Ухвала
іменем України
20 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Погребищенського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 10 березня

2016 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР

за № 0000213
в с т а н о в и л а:
Вироком Погребищенського районного суду Вінницької області

від 17 листопада 2015 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. В. Коровинці Чуднівського району Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , інваліда третьої групи загального захворювання, раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 345 КК України до 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Згідно ч. 5 ст. 74 КК України та ч. 2 ст. 373 КПК України ОСОБА_4 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Також зазначеним вироком вирішено долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 10 березня 2016 року вирок стосовно ОСОБА_4 в частині призначення покарання змінено та виключено з резолютивної частини вироку вказівку про звільнення засудженого від покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

На підставі ч. 5 ст. 74, п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_4 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Як вбачається з копій судових рішень, ОСОБА_4 засуджено за злочин вчинений за таких обставин.

02 травня 2010 року в період часу з 21 год 00 хв до 22 год 30 хв в

с. Прибережне Оратівського району Вінницької області біля магазину,

що належить СТ «Лаванда», який розташований по вул. Радянська, 4, під час перевірки повідомлення жительки с. Прибережне Оратівського району Вінницької області ОСОБА_5 щодо ОСОБА_6 , яка проводилась дільничним інспектором СДІМ Оратівського РВ УМВС України у Вінницькій області лейтенантом міліції ОСОБА_7 , о/у СБНОН Оратівського РВ УМВС лейтенантом міліції ОСОБА_8 , слідчим СВ Оратівського РВ УМВС лейтенантом міліції ОСОБА_9 , інспектором ДПС ВДАІ Оратівського РВ УМВС прапорщиком міліції ОСОБА_10 , ОСОБА_4 умисно перешкоджаючи виконанню працівниками міліції службових обов`язків, які полягали в намаганні доставити в Оратівську ЦРЛ ОСОБА_6 для проведення в подальшому її медичного освідування з метою встановлення наявності у останньої ступеню алкогольного сп`яніння та тілесних ушкоджень, двічі, в усній формі, висловлював на адресу оперуповноваженого СБНОН Оратівського РВ УМВС України лейтенанта міліції ОСОБА_8 погрози насильством, які полягали у висловлюванні на його адресу погрози завдати удару в область голови. Дані погрози на свою адресу ОСОБА_8 сприйняв реально, оскільки засуджений поводився агресивно, на зауваження та пропозиції заспокоїтись не реагував, висловлювався нецензурною лайкою та на підвищених тонах намагався приблизитись до потерпілого.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 ставить питання про перегляд судових рішень щодо нього та закриття кримінального провадження. Зазначає про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Засуджений оскаржує фактичні обставини справи та вказує на неповноту та однобічність досудового розслідування та судового розгляду.

Зазначені обставини були предметом розгляду судів першої й апеляційної інстанцій і їм дана належну оцінку. Відповідно до вимог ст. 433 КПК України вони перегляду в касаційному порядку не підлягають. Тому при розгляді доводів цієї касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі засудженого,

та надані до скарги копії судових рішень, касаційний суд дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Як вбачається з касаційної скарги, засуджений вважає, що кримінальне провадження щодо нього повинно бути закритим на підставі п. 2 ч. 1

ст. 284 КПК України.

У той же час вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, встановленого ч. 1 ст. 345 КК України за викладених у вироку обставин доведено об`єктивними доказами, які перевірені у передбаченому законом порядку і є допустимими.
Зокрема, висновки про винуватість ОСОБА_4 суд обґрунтував дослідивши:

пояснення потерпілого ОСОБА_8 , який вказав, що коли вони намагалися взяти пояснення у ОСОБА_6 з приводу повідомлення ОСОБА_5 , та засуджений своїми діями заважав взяти у неї пояснення, кричав. ОСОБА_6 на адресу працівників міліції висловлювалася нецензурними словами. Коли до місця події приїхали перший заступник начальника Оратівського РВ УМВС, дільничний та слідчий ОСОБА_9 останній запропонував дану подію сфотографувати на свій мобільний. Коли ОСОБА_4 це помітив то хотів нанести йому тілесне ушкодження та погрожував, що дасть йому кулаком в голову. Вказані дії потерпіли сприймав як реальну загрозу;

пояснення свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які розповіли про агресивну поведінку засудженого та про його словесні погрози ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції здійснив посилання на відеозапис подій від 02 травня 2010 року, після перегляду якого прийшов до висновку, що ОСОБА_4

зі словами погрози намагався підійти до ОСОБА_8 , який проводив відео зйомку.

Також судом здійснено посилання на:

протокол огляду місця події від 19 грудня 2013 року, згідно якого ОСОБА_9 добровільно видав флеш-картку «мікро-СД» із його мобільного телефону на якій наявний відеозапис подій 02 травня 2010 року біля магазину СТ «Лаванда» в с. Прибережне Оратівського району та фото таблицю до нього;
постанову про визнання та приєднання речових доказів до кримінального провадження від 19 грудня 2013 року, відповідно до якої флеш-картку

«мікро-СД» про події, які відбувалися біля магазину СТ «Лаванда» визнано речовим доказом;

постанову про визнання та приєднання речових доказів до кримінального провадження від 19 грудня 2013 року, відповідно якої «СД» - диск про події, які відбувалися біля магазину СТ «Лаванда», визнано речовим доказом;

журнал реєстрації заяв та повідомлень про злочини в період з 25 січня

2010 року по 26 липня 2010 року Оратівського РВ УМВС України у Вінницькій області.

Доводи засуджено щодо того, що судом було порушено п. 1 ч. 1

ст. 410 КПК України, про що йдеться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2012

№ 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» та не допитано матір свідка ОСОБА_6 є такими, що не відповідають дійсності.

Як вбачається з копій судових рішень свідок ОСОБА_16 давала пояснення в суді першої інстанції та її пояснення суд оцінив критично.

Твердження засудженого, що працівники міліції діяли поза межами виконання службових обов`язків, а тому будь-які погрози, які були направлені по відношенню до них під час вчинення таких дій не можуть бути кваліфіковані як злочин передбачений ч. 1 ст. 345 КК України є помилковими.

Вказану обставину перевірено судом апеляційної інстанції та зазначено, що ОСОБА_8 на той час був діючим працівником органу внутрішніх справ, виконував службові обов`язки у складі слідчо-оперативної групи. Крім того, відповідно ст. 342 КК України, працівники правоохоронних органів можуть визнаватися потерпілими не тільки тоді, коли вони виконували свої службові обов`язки, перебуваючи безпосередньо на службі, діючи за наказом чи розпорядженням, а й тоді, коли вони діяли в межах своїх повноважень з власної ініціативи.

Такі процесуальні порушення як не сповіщення про дати судового засідання та пропуск строку проголошення повного тексту судового рішення, про що вказує засуджений, колегія суду касаційної інстанції вважає недоведеними. Крім того, наявність таких порушень не є підставою для скасування постановлених щодо нього судових рішень

ОСОБА_17 , щодо того, що судом не зазначено чому суд критично віднісся до показань самого засуджено, свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_16 є такими, що не відповідають дійсності, оскільки у вироку зазначено, що вони спростовуються показаннями потерпілого, свідків відеозаписом подій від 02 травня 2010 року.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є належним чином вмотивованою й обґрунтованою.

Інших доводів, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень щодо ОСОБА_4 у його касаційній скарзі не наведено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону колегією суддів не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги засудженого і відкриття касаційного провадження немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на вирок Погребищенського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 10 березня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3