ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/2834/16-к
Провадження № 1-кп/636/371/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2016 року
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чугуєва Харківської області кримінальне провадження № 0000423 від 03 червня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка, Хустського району, Закарпатської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, стрільця 2 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 , солдата, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
встановив:
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014, затвердженого Законом України від 22 липня 2014 року № 1595-VIІ, 06 серпня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації.

06 серпня 2015 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 № 160 солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 та призначений на посаду стрільця 2 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону зазначеної військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу захист Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності України конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Відповідно до вимог ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, зобов`язаний свято та непорушно дотримуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватись Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Однак, солдат ОСОБА_4 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення.

18 березня 2015 року солдат ОСОБА_4 виявив небажання проходити військову службу та вирішив самовільно залишити місце дислокації військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 .

18 березня 2015 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації в особливий період, реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, порушив вимоги зазначеного вище законодавства та самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 . Цього ж дня, солдат ОСОБА_4 , діючи з метою тимчасово ухилитись від військової служби убув за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Незаконно перебуваючи поза місцем служби за вказаною адресою, солдат ОСОБА_4 проводив час вільно, на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків.

23 червня 2016 року солдат ОСОБА_4 припинив ухилятись від військової служби, повернувшись до військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 та до органів військової прокуратури із зізнанням.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся та повністю підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини. За згодою сторін згідно ст. 349 ч. 3 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі як покази свідків та інших доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніхто не оспорює.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер і ступінь скоєного злочину, конкретні обставини справи та дані про особу обвинуваченого, а саме: раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, відсутність судимості.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає з`явлення з зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено. Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, а також враховуючи дані про особу, суд вважає за можливе визначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

Цивільний позов не заявлений. Судових витрат та речових доказів по даному кримінальному провадженню не має. На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 407 КК України, ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись для реєстрації до органів кримінально-виконавчої системи.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1