Єдиний унікальний номер 0503/8286/2012 Номер провадження 11/775/40/2016

ПОСТАНОВА

09 вересня 2016р. суддя Судової палати з кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2

при секретарі судового засідання ОСОБА_3

провівши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області попередній розгляд кримінальної справи відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 115 ч.2 п.10,13, 153 ч.3 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01.03.2016р. ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 115 ч.2 п.10,13, 153 ч.3 КК України та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який вважав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 такими, що не відповідають вимогам ст. 350 КПК України (1961р.) дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що справа підлягає поверненню до суду першої інстанції за таких підстав.

Кримінальну справу призначено до апеляційного розгляду за апеляціями прокурора Артемівської міської прокуратури Донецької області ОСОБА_5 (далі-прокурора), обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01.03.2016р. та апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , на окрему ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01.03.2016р.

Суд першої інстанції при прийнятті апеляцій прокурора та захисника ОСОБА_6 не перевірив їх належним чином на відповідність вимогам ст. 350 КПК України (1961р.) та прийняв до розгляду в апеляційній інстанції.

Як видно в апеляції прокурор прохає змінити вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01.03.2016р. відносно ОСОБА_4 , зазначивши у формулюванні обвинувачення визнаного судом доведеним кваліфікуючу ознаку будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 152 КК України, а також в резолютивній частині вироку вказати про стягнення судових витрат за рахунок держави.

Відповідно до ст. 373 КПК України(1961р.) апеляційний суд змінює вирок суду першої інстанції у випадках: 1) пом`якшення призначеного покарання, коли визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого; 2) зміни кваліфікації злочину і застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин; 3) зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і кваліфікації злочину; 4) в інших випадках, коли зміна вироку не погіршує становища засудженого.

Проте вказані вище прохання апелянта потребують збільшення обсягу обвинувачення, а в цьому випадку апеляційний суд у відповідності з вимогами ч.1 ст. 378 КПК України (1961р.) скасовує вирок суду першої інстанції та постановляє свій вирок.

Що стосується апеляції захисника ОСОБА_7 , то в ній конкретно не зазначено, показання яких саме свідків у вироку не відповідають фактично наданим показанням в судовому засіданні.

Не наведено також в апеляції, які саме свідки піддавались тиску з боку прокурора, який диктував їм, що говорити, залишав зал судового засідання та змушував вже допитаних свідків повторно давати інші пояснення на ті самі питання.

Також відсутня конкретика при зазначенні письмових та усних клопотань підсудного та захисника, у задоволенні яких було безпідставно відмовлено.

Що стосується доводів апеляції про запевнення судом у складі трьох суддів потерпілої та його підзахисного про призначення ОСОБА_4 за будь-яких обставин покарання у виді довічного позбавлення волі, то апелянтом також не надані докази на обґрунтування зазначених доводів.

Також захисником ОСОБА_7 в апеляції не зазначено, яким чином протоколи огляду місця події від 11.11.2010р. та 13.11.2010р. суперечать, як формулюванню обвинувачення визнаного судом доведеним, так і показанням ОСОБА_4 , які були покладені в обґрунтування висновків суду першої інстанції.

Крім того, в апеляції не конкретизовано, які саме показання ОСОБА_4 в судовому засіданні були невмотивовано відхилені судом.

Апеляція захисника ОСОБА_7 носить загальний характер, без зазначення конкретних доводів, з яких він вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та невмотивованим.

Крім того, ні прокурором, ні захисником ОСОБА_7 при обґрунтуванні своїх доводів про необхідність зміни або скасування вироку суду першої інстанції не зазначено жодного посилання на аркуші справи, де знаходиться той доказ, на який посилається апелянт.

В порушення вимог ст. 352 КПК України (1961р.) суд першої інстанції, незважаючи на зазначені недоліки апеляції прокурора та захисника ОСОБА_7 , прийняв їх та призначив до розгляду в суді апеляційної інстанції.

Вважаю, що зазначені недоліки апеляції прокурора та захисника ОСОБА_7 унеможливлюють прийняття їх до розгляду в апеляційній інстанції, тому вважаю необхідним повернути кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 115 ч.2 п.10,13, 153 ч.3 КК України до суду першої інстанції для виконання вимог ст. ст. 351, 352 КПК України (1961р.).

На підставі викладеного та керуючись ст. 357 КПК України (1961р.),

ПОСТАНОВИЛА:

Кримінальну справу відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 115 ч.2 п.10,13, 153 ч.3 КК України повернути до Артемівського міськрайонного суду Донецької області для виконання вимог ст. ст. 350, 351, 352 КПК України (1961р.).

Постанова попереднього розгляду справи апеляційним судом оскарженню не підлягає.