Провадження № 1-кп/537/29/2016
Справа № 537/4060/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.05.2016 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кременчук Полтавської області кримінальне провадження, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 09.08.2014 року за №0000349, по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, який не працює, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, -

в с т а н о в и в :
Органами досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у злочині проти безпеки руху та експлуатації транспорту, передбаченому ч.3 ст.286 КК України, вчиненому за наступних обставин.

09.08.2014 року близько 13 год. 45 хв. в м. Кременчук по вул. Котлова, зі сторони вул. Кіровоградській до вул. О.Сербіченко, ОСОБА_9 керуючи автомобілем "КамАЗ-5511" д.н.з. НОМЕР_1 порушив вимоги п.12.3 Правил Дорожнього руху України, а саме не вжив негайних заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди, та допустив зіткнення з автомобілем "ВАЗ-2107" д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався в зустрічному напрямку, виїхавши на смугу зустрічного руху, тобто смугу руху водія ОСОБА_9 , для виконання маневру обгону попутних транспортних засобів та знаходився в стадії маневру з поверненням на свою смугу руху.

В наслідок зіткнення водій автомобіля "ВАЗ-2107" ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження тяжкого ступеню за ознакою небезпеки для життя в момент спричиненя відносно живої особи, у вигляді тупої сполученої травми (полі травми): відкрита черепно-мозкова травма у вигляді забійних ран лобної ділянки та обличчя, саден обличчя, крововиливу в м`які покриви голови, перелому кісток черепа, крововиливу під м`яку мозкову оболонку та в речовину головного мозку. Закрита травма тулуба та кінцівок у вигляді ділянки осадження шкіри грудної клітки, живота, верхніх та нижніх кінцівок; повного відлому грудини на рівні 5-го міжреберного проміжку, множинних переломів ребер по кількох анатомічних лініях, перелому лівої лопатки з крововиливами в місцях переломів, розриву навколосерцевої сорочки, серця, наявність вільної крові в плевральних порожнинах, крововиливів по задній поверхні обох легень, розриву тканини лівої нирки, крововиливу у жирову капсулу правої нирки, наявність вільної крові у червній порожнині; перелому лівої лопатки, скалкових переломів лівої ліктьової та променевої кісток з крововиливами в проекції переломів. В результаті множинних травм із залученням кількох ділянок тіла у ОСОБА_10 виник травматичний шок, від якого він помер.

В наслідок зіткнення пасажир автомобіля "ВАЗ-2107" ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження тяжкого ступеню за ознакою небезпеки для життя в момент спричиненя відносно живої особи, у вигляді відкритої черепно-мозкової травми забійної рани лобної ділянки, саден обличчя, крововиливу в м`які покриви голови, перелому кісток черепа, крововиливу під м`яку мозкову оболонку. Закрита травма грудної клітки у вигляді осадження шкіри грудної клітки, поперечного перелому грудини, множинних переломів ребер по кількох анатомічних лініях, з крововиливами в місцях переломів, розриву тканини лівої легені, наявність вільної крові в плевральних порожнинах. Тупа травма живота у вигляді розриву печінки, крововиливу у жирову капсулу лівої нирки, наявність вільної крові у черевній порожнині. В результаті множинних травм із залученням кількох ділянок тіла у ОСОБА_11 виник травматичний шок, від якого він помер.

В судовому засіданні ОСОБА_9 не визнав вину у злочині, передбаченому ч.3 ст.286 КК України, в якому він обвинувачується. ОСОБА_9 дав суду показання, що 09.08.2014 року приблизно о 13 год. 45 хв. він керував автомобілем "КамАЗ-5511" д.н.з. НОМЕР_1 в м. Кременчук, рухаючись по своїй смузі руху зі швидкістю 40-45 км/год. Коли він виїхав із-за повороту, по зустрічній смузі рухався автомобіль ГАЗЕЛЬ, з-за якого несподівано на його смугу руху виїхав автомобіль ВАЗ-2107. ОСОБА_9 стверджував, що одразу вжив екстренне гальмування та зупинив автомобіль КАМАЗ, яким він керував. Проте незважаючи на вжиті ним заходи, автомобіль ВАЗ в`їхав в його автомобіль КАМАЗ, який на момент зіткнення вже зупинився. Від зіткнення КАМАЗ розвернуло, автомобіль ВАЗ отримав пошкодження, а водій та пасажир автомобіля ВАЗ отримали тілесні ушкодження, від яких померли на місці. ОСОБА_9 вважав, що не порушував правил дорожнього руху, вжив заходи для уникнення дорожньо-транспортної пригоди, миттєво зупинивши керуємий ним транспортний засіб. Причиною зіткнення транспортних засобів і наслідків, що настали, стало порушення водієм ВАЗ ОСОБА_10 правил дорожнього руху, оскільки він не впевнившись у безпеці маневру виїхав на зустрічну смугу руху зі швидкістю близько 90 км/год, внаслідок чого фактично здійснив лобове зіткнення транспортних засобів. ОСОБА_9 заперечував доводи експерта ОСОБА_12 про те, що він спочатку здійснив маневр на зустрічну смугу руху, а потім зупинив транспортний засіб. В обгрунтування ОСОБА_9 зазначив, що розташування коліс автомобіля КАМАЗ та слідів його гальмування, на які посилався експерт в своїх доводах, пов`язано з тим, що при екстренному гальмуванні з технічних причин у автомобіля КАМАЗ закинуло задню частину і повело на зустрічну смугу руху, а потім при зіткненні ще розвернуло. Разом з тим автомобіль ВАЗ фактично здійснив лобове зіткнення, піддавшись деформації, вдарив колеса автомобіля КАМАЗ, розвернувши їх в напрямку свого руху. КАМАЗ виготовлений ще в радянські часи, не має автоматичної антиблокувальної системи, у зв`язку з чим одне колесо гальмує дужче за інше, тому автомобіль повело в сторону при гальмуванні. Після ДТП ОСОБА_9 просив водія автомобіля ГАЗЕЛЬ викликати швидку медичну допомогу для потерпілих та міліцію. ОСОБА_9 сприяв слідству встановити істину у справі. Через деякий час навесні 2015 року ОСОБА_9 зателефонував слідчій, повідомив, що йому необхідно провести формальну дію, просив привезти автомобіль КАМАЗ на місце ДТП. ОСОБА_9 зкерував свій автомобіль КАМАЗ на місце ДТП, після чого закрив його та пішов по своїх справах. Що робив слідчий йому не роз`яснювали. На той час ОСОБА_9 мав процесуальний статус свідка, до участі у проведенні слідчої дії його не запрошували, з протоколом не ознайомлювали. Враховуючи, що він зачинив автомобіль КАМАЗ, тому за його відсутності інші особи не могли зрушити автомобіль з місця чи сісти в нього. ОСОБА_9 вважав, що не допускав порушень правил дорожнього руху, які стали причиною зіткнення транспортних засобів і наслідків, що настали, а тому в його діях відсутній склад злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, у зв`язку з чим просив суд ухвалити виправдувальний вирок.

Суд, дослідивши представлені докази, вважає недоведеним вчинення ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, виходячи з наступних обставин.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. У випадках, передбачених цим Кодексом, повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення може здійснюватися слідчим за погодженням із прокурором.

Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленому в ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

В ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню насамперед подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. (ст. 84 КПК України).

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним Кодексом України. (ст. 85, ст. 86 КПК України).

Відповідно статті 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Статтею 94 КПК України, передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Також Європейський суд з прав людини в своїй практиці встановив порушення презумпції невинуватості у зв`язку з неврахуванням конкретних, суттєвих і важливих аргументів, наведених захистом, у вироку, на підставі якого засуджено особу (рішення у справі Нечипорук і Йонкало проти України (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04)

Факт, що 09.08.2014 року близько 13 год. 45 хв. по вул. Котлова в м. Кременчук сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля "КамАЗ-5511", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_9 , та автомобіля "ВАЗ-2107", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , в якому знаходився пасажир ОСОБА_11 , а також наслідки дорожньо-транспортної пригоди у виді пошкодження транспортних засобів та спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , від яких вони померли, підтверджені окрім пояснень обвинуваченого, ще наступними доказами.

Так, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 дала показання, що ОСОБА_10 за життя був її чоловіком. ОСОБА_10 зазвичай не зловживав алкоголем, не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_7 не пам`ятає, щоб її чоловіка притягували до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху. За два місяці до події, вони придбали автомобіль ВАЗ приблизно за 15000,00 грн. В останнє вона бачила ОСОБА_10 в день аварії, коли він збирався на заробітки та спитав її, де ключі від автомобіля. ОСОБА_7 не зрозуміла, чому ОСОБА_10 не взяв документи на автомобіль, оскільки вони лежали поряд з ключами. Ввечері ОСОБА_10 не повернувся додому, тому вона його розшукувала, звертаючись в правоохоронні органи та в медичні установи. У зв`язку з чим працівники міліції запросили її на впізнання трупа, який помер в ДТП та виявлений без документів. Вона впізнала пред`явлений їй труп, це був її чоловік ОСОБА_10 . Враховуючи, що під час керування транспортним засобом ОСОБА_10 порушив вимоги ПДР, а в його крові виявлено алкоголь в кількості, що відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння, тому ОСОБА_7 просила не карати суворо обвинуваченого ОСОБА_9 .

Потерпіла ОСОБА_13 повідомлялась про місце і час розгляду справи відповідно до вимог закону, проте диспозитивно розпорядившись своїми правами подала заяву про розгляд справи без її участі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 дав показання. Він повідомив, що з моменту події сплинуло багато часу, тому він не пам`ятає подробиць. Приблизно в 2014 році в теплу пору року в денний час він керував автомобілем Шевроле Авео в напрямку з м. Кременчук в с. Павлиш. Коли він проїжджав по дамбі, назву вулиці він точно не пам`ятає, він їхав зі швидкістю потоку 50-60 км/год. Рух був великий, дорога вузька. Попереду нього їхали декілька автомобілів, в тому числі Газель з будкою. Позаду нього їхав автомобіль ВАЗ-2107, водій якого поводив себе неадекватно. Автомобіль ВАЗ намагався здійснити його обгін, в тому числі з правої сторони, але йому це не вдавалося. Він сигналив, підганяв, не тримав дистанцію. ОСОБА_14 та його діти і жінка злякалися. Потім автомобіль ВАЗ обігнав його з лівої сторони. Автомобіль ВАЗ рухався швидкістю приблизно 80-90 км/год, в ньому знаходилися 2 чоловіка. ОСОБА_14 повідомив, що не може вказати точну траекторію руху автомобіля ВАЗ, після того як останній його обігнав. ОСОБА_15 бачив як автомобідь ВАЗ рухався по дорозі із однієї сторони в іншу. Після того, як автомобіль ВАЗ його обігнав, ОСОБА_14 не міг його бачити, бо попереду були інші автомобілі, крім того він заспокоював своїх дітей та дружину, обертаючись до них. Коли автомобіль ВАЗ його обігнав, то він ще збільшив швидкість. ОСОБА_14 не одразу побачив КАМАЗ, оскільки останній виїхав із-за повороту назустріч. Автомобіль КАМАЗ або стояв, або рухався по своїй смузі руху дуже повільно зі швидкістю 10-20 км/год. Зіткнення відбулося миттєво. ОСОБА_14 не пам`ятає, чи бачив він сам удар автомобілів. Він чув вибух та бій скла, після цього бачив як автомобіль ВАЗ підстрибнув. Фактично між КАМАЗ та ВАЗ було лобове зіткнення. ОСОБА_14 не міг назвати відстань від місця його обгону автомобілем ВАЗ до місця зіткнення.

Свідок ОСОБА_16 під час допиту в судовому засіданні дав показання, що точно він не пам`ятає події ДТП, оскільки сплинуло багато часу. Приблизно в 2014 році, він їхав разом із ОСОБА_14 в Шевроле Авео. Попереду них їхали біля 15-16 машин. Він помітив як позаду їх намагався обігнати автомобіль "Жигулі" білого кольору. Водій автомобіля поводив себе неадекватно. Він їхав по всій дорозі із сторони в сторони. Він намагався обігнати їх з лівої та правої сторони, подавав світлові та звукові сигнали. Коли автомобіль "Жигулі" здійснив їх обгін, таким же чином він продовжив рухатися і далі, а саме їхав по всій дорозі із сторони в сторони, виїжджаючи на зустрічну смугу і повертаючись на свою смугу руху. ОСОБА_16 повідомив, що не бачив автомобіля КАМАЗ, не бачив самого моменту зіткнення, лише відповідний звук. Після ДТП всі машини зупинилися. Тоді він побачив, що автомобіль "Жигулі" зіткнувся з автомобілем "КАМАЗ".

В судовому засіданні свідок ОСОБА_17 дав показання. Він повідомив, що з моменту події сплинуло багато часу, тому він не пам`ятає подробиць. Приблизно влітку 2014 року в денний час він керував грузопасажирським автомобілем ГАЗЕЛЬ з будкою в напрямку з м. Комсомольськ в м. Олександрію зі швидкістю до 50 км/год. В його автомобілі було ще 5 пасажирів. За Крюківським мостом назву вулиці він не знає, де 2 магазини один проти одного та пішохідний перехід, попереду нього не було автомобілів, позаду автомобілі були. ОСОБА_17 почув рев і побачив збоку від себе автомобіль ВАЗ жовтого кольору, який рухався по зустрічній смузі руху зі швидкістю близько 100 км/год. В цей момент із-за повороту виїхав автомобіль КАМАЗ зі швидкістю приблизно 40-50 км/год. І одразу відбулося зіткнення автомобіля ВАЗ з автомобілем КАМАЗ. Зіткнення сталося одразу після повороту, коли водій автомобіля КАМАЗ завершив маневр, йому обмежували видимість поворот та дерева. Водій КАМАЗ не міг уникнути зіткнення, оскільки не міг бачити автомобіль ВАЗ раніше, також він не міг звернути, бо там розташовані дерева та знаходились люди. ОСОБА_17 також побачив автомобіль ВАЗ, лише коли останній знаходився збоку від нього на зустрічній смузі руху, він не бачив момент виїзду ВАЗ на зустрічну смугу руху. Він не може вказати по якій смузі рухався автомобіль ВАЗ до початку його обгону. КАМАЗ їхав з невеликою швидкістю, одразу зупинився. Після зіткнення КАМАЗ не відсунув автомобіль ВАЗ. Автомобіль ВАЗ від зіткнення відкинуло на його автомобіль. Подія трапилася миттєво. Тому ОСОБА_17 не встиг загальмувати до зіткнення. Він почав гальмувати лише після зіткнення, коли на нього впав автомобіль ВАЗ.

Свідок ОСОБА_18 під час допиту в судовому засіданні повідомив суду, що влітку 2014 року він виїжджав з газової заправки. Бачив, як по вулиці на шаленій швидкості мімо нього проїхав автомобіль "Жигулі", який рухався неадекватно. Він майже штовхав інші машини, не вписувався в дорогу. ОСОБА_18 на своєму автомобілі ОСОБА_19 їхав позаду. Тому він не бачив як рухався автомобіль ВАЗ попереду нього, також він не бачив самого зіткнення, оскільки попереду було більше 4-5 машин, а він їхав останнім. Під час руху він не бачив автомобіль ГАЗЕЛЬ, а побачив її лише, після зіткнення, коли зупинився. Він лише побачив як із-за повороту назустріч виїхав автомобіль КАМАЗ на дуже маленькій швидкості. Самого зіткнення він не бачив.

Свідок ОСОБА_20 дав суду показання про те, що влітку 2014 року в денний час він їхав в автомобілі Опель Астра по вул. Котлова в центр м. Кременчук. Перед ним їхав КАМАЗ на низькій швидкості приблизно 40-45 км/год. ОСОБА_20 намагався його обігнати. Для здійснення цього маневру він висунув автомобіль трохи вліво по руху від КАМАЗ. Але попереду на зустрічній смузі руху він побачив ОСОБА_21 , із-за якої на обгін виїжджав ВАЗ. Він бачив половину автомобіля ВАЗ, який виїжджав зі своєї смуги ближче до центру дороги, а саме одну фару та включений сигнал повороту. ОСОБА_20 вирішив, що здійснити обгін буде небезпечним та повернувся повністю на свою смугу руху. Одночасно КАМАЗ екстренно загальмував. І тут же ОСОБА_20 почув звук удару, від якого КАМАЗ розвернуло. Від такого екстренного гальмування автомобіля КАМАЗ, автомобіль ОСОБА_20 також майже не зіткнувся з ним. Вся подія відбулася миттєво. Автомобіль ВАЗ пішов на обгін, коли дорога виходила на поворот, тому не проглядалася. Внаслідок ДТП всі автомобілі зупинилися. ОСОБА_20 не міг вказати відстань до автомобіля ВАЗ на початку обгону ним автомобіля ГАЗЕЛЬ. Він не намагався підійти близько до ВАЗ, але бачив в ньому водія та пасажира.

Допитана свідок ОСОБА_22 дала показання, що вона працює поваром в кафе «Шинок», розташованому в м. Кременчук вул. Котлова 144. В серпні 2014 року приблизно о 13-14 годині вона працювала на своєму робочому місці, почула звук 2 ударів. Тоді вона вийшла на вулицю, побачила, що напроти дверей кафе на дорозі зіткнулись КАМАЗ та ВАЗ, від чого також постраждав автомобіль ГАЗЕЛЬ. Водій КАМАЗ не перебував в стані алкогольного сп`яніння. Проте на її думку, водій ВАЗ молодий чоловік та його пасажир чоловік у немолодому віці були в стані сильного алкогольного сп`яніння, оскільки на відстані більше ніж 1 м від їх автомобіля було чути запах алкоголю. Автомобіль КАМАЗ стояв на своїй смузі руху, а автомобіль ВАЗ на зустрічній смузі руху. Від зіткнення автомобіль КАМАЗ розвернуло. Саме зіткнення автомобілів вона не бачила.

Згідно з протоколом огляду дорожньо-транспортної пригоди та фототаблиці до нього, складеними 09.08.2014 року слідчим ОСОБА_23 , за участю спеціаліста ОСОБА_24 , слідчого ОСОБА_25 , в присутності понятих ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , оглянуто місце ДТП в м. Кременчук по вул. Котлова неподалік від буд. №119, елементи дороги горизонтальна ділянка, пряма в плані. В автомобілі ВАЗ-2107 знаходяться два трупа на місці водія чоловік приблизно 40 років, на передньому пасажирському сидінні чоловік приблизно 50 років з вусами на обличчі.

Згідно з протоколом огляду транспортного засобу, складеним 09.08.2014 року слідчим ОСОБА_23 в присутності водія ОСОБА_9 , понятих ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , оглянуто автомобіль ВАЗ-2107, д.н.з. НОМЕР_2 , встановлено, що передня частина по багажне відділення повністю деформована.

Висновком експерта №498 від 26.09.2014 року встановлено, що при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження тяжкого ступеню, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення відносно живої особи, у вигляді тупої сполученої травми (політравми). А саме відкрита черепно-мозкова травма у вигляді забійних ран лобної ділянки та обличчя, крововиливу в м`які покрови голови, перелому кісток черепа, крововиливи під м`яку мозкову оболонку та в речовину головного мозку. Закрита травма тулуба та кінцівок у вигляді ділянок осадження шкіри грудної клітки, живота, верхніх та нижніх кінцівок; повного відлому грудини на рівні 5-го міжреберного проміжку, множинних переломів ребер по кількох анатомічних лініях, перелому лівої лопатки з крововиливами в місцях переломів, розриву навколосердцевої сорочки, серця, наявність вільної крові в плевральних порожнинах, крововиливі в по задній поверхні обох легень, розриву тканини лівої нирки, крововиливу у жирову капсулу правої нирки, наявність вільної крові у черевній порожнині; перелому лівої лопатки, скалкових переломів ліктьової та променевої кісток з крововиливами в проекції переломів. Дані тілесні ушкодження утворилися одномоментно від ударної дії тупих твердих предметів, можливо в результаті ДТП об виступаючі частини транспортного засобу, про що свідчить характер та локалізація. Дані тілесні ушкодження знаходяться в причининно-наслідкових зв`язках з настанням смерті. Причиною смерті ОСОБА_10 явився травматичний шок, який виник в результаті множинних травм із залученням кількох ділянок тіла, що підтверджено гістологічно. При судово-токсикологічному дослідженні крові ОСОБА_10 виявлено етиловий спирт в концентрації 3,7 проміле, що відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння відносно живої особи.

Висновком експерта №497 від 23.09.2014 року встановлено, що при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження тяжкого ступеню, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення відносно живої особи, у вигляді відкритої черепно-мозкової травми у вигляді забійної рани лобної ділянки, саден обличчя, крововиливу в м`які покрови голови, перелому кісток черепа, крововиливу під м`яку мозкову оболонку. Закрита травма грудної клітки у вигляді ділянки осадження шкіри грудної клітки, поперечного перелому грудини, множинних переломів ребер по кількох анатомічних лініях, з крововиливами в місцях переломів, розриву тканини лівої легені, наявність вільної крові в плевральних порожнинах. Тупа травма живота у вигляді розриву печінки, крововиливу у жирову капсулу лівої нирки, наявність вільної крові у черевній порожнині. Дані тілесні ушкодження утворилися одномоментно від ударної дії тупих твердих предметів, можливо в результаті ДТП об виступаючі частини транспортного засобу, про що свідчить характер та локалізація. Дані тілесні ушкодження знаходяться в причининно-наслідкових зв`язках з настанням смерті. Причиною смерті ОСОБА_11 явився травматичний шок, який виник в результаті множинних травм із залученням кількох ділянок тіла, що підтверджено гістологічно. При судово-токсикологічному дослідженні крові ОСОБА_11 виявлено етиловий спирт в концентрації 2,2 проміле, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння відносно живої особи.

Згідно з протоколом огляду транспортного засобу, складеним 09.08.2014 року слідчим ОСОБА_23 в присутності водіїв ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , понятих ОСОБА_28 . ОСОБА_27 , при огляді автомобіля «КАМАЗ-5511» д.н.з. НОМЕР_1 встановлено деформацію: передній бампер, передню решітку (верхню та нижню), ліве переднє крило, ліву підніжку, розбита ліва фара та ліва фара габарітних вогнів. Тиск в шинах в нормі. Передні коліса повернуті в ліву сторону приблизно 45 град. Стан гальмівної та стояночної системи в нормі. Показання спідометра 50501, стрілка вказує на 0, важіль переключення передач знаходиться на 4-й швідкості.

Згідно з протоколом огляду транспортного засобу, складеним 09.08.2014 року слідчим ОСОБА_23 в присутності водіів ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , понятих ОСОБА_28 . ОСОБА_27 , при огляді автомобіля «ГАЗ 2705СПГ» д.н.з. НОМЕР_3 , встановлено деформацію лівого переднього крила, водійські дверцята, подряпини на лівій боковій частині.

Згідно з протоколом пред`явлення трупа для впізнання від 10.08.2014 року, ОСОБА_7 оглянувши труп, заявила, що це труп її чоловіка ОСОБА_10 .

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №554 від 11.08.2014 року, ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причина смерті: особа, що знаходилась у легковому автомобілі, травмована при зіткненні його з важким транспортним засобом на шосе.

Згідно з протоколом пред`явлення трупа для впізнання від 10.08.2014 року, ОСОБА_29 оглянувши труп, заявив, що це труп брата його дружини ОСОБА_11 .

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №552 від 11.08.2014 року, ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причина смерті: особа, що знаходилась у легковому автомобілі, травмована при зіткненні його з важким транспортним засобом на шосе.

Згідно з актом обстеження дорожніх умов на ділянці вулиці від 09.08.2014 року, ділянка де 09.08.2014 року скоєно ДТП, в якому загибло 2 чоловіка, вулиця Котлова в м. Кременчук в районі будинку №144. На зазначеній ділянці ширина проїзної частини 7 м., ширина смуги праворуч та ліворуч по 3,5 м., ділянка пряма в плані, стан проїзної частини асфальтобетон, сухий, з обох сторін проїзної частини знаходяться капітальні забудови, дорожня розмітка і дорожні знаки в наявності.

Згідно з Протоколом проведення слідчого експерименту від 10.10.2014 року за участю свідка ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_30 , у присутності понятих ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , з метою перевірки і уточнення показань ОСОБА_9 було встановлено наступне. Позначивши на проїздній частині місце зіткнення, яке знаходиться на смузі руху автомобіля КАМАЗ на відстані 4,6 м. до електроопори №49 у повздовжньому напрямку, замірами було встановлено, що в момент виїзду автомобіля ВАЗ-2107 на смугу зустрічного руху автомобіль КАМАЗ знаходився на відстані 9,0 м. до місця зіткнення та 1,2 м. від вісей переднього та заднього правих коліс до правого краю проїзної частини. Автомобіль ГАЗЕЛЬ в цей момент знаходився на відстані 16,7 м. до місця зіткнення та 1,5 м. від вісей переднього та заднього правих коліс до правого краю проїзної частини. А автомобіль ВАЗ-2107 знаходився на відстані 18,6 м. до місця зіткнення та 0,7 м. та 1,6 м. від переднього та заднього лівих коліс відповідно до лівого краю проїзної частини.

Згідно з Протоколом проведення слідчого експерименту від 10.10.2014 року за участю свідка ОСОБА_17 , у присутності понятих ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , з метою перевірки і уточнення показань ОСОБА_17 було встановлено наступне. Позначивши на проїздній частині місце зіткнення, яке знаходиться на смузі руху автомобіля КАМАЗ на відстані 4,6 м. до електроопори №49 у повздовжньому напрямку, замірами було встановлено, що в момент виїзду автомобіля ВАЗ-2107 на смугу зустрічного руху автомобіль КАМАЗ знаходився на відстані 9,0 м. до місця зіткнення та 1,2 м. від вісей переднього та заднього правих коліс до правого краю проїзної частини. Автомобіль ГАЗЕЛЬ в цей момент знаходився на відстані 16,7 м. до місця зіткнення та 1,5 м. від вісей переднього та заднього правих коліс до правого краю проїзної частини. А автомобіль ВАЗ-2107 знаходився на відстані 24,5 м. до місця зіткнення та 3,5 м. та 4,5 м. від переднього та заднього лівих коліс відповідно до лівого краю проїзної частини.

Разом з тим стороною обвинувачення не подано суду належних, допустимих та достатніх доказів в обгрунтування наявності причинного зв`язку між діями водія ОСОБА_9 при керуванні автомобілем КАМАЗ-5511 та наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що настали.

Так, у висновку комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №739/740 від 25.12.2014 року встановлено, що в момент первинного контактування автомобіль ВАЗ-2107 д.н.з. НОМЕР_2 своєю передньою частиною зліва контактував з передньою частиною автомобіля «КАМАЗ-5511» д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому величина кута між подовжніми вісями автомобілів (векторами швидкості) з врахуванням погрішностей при проведенні уявного моделювання та графічного побудування становила порядку 145...150 град. Згідно з наявною слідовою інформацією, зафіксованою у схемі до протоколу огляду місця ДТП та фототаблиці до нього, місце зіткнення автомобілів КАМАЗ-5511 д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля ВАЗ-2107 д.н.з. НОМЕР_2 знаходилося в поперечному напрямку на відстані в межах 3,2...3,8 м. від лівого краю проїзної частини дороги і в подовжньому - на відстані 4,6 ... 5,0 м за електроопорою №49 по напрямку руху автомобіля ВАЗ-2107, тобто на смузі зустрічного руху. Відсутність сліду гальмування перед лівими колесами середньої вісі автомобіля КАМАЗ-5511 в його кінцевому положенні після зіткнення та розташування зовнішнього заднього колеса за межами сліду гальмування зовнішнього колеса середньої вісі свідчить про те, що в момент зіткнення відбувся певний його розворот відносно вертикальої вісі з закиданням задньої частини автомобіля КАМАЗ-5511 зліва праворуч і що в момент зіткнення автомобіль КАМАЗ-5511 зупинився. Вирішити питання про те, чи мав водій автомобіля «КАМАЗ-5511» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 у даній дорожній обстановці технічну можливість запобігти зіткненню із автомобілем ВАЗ-2107 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 експертним шляхом неможливо за відсутністю даних про відстань, на якій знаходився автомобіль ВАЗ-2107 від місця зіткнення в момент виїзду на смугу зустрічного руху та на якій відстані від місця зіткнення знаходився автомобіль «ГАЗ-2705СПГ» в момент виїзду автомобіля ВАЗ-2107 на зустрічну смугу руху. Вирішити питання про те, чи вбачаються в діях водія автомобіля «КАМАЗ-5511» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 , в даній дорожній обстановці невідповідності з вимогами Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди експертним шляхом неможливо з наведених мотивів. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ-2107» ОСОБА_10 мав технічну можливість запобігти зіткненню із автомобілем «КАМАЗ-5511» під керуванням водія ОСОБА_9 шляхом виконання вимог п.14.2 «в» і «г» Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру. У відповідній дорожній обстановці дії водія автомобіля «ВАЗ-2107» ОСОБА_10 не відповідали вимогам п.14.2 «в» і «г» Правил дорожнього руху України, і з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з пригодою.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи №17 від 31.07.2015 року, виконаного експертом ОСОБА_33 за зверненням адвоката ОСОБА_8 по копіям матеріалів кримінального провадження, поданих адвокатом, встановлено, що величина швидкості руху автомобіля КАМАЗ-5511 д.н.з. НОМЕР_1 перед початком гальмування визначається не меншою 40.2 км/год. В даній дорожній ситуації технічна можливість зі сторони водія автомобіля ВАЗ-2107 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_10 запобігти даній дорожньо-транспорнтій пригоді визначалася виконанням ним вимог п.п. 10.1., 14.2 "в", "г" Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля ВАЗ-2107 ОСОБА_10 не відповідали вимогам п.п. 10.1., 14.2 "в", "г" Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з даною пригодою. Крім того дії водія автомобіля ВАЗ-2107 ОСОБА_10 не відповідали вимогам п.п. 12.4, 12.9 "б" Правил дорожнього руху України, але з технічної точки зору не знаходилися в причинному зв`язку з пригодою. Оскільки місце виїзду автомобіля ВАЗ-2107 на смугу для руху зустрічного транспорту не було встановлено, то конкретно встановити експертним шляхом, коли виникла небезпека для руху водію автомобіля КАМАЗ-5511 ОСОБА_9 не надається можливим. Не надається можливим вирішити питання "чи мав в даній дорожній ситуації водій автомобіля КАМАЗ-5511 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ-2107, а також чи вбачається в діях водія ОСОБА_9 в даній дорожній ситуації невідповідність вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з даною пригодою?", з підстав, що місце виїзду автомобіля ВАЗ-2107 на смугу зустрічного руху не було встановлено, тобто не були встановлені та відсутні дані про відстань, на якій знаходився автомобіль ВАЗ-2107 від місця зіткнення в момент початку виїзду на смугу зустрічного руху, а експертним шляхом встановити зазначені вихідні дані також не надається можливим.

Таким чином у висновку комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №739/740 від 25.12.2014 року та у висновку судової автотехнічної експертизи №17 від 31.07.2015 року не встановлено порушення водієм ОСОБА_9 правил дорожнього руху, наслідком яких стало заподіяння двом потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, від яких вони померли.

Суд критично відноситься к доводам прокурора про те, що висновок судової автотехнічної експертизи №17 від 31.07.2015 року, виконаний експертом ОСОБА_33 , є недопустимим доказом, оскільки виконаний за зверненням адвоката ОСОБА_8 .

Так, зі змісту висновку вбачається, що експертиза була проведена по матеріалам кримінального провадження, з врахуванням доказів, зібраних стороною обвинувачення під час досудового розслідування. Експерт ОСОБА_34 заявив, що перед проведенням експертизи був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову від надання висновку. Також в судовому засіданні після попередження судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову від надання висновку, експерт ОСОБА_34 підтвердив та роз`яснив висновки, до яких він прийшов при проведенні експертизи. Експерт ОСОБА_34 роз`яснив, що результати слідчих експериментів, проведених за участю свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_16 він не використав при проведенні експертизи, оскільки вони є технічно неспроможними з підстав, що дві особи з місця водія та місця пасажира під час руху автомобіля не можуть однаково бачити події та відповідно дати абсолютно едентичні показання.

Безпідставними є і доводи прокурора про те, що йому несвоєчасно були відкритий як доказ висновок судової автотехнічної експертизи №17 від 31.07.2015 року, оскільки навіть в судовому засіданні сторона захисту неодноразово пропонувала прокурору, одному з членів групи прокурорів, ознайомитися з цим доказом, але він фактично ухилявся від ознайомлення.

В ст. 93 КПК України, встановлено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Відповідно до ст. 101 КПК України, Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях. Висновок передається експертом стороні, за клопотанням якої здійснювалася експертиза. Висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, який здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

В ст. 242 КПК України встановлено, що Експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Згідно зі ст. 243 КПК України, Сторона обвинувачення залучає експерта за наявності підстав для проведення експертизи, у тому числі за клопотанням сторони захисту чи потерпілого. Сторона захисту має право самостійно залучати експертів на договірних умовах для проведення експертизи, у тому числі обов`язкової.

Також Європейський суд з прав людини розглядає реалізацію принципу змагальності крізь призму забезпечення рівності прав учасників судового розгляду, тобто за цієї позиції обвинувачення і захист діють на одному рівні, під контролем відносно пасивного суду. Наприклад, рішення у справі Мантованеллі проти Франції (Mantovanelli v. France), рішення від 18.03.1997 року, заява № 21497/93.

Враховуючи, що під час досудового розслідування сторона захисту зверталася до слідчого з клопотанням про проведення додаткової комплексної експертизи, проте їй було відмовлено, суд вважає, що відповідно до принципу змагальності та диспозитивності, рівності прав сторін у судовому процесі щодо доведення своїх доводів, відповідно до наведених положень Закону та практики Європейського суду з прав людини, висновок судової автотехнічної експертизи №17 від 31.07.2015 року, виконаний експертом ОСОБА_33 без істотних порушень Закону, є допустимим та належним доказом.

Суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що протоколи проведення слідчого експерименту за участі свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_16 від 03.03.2015 року, протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_18 від 16.03.2015 року, висновок судової авто технічної експертизи №291 від 23.03.2015 року є недопустими доказами, з наступних підстав.

Згідно з протоколом слідчого експерименту, проведеним 03.03.2015 року з 12 год. 50 хв. до 13 год. 30 хв., слідчим ОСОБА_23 за участю свідка ОСОБА_16 , в присутності понятих ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , на підставі показань свідка ОСОБА_16 , із проведенням замірів встановлено, що відстань від місця виїзду автомобіля ВАЗ-2107 на смугу зустрічного руху до місця зіткнення складає 93,0 м.

Проте в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 під час допиту, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та відмову дати показання повідомив, що 03.03.2015 року він разом із ОСОБА_14 одночасно приймав участь у проведенні слідчого експерименту в присутності двох працівників міліції. Понятих не було. Їх попросили показати відстань від того моменту, коли автомобіль "Жигулі" здійснив обгін автомобіля, на якому вони рухалися. ОСОБА_16 разом із ОСОБА_14 приблизно показали місце їх обгону автомобілем "Жигулі", оскільки точно не пам`ятали події. Працівники міліції не ставили їм питання, чи повертався автомобіль "Жигулі" на свою смугу руху після обгону автомобіля, в якому вони рухалися. Хоча цей факт фактично мав місце, оскільки автомобіль ВАЗ рухався по дорозі неадекватно із сторони в сторону. Оскільки ОСОБА_16 не бачив точно рух автомобіля ВАЗ. ОСОБА_16 дуже поспішав, то на прохання працівників міліції він підписав чисті аркуші паперу. Він не бачив протоколу слідчого експерименту та складеної до нього схеми ДТП. ОСОБА_16 не пам`ятає результатів замірів. В судовому засіданні ОСОБА_16 не підтвердив інформацію, зазначену в протоколі слідчого експерименту.

Згідно з протоколом слідчого експерименту, проведеним 03.03.2015 року з 13 год. 30 хв. до 14 год. 00 хв., слідчим ОСОБА_23 за участю свідка ОСОБА_14 , в присутності понятих ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , на підставі показань свідка ОСОБА_14 із проведенням замірів встановлено, що відстань від місця виїзду автомобіля ВАЗ-2107 на смугу зустрічного руху до місця зіткнення складає 93,0 м.

Проте в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 під час допиту, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та відмову дати показання повідомив, що одразу після ДТП давав пояснення слідчому. Проте, коли після ДТП пройшло більше ніж 6 місяців, його викликали працівники міліції для проведення слідчого експерименту. На той момент він точно вже не пам`ятав подій. Під час проведення слідчого експерименту були присутні він та свідок ОСОБА_16 , а також два слідчі. Понятих не було. Йому не роз`яснили права та мету експерименту. Він не міг вже вказати як точно відбувалися події, точно зазначити відстані, оскільки сплинув тривалий час, а також він не бачив руху автомобіля ВАЗ після того як останній його обігнав, та не бачив самого зіткнення. Також казав і свідок ОСОБА_16 . Слідчі щось виміряли та записували собі в блокнот. Їх попросили показати відстань від того моменту, коли автомобіль "Жигулі" здійснив обгін автомобіля, на якому вони рухалися. ОСОБА_16 разом із ОСОБА_14 приблизно показали місце їх обгону автомобілем "Жигулі", точно вони не могли вказати. Працівники міліції не ставили їм питання, чи повертався автомобіль "Жигулі" на свою смугу руху після обгону автомобіля, в якому вони рухалися. Їм не роз`ясняли права. Потім їм дали підписати аркуші паперу без тексту лише з "шапкою". Він не бачив схему ДТП, яка при проведенні експерименту складалася слідчими. Слідчий експеримент із ОСОБА_14 та ОСОБА_37 слідчим проводився одночасно. В судовому засіданні ОСОБА_14 не підтвердив інформацію, зазначену в протоколі слідчого експерименту.

Понятих ОСОБА_35 та ОСОБА_36 , які приймали участь при проведенні слідчого експерименту із свідками ОСОБА_14 та ОСОБА_37 , суд не мав можливості допитати, оскільки вони не з`явилися в судове засідання. В порушення ч.3 ст. 23 КПК України сторона обвинувачення не забезпечила присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення ОСОБА_35 та ОСОБА_38 .

Хоча допитаний свідок слідчий ОСОБА_23 повідомив, що він провів слідчі дії з дотриманням вимог КПК України, так як зазначено в протоколах проведення слідчих дій, проте суд критично відноситься к таким показанням, оскільки вони не узгоджуються з іншими зібраними по справі доказами, а слідчий є зацікавленою особою. Оскільки вчинена слідчим ОСОБА_23 дія не було оформлена відповідно до вимог кримінально-процесуального Кодексу, тому засвідчення цього факту в судовому засіданні могло негативно вплинути на свідка. Відповідно до ст. 63 Конституції України свідок мав право відмовитися давати показання щодо себе.

Хоча прокурор і стверджував в судовому засіданні про те, що свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_16 дали суду завідомо неправдиві показання, проте дані твердження нічим не обгрунтовані. При цьому сам прокурор уповноважений здійснюючи нагляд за дотриманням законності починати досудове розслідування за наявності підстав передбачених законом, не виконав свого обов`язку передбаченого ст.36, ст.214 КПК України, не вніс невідкладно до ЄРДР відповідні відомості про злочин, передбачений ст.384 КК України. А тому такі доводи прокурора суд вважає безпідставними.

В ст.223 КПК України встановлено Вимоги до проведення слідчих дій. Так, Слідчі дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети. Слідчий, прокурор вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення слідчої дії осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені. Перед проведенням слідчої дії особам, які беруть у ній участь, роз`яснюються їх права і обов`язки, передбачені цим Кодексом, а також відповідальність, встановлена законом. У разі отримання під час проведення слідчої дії доказів, які можуть вказувати на невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий, прокурор зобов`язаний провести відповідну слідчу дію в повному обсязі, долучити складені процесуальні документи до матеріалів досудового розслідування та надати їх суду у випадку звернення з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності. Слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для слідчого експерименту. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне. Зазначені особи можуть бути допитані під час судового розгляду як свідки проведення відповідної слідчої дії. Будь-які слідчі дії, проведені з порушенням цього правила, є недійсними, а встановлені внаслідок них докази недопустимими.

Відповідно до ст.240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

В ст. 104 КПК України, встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі. Протокол повинен містити відомості про всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання); послідовність дій; отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи; спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу; зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії. Перед підписанням протоколу учасникам процесуальної дії надається можливість ознайомитися із текстом протоколу. Зауваження і доповнення зазначаються у протоколі перед підписами. Протокол підписують усі учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії.

В ст.106 КПК України встановлено, що протокол під час досудового розслідування складається слідчим або прокурором, які проводять відповідну процесуальну дію, під час її проведення або безпосередньо після її закінчення.

Також Європейський суд у рішенні по справі "Луценко проти України" від 18.12.2008 року, заява №30663/04, рішенні по справі "Хайров проти України" від 15.11.2012 року, заява №19157/06, рішенні по справі "Корнев і Карпенко проти України" від 21.10.2010 року, заява №17444/04, встановив порушення права на справедливий суд у зв`язку з недотриманням права сторін на безпосередній допит свідка в суді.

Таким чином судом встановлено з показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , що протоколи проведення слідчого експерименту від 03.03.2015 року складалися з порушенням наведених вимог Закону. Так, слідчий експеримент проведено без участі понятих, слідча дія не фіксувалась технічними засобами. Слідчий не роз`яснив свідкам ОСОБА_14 та ОСОБА_16 мету проведення слідчої дії, слідчий не врахував відсутність підстав для проведення слідчої дії, а саме відсутність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети встановлення місця виїзду автомобіля ВАЗ-2107 під керуванням водія ОСОБА_10 на зустрічну смугу руху, після якого він не повертався на свою смугу руху до зіткнувся з автомобілем КАМАЗ під керуванням водія ОСОБА_9 . Так, з показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_16 вбачається, що під час слідчого експерименту вони не пам`ятали події детально, вони приблизно вказували місце, де автомобіль ВАЗ-2107 обігнав автомобіль, в якому вони рухались, після чого автомобіль ВАЗ-2107 продовжив рух по дорозі із зустрічної смуги в смугу свого руху, і подальший рух вони не бачили, оскільки попереду рухались інші автомобілі. З показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_16 в судовому засіданні вбачається, що під час слідчого експерименту вони не вказували на місце, з якого автомобіль ВАЗ-2107 виїхав на зустрічну смугу руху і рухався до зіткнення з автомобілем КАМАЗ-5511. Протокол слідчої дії складався без участі свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , а вони лише підписали незаповнені аркуші паперу, й відповідно не були ознайомлені зі змістом протоколу та позбавлені можливості внести в них зауваження. Слідчий не вжив належних заходів для забезпечення присутності під час проведення слідчої дії осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені, а саме ОСОБА_9 та його захисника. Тому суд вважає, що протоколи проведення слідчого експерименту за участі свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_16 від 03.03.2015 року, зібрані з порушенням вимог КПК, а тому є недопустими доказами.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту, проведеного 16.03.2015 року слідчим ОСОБА_23 , за участю свідка ОСОБА_18 , у присутності понятих ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , з метою встановлення видимості автомобіля статиста із-за заокруглення проїзної частини з робочого місця водія автомобіля КАМАЗ, автомобілі було встановлено на перші мірні ділянки в тих же положеннях, у яких вони рухались на момент дорожньо-транспортної пригоди. Далі транспортні засоби відставлялись на наступні мірні ділянки, і коли були встановлені на 4-ті мірні ділянки, то було з`ясовано, що в момент, коли автомобіль КАМАЗ знаходиться на відстані 42,5 м. до місця зіткнення, а автомобіль статист на відстані 100 м до місяця зіткнення і загальна довжина між даними автомобілями складає 142,5 м., то автомобіль статист повністю проглядається з робочого місця водія автомобіля КАМАЗ. При цьому ОСОБА_18 повідомляв слідчого про обставини ДТП, що місце виїзду автомобіля ВАЗ на смугу зустрічного руху вказати не може. ОСОБА_18 лише бачив як попереду нього рухався автомобіль ВАЗ, який виїхав на зустрічну смугу руху та обганяв транспортні засобі, що рухались в попутному напрямку. Він не міг детально повідомити про подальший рух автомобіля ВАЗ та обставини ДТП, оскільки знаходився на значній відстані і попереду нього рухалися інші 5 транспортні засоби.

В судовому засіданні під час допиту свідок ОСОБА_18 повідомив, що приймав участь в слідчому експерименті. Були присутні слідчі, ще люди. Він не розумів мету проведення слідчого експерименту за його участю. Слідчі проводили заміри. ОСОБА_18 стверджував, що водій КАМАЗ поставив його на місце зіткнення та пішов, під час слідчого експерименту КАМАЗ стояв на місці не рухаючись, ніхто не сідав в кабіну КАМАЗ. Слідчий жінка пояснила йому, що з`ясовується, чи міг водій КАМАЗ поступити інакше, щоб уникнути зіткнення, та скільки часу водій КАМАЗ міг бачити автомобіль ВАЗ. Але ОСОБА_18 вважав, що в даній дорожній ситуації водій КАМАЗ не міг уникнути ДТП. ОСОБА_18 повідомляв слідчому, що його обігнав автомобіль ВАЗ, який рухався неадекватно, переїжджав із своєї смуги руху на зустрічну, штовхая інші автомобілі, але подальший його рух він не бачив, також фактично не бачив зіткнення. ОСОБА_18 стверджував слідчому, що не бачив місце, коли автомобіль ВАЗ виїхав на зустрічну смугу руху перед зіткненням, також інші присутні особи не вказували це місце.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_40 дав показання, що на прохання ОСОБА_7 разом з ОСОБА_41 , слідчими та свідком, якого обігнав автомобіль ВАЗ під керуванням ОСОБА_10 , в 2015 році проводив заміри відстані від автомобіля КАМАЗ. Хто був в автомобілі КАМАЗ йому не відомо. Він не бачив, щоб хтось з присутніх осіб сідав в автомобіль КАМАЗ. При проведенні замірів автомобіль КАМАЗ весь час стояв на місці. ОСОБА_40 разом зі слідчими та ОСОБА_41 заміряв ділянки від автомобіля КАМАЗ та з`ясовували чи видно з цієї відстані автомобіль КАМАЗ. Зі сторони автомобіля КАМАЗ він не дивився чи відно інший присутній автомобіль Део-Ланос. ОСОБА_40 вказував, що відстань міряли в одну сторону від автомобіля КАМАЗ, якій зі слів слідчого стояв на місці зіткнення транспортних засобів. В сторону розташування автомобіля Део Ланос не пам`ятає чи робили заміри в іншу сторону від автомобіля КАМАЗ до повороту. Протокол йому повністю не читали, лише роз`яснили основні положення. Протокол підписав не читаючи.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_41 дав показання, що на прохання ОСОБА_7 разом з ОСОБА_40 , слідчими та свідком, якого обігнав автомобіль ВАЗ під керуванням ОСОБА_10 , проводив заміри відстані від автомобіля КАМАЗ, який стояв на місці ДТП. Він не бачив щоб хтось сідав в автомобіль КАМАЗ. При проведенні замірів автомобіль КАМАЗ весь час стояв на місці. ОСОБА_41 разом зі слідчими та ОСОБА_40 міряв ділянки від автомобіля КАМАЗ та з`ясовували чи видно з цієї відстані автомобіль КАМАЗ. Міряли також в протилежну сторону від автомобіля КАМАЗ та автомобіля Део-Ланос, але при цьому КАМАЗ стояв на місці не рухаючись, на місце водія не сидали, а тому за автомобілем КАМАЗ не бачили чи видно автомобіль Део-Ланос, чи ні. З останнього відрізку у поворота КАМАЗ пагано проглядався, бо заважали дерева. Підписував проколом проведення слідчої дії, але його не читали.

Так, з аналізу показань свідків ОСОБА_40 та ОСОБА_41 вбачається, що при проведенні слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_18 , вони фактично виконували функції спеціаліста з надання технічної допомоги, проводячи заміри відстані. До участі у слідчому експерименті не залучались інші поняті особи, які своїми підписами мали засвідчати відповідність записів у протоколі фактичним обставинам проведення слідчої дії. Видимість автомобіля-статиста з кабіни автомобіля КАМАЗ при проведенні слідчого експеримента не встановлювалась. До участі у справі не залучався статист особа з однаковими параметрами зору як у водія ОСОБА_9 , який під час слідчого експерименту з кабіни автомобіля КАМАЗ встановлював видимість автомобіля-статиста. Автомобіль КАМАЗ не переміщався. При проведенні слідчого експерименту проводили заміри видимості, з якої видно автомобіль КАМАЗ для інших учасників руху, а не заміряли видимість автомобіля-статиста для водія автомобіля КАМАЗ.

Також з аналізу змісту протоколу слідчого експерименту від 15.03.2015 року за участю свідка ОСОБА_18 вбачається, що він зазначав, що не бачив, де автомобіль ВАЗ-2107 виїхав на зустрічну смугу руху, а з метою проведення слідчого експерименту для встановлення видимості для водія автомобіля КАМАЗ не залучався статист з аналогічними параметрами зору як у водія ОСОБА_9 .

З огляду на наведене, суд вважає, що слідчий експеримент від 16.03.2015 року проведений з порушенням вимог кримінально-процесуального кодексу, і під час проведення слідчого експерименту для водія автомобіля КАМАЗ ОСОБА_9 не було встановлено видимість автомобіля статиста, а тому цей доказ є недопустимим.

Висновком судової авто технічної експертизи №291 від 23.03.2015 року, встановлено, що в даній дорожній обстановці, за умов вказаних в дослідницькій частині, водій автомобіля КАМАЗ-5511 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем ВАЗ-2107 д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 . В даній дорожній обстановці, за умов вказаних в дослідницькій частині, дії водія автомобіля КАМАЗ-5511 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 не відповідали вимогам п.12.3. Правил дорожнього руху України, і з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Вихідними даними для проведення судової авто технічної експертизи №291 від 23.03.2015 року стали в тому числі протоколи слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_16 від 03.03.2015 року та протокол слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_18 від 16.03.2015 року, в яких відомості отримані з порушенням КПК України, у зв`язку з чим ці докази є недопустимими.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що висновок судової авто-технічної експертизи №291 від 23.03.2015 року носить умовний характер.

Так, невідповідність дій водія ОСОБА_9 п.12.3. Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди визначені експертом за умови, що згідно з протоколом проведення слідчого експерименту та схеми до нього від 16.03.2015 року в момент появи в полі зору водія автомобіля КАМАЗ-5511 ОСОБА_9 (при виїзді ним із-за заокруглення дороги) автомобіля ВАЗ-2107, який в цей момент знаходився на смузі руху автомобіля КАМАЗ-5511 і рухався у зустрічному напрямку, відстань від автомобіля КАМАЗ-5511 до місця зіткнення складала 42,5 м., а від автомобіля ВАЗ-2107 100 м. За вказаних обставин небезпека для руху водію автомобіля КАМАЗ-5511 в даній дорожній ситуації виникає в той момент, коли транспортний засіб не встигає повернутися на свою смугу руху. З цього моменту водію автомобіля КАМАЗ-5511 необхідно було вжити заходи до зниження швидкості аж до зупинки. Як було встановлено в ході слідчого експерименту, відстань від автомобіля КАМАЗ-5511 до місця зіткнення складала 42,5 м. і автомобіль ВАЗ-2107 знаходився в стадії обгону, отже вживати заходи до зниження швидкості руху водій ОСОБА_9 повинен був з моменту появи автомобіля ВАЗ-2107 в полі його зору при виїзді із заокруглення дороги. З огляду на наведене експерт прийшов до висновку, що за умови своєчасного застосування водієм автомобіля КАМАЗ-5511 ОСОБА_9 екстренного гальмування, зіткнення автомобіля КАМАЗ-5511 та ВАЗ-2107, який безпосередньо перед зіткненням вже знаходився в стадії маневру з поверненням на свою смугу руху, виключалося, оскільки при своєчасному застосуванні есктренного гальмування водієм ОСОБА_9 його автомобіль зупинився би на відстані в порядку 10,9 -15,5 м до зіткнення, при цьому задня ліва габаритна точка автомобіля ВАЗ-2107, при умові подальшого руху автомобіля в момент перетину осьової лінії проїзної частини просунулася би в подовжньому напрямку на відстань порядку 1-1,8 м за місце зіткнення, тобто автомобіль ВАЗ-2107 встигав при своєчасному застосуванні водієм ОСОБА_9 екстренного гальмування покинути смугу руху автомобіля КАМАЗ-5511. А тому експерт прийшов до висновку, що водій автомобіля КАМАЗ-5511 ОСОБА_9 мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем ВАЗ-2107, а тому його дії не відповідали п.12.3 Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Аналізуючи наведені висновки експерта, суд вважає, що вони базуються на припущеннях, а також на вихідних даних, яких не було встановлено під час проведення слідчого експерименту від 16.03.2015 року за участі свідка ОСОБА_18 , оскільки під час цього експерименту слідчим встановлювалася лише видимість із-за заокруглення дороги, що мало місце на дорожній ділянці, де сталося ДТП, а не відстань між автомобілями до місця зіткнення в момент появи в полі зору водія автомобіля КАМАЗ-5511 ОСОБА_9 (при виїзді ним із-за заокруглення дороги) автомобіля ВАЗ-2107, який в цей момент знаходився на смузі руху автомобіля КАМАЗ-5511 і рухався у зустрічному напрямку 100 м. до місця зіткнення, як зазначено у вихідних даних висновку експерта.

У висновку судової авто технічної експертизи №291 від 23.03.2015 року експерт не з`ясував, хто з водіїв ОСОБА_9 чи ОСОБА_10 і якими діями створив небезпечну дорожню обстановку, а далі і аварійну ситуацію, хоча, як правило, в причинному зв`язку з наслідками визнаються порушення правил безпеки руху з боку того водія, який створив аварійну ситуацію, хто з них мав більшу можливість уникнути зіткнення. Визнавши, що небезпека для водія ОСОБА_9 виникла з моменту коли транспортний засіб ВАЗ-2107, який створив небезпеку для руху, рухаючись по зустрічній смузі руху, не встигає повернутися на свою смугу руху, експерт не врахував, що під час досудового розслідування не було встановлено місце, виїзду автомобіля ВАЗ-2107 на зустручну смугу руху, місце розташування автомобіля ГАЗЕЛЬ, який рухався по своїй смузі руху на зустріч автомобілю КАМАЗ і не встиг загальмувати до ДТП, тому в момент зіткнення транспортних засобів також отримав механічні пошкодження, що спростовує припущення експерта про можливість повернення автомобіля ВАЗ-2107 на свою смугу руху при умові зупинки автомобіля КАМАЗ на декілька метрів раніше.

Встановлюючи в діях водія ОСОБА_9 порушення правил ПДР, експертом не взято до уваги, що на момент зіткнення КАМАЗ зупинився, а також положень пункту 1.4 ПДР, згідно з якими кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що інші учасники виконують ці Правила. Отже, ОСОБА_9 , виїжджаючи із-за поворота по своїй смузі руху, був вправі розраховувати, що водій ОСОБА_10 , виконає вимоги ПДР, і дасть дорогу його автомобілю.

Не враховано експертом у висновку судової авто технічної експертизи №291 від 23.03.2015 року, що дії водія ОСОБА_10 в даній дорожній ситуації, пов`язані з порушенням Правил дорожнього руху України, також перебувають у причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Суд враховує, що в основу висновку судової авто-технічної експертизи №291 від 23.03.2015 року були покладені докази, визнані недопустимими.

В ст. 86 КПК України, встановлено, що недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Суд оцінюючи зазначений висновок експертизи вважає за необхідне врахувати доктрину «плодів отруєного дерева», висловлену у практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої визнаються недопустимими не лише докази, які безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і докази, які не були б отримані, якби не були отримані перші, внаслідок чого навіть допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

З огляду на вище наведене, суд вважає недопустим доказом висновок судової автотехнічної експертизи №291 від 23.03.2015 року.

Таким чином, сторона обвинувачення не подала суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів в обгрунтування порушення водієм ОСОБА_9 Правил дорожнього руху України, а також наявності причинного зв`язку між діями водія ОСОБА_9 та наслідками, які настали від ДТП.

Враховуючи показання свідка ОСОБА_20 , який рухався за автомобілем КАМАЗ і дав показання в суді, що бачив частину автомобіля ВАЗ (одну фару), який намагався обігнати автомобіль ГАЗЕЛЬ, що рухався назустріч, також враховуючи схему до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 09.08.2014 року, де зафіксована інформація про ширину дороги та сліди гальмування автомобіля ГАЗЕЛЬ, а відповідно і про місце його розташування на полосі руху ближче до правого узбіччя, враховуючи габаритні розміри автомобілів, суд не вважає безпідставними доводи водія ОСОБА_9 про те, що автомобіль ВАЗ, здійснюючи обгон автомобіля ГАЗЕЛЬ, виїхав зі своєї полоси руху на його, тобто зустрічну, смугу руху.

Верховним судом України в Постанові від 05.11.2015 року у справі №5-218кс15 висловлена правова позиція, що у випадку дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв для вирішення питання про наявність чи відсутність в їхніх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК, необхідно встановити причинний зв`язок між діяннями (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясувати ступінь участі кожного у спричиненні злочинного наслідку. При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Це питання також висвітлювалося Верховним Судом України при перегляді судових рішень. Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року у справі № 5-18кс14, зазначено, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їхніх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.

На таку особливість у правозастосуванні орієнтує і Пленум Верховного Суду України у постанові від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті». У пункті 7 цієї постанови роз`яснено, що у випадках, коли передбачені статтею 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

Об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, визначається трьома обов`язковими ознаками: а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечні наслідки (заподіяння загибелі кількох осіб); в) причинний зв`язок між діяннями і наслідками.

Разом з тим, аналіз норми статті 286 КК України свідчить, що цей злочин належить до злочинів з так званим матеріальним складом. А тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у частинах 1, 2 або 3 цієї статті, і отже, перебувають з ними у причинному зв`язку.

Про необхідність з`ясовувати і зазначати у вироках, чи є причинний зв`язок між учиненими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками, зазначено також в роз`ясненні, яке міститься у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 09.02.2012 року у справі №5-28кс11.

Відповідно до вимог ст.323, ч. 1 ст.334 КПК України та роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року зі змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 4 червня 1993 року, № 13 від 3 грудня 1997 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» в мотивувальній частині обвинувального вироку наводяться докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо винуватості підсудного. При цьому суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано. Мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у співставленні ознак установленого судом злочинного діяння та ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Статтею 62 Конституції України, ч.2 ст.17 КПК України закріплено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе вину особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах отриманих незаконним шляхом. Докази мають бути визнані отриманими незаконним шляхом, тоді, коли їх збір та закріплення здійснено з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою або органом, або за допомогою дій не передбаченими процесуальними нормами.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №12/рп/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Це означає, що суд може постановити обвинувальний вирок лише у разі, якщо надані докази спростовують всі розумні сумніви стосовно винуватості особи. Докази, які не витримують критерію щодо "поза розумним сумнівом" є підставою для виправдувального вироку.

З огляду на наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Тому суд вважає, що стороною обвинувачення не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України. Зібрані та надані суду докази не дозволяють зробити однозначний висновок про винуватість обвинуваченого у скоєнні злочину по факту порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортного засобу особами, які керують транспортними засобами, що спричинило загибель двох осіб, що мали місце 09.08.2014 року.

Доводи ОСОБА_9 про невинуватість у злочині, передбаченому ч.3 ст.286 КК України, пред`явленому в обвинуваченні, не спростовані та заслуговують на увагу.

Таким чином суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні пред`явленого в обвинуваченні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, а тому останній підлягає виправданню.

Відповідно до ст.100 КПК України, речові докази автомобіль КАМАЗ-5511 д.н.з. НОМЕР_1 , який переданий на зберігання ОСОБА_9 , повернути ОСОБА_9 .

В межах кримінального провадження, щодо ОСОБА_9 не обирались запобіжні заходи.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 9, 22, 23, 26, 91, 92, 93, 94, 100, 369-371, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_9 визнати невинуватим та виправдати за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

Речовий доказ автомобіль КАМАЗ-5511 д.н.з. НОМЕР_1 , який переданий на зберігання ОСОБА_9 , повернути ОСОБА_9 .

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 392 КПК України до апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районний суд м. Кременчука протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а для обвинуваченого з моменту вручення копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, потерпілим та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1 .