Справа № 526/923/16-к
Провадження № 1-кп/526/82/2016

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року м. Гадяч
Гадяцький районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Гадяч кримінальне провадження № 0000320 від 12.04.2016 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веприк Гадяцького району Полтавської області, не працюючого, освіта середньо спеціальна, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України, суд,
В С Т А Н О В И В:
12.04.2016 року близько 11 год. 30 хв. ОСОБА_5 , з метою викрадення силосної кукурудзи, на мотоциклі марки МТ-10-36, державний номерний знак НОМЕР_1 прибув на територію МТФ №1 СТОВ імені Щорса в с. Веприк Гадяцького району, та маючи умисел на незаконне заволодіння майном СТОВ імені Щорса, з корисливих спонукань, протиправно, шляхом вільного доступу, таємно викрав силосну кукурудзу вагою 86 кг, вартістю по 0,25 грн. за 1 кг, на загальну суму 21 грн. 50 коп., яку завантажив до коляски мотоцикла, але дані дії були помічені головним технологом ПрАТ «Райз Максимко» ОСОБА_6 , ігноруючи якого намагався з викраденим втекти, але був затриманий останнім, в зв`язку з чим ОСОБА_5 з причин, що не залежали від його волі не вчинив всіх дій, які вважав за необхідне для доведення даного злочину до кінця.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15, ч.1 ст.186 КК України.
20.04.2016 року між представником потерпілого ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 на підставі ст. ст. 468, 469, 471, 473, 474 КПК України укладена угода про примирення. Згідно з укладеною угодою ОСОБА_5 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України, тобто замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Представник потерпілого ОСОБА_4 будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_5 , з приводу скоєння злочину не має.
Сторонами погоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 , буде призначене покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступних обставин.
Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, рішення про затвердження угоди.
Вимогами ч. 3 ст.469 КПК України встановлено, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 , беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину та погоджується на призначення узгодженого покарання. Злочин, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, відповідно до статті 12 КК України є злочином середньої тяжкості.
Представник потерпілого юридичної особи ОСОБА_4 будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, що підтверджується матеріалами кримінального провадження та представник потерпілого підтвердив це під час проведення підготовчого судового засідання. Отже, в даному кримінальному провадженні можливе укладання угоди про примирення.
Прокурор під час судового засідання зазначив, що укладена угода про примирення відповідає вимогам закону та може бути затверджена судом.
Суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє права, передбачені ч.5 ст.474 КПК України. Обвинувачений та потерпілий розуміють наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені ст. 473 КПК України. Судом встановлено, відповідно до ч. 6 ст. 474 КПК України, що укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені в угоді.
Суд зазначає, що зміст угоди відповідає вимогам ст.471 КПК України та положенням закону, правова кваліфікація злочину є правильною, умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони добровільно уклали угоду про примирення та примирилися, зобов`язання взяті за угодою обвинуваченим можуть бути виконані повністю. Судом не встановлені підстави для відмови у затвердженні угоди, що передбачені ч.7 ст.474 КПК України.
Таким чином, дії ОСОБА_5 підлягають кваліфікації за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України, тобто замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання, є щире каяття у вчиненому злочині і активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які відповідно ст.67 КК України обтяжують покарання не вбачається.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він має постійне місце мешкання, за яким характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, не працює, раніше не судимий.
Суд зазначає, що узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення.
Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати відсутні.
Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про примирення від 20.04.2016 року у кримінальному провадженні, № 0000320 від 12.04.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України укладену між представником потерпілого юридичної особи ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень (вісімсот п`ятдесят гривень 00 коп.).
Речовий доказ по кримінальному провадженню, а саме: мотоцикл марки МТ-10-36, державний номерний знак НОМЕР_2 (який згідно розписки знаходяться на зберіганні у ОСОБА_5 ) - повернутими ОСОБА_7 , як законному власнику.
Речовий доказ по кримінальному провадженню, а саме: силосну кукурудзу вагою 86 кг, (яка згідно розписки знаходяться на зберіганні у ОСОБА_8 ) - вважати повернутим власнику ПрАТ «Райз Максимко».
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Полтавської області через Гадяцький районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити (направити) прокурору, обвинуваченому та потерпілому.
Суддя - ОСОБА_1