, які відносяться до категорії тяжких злочинів. Раніше вже звільнявся умовно-достроково у 2001, у 2004 роках. Працевлаштований бригадиром, до праці відноситься сумлінно, має 4 заохочення, мав стягнення, які погашені у встановленому законом порядку. Приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу. Однак відноситься до категорії злісних порушників установленого порядку відбування покарання за зберігання заборонених предметів та вживання алкоголю.

Однак, не зважаючи на задовільну характеристику засудженого, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 свого виправлення не довів, він не готовий до законослухняної поведінки на волі, тим паче, раніше його вже звільняли неодноразово умовно-достроково, але він повертався в колонію.

Підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведення засудженим свого виправлення. Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Разом з тим, від сумлінної поведінки слід відрізняти пристосування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання, тоді як реальна поведінка свідчить про негативну спрямованість особистості, або коли засуджені дотримуються вимог режиму тільки під контролем з боку адміністрації.
Про сумлінну працю засудженого додатково може свідчити отримання ним заохочень, передбачених відповідним законодавством (трудовим, кримінально-виконавчим, військовим), яких в матеріалах провадження немає.
Виходячи з матеріалів, які були предметом дослідження суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав того, що поведінка засудженого ОСОБА_7 під час відбування покарання є зразковою та свідчить про його повне виправлення і обґрунтовано відмовив у задоволенні подання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженому, який знаходиться під вартою в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: