АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/626/16
Категорія ч. 2 ст. 78 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2016 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не працюючого, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2013 року за ст. 15 ч. 2 ст. 185 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання в порядку ст. ст. 75, 76 КК України з випробуванням строком на 3 роки;

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення через неповноту, неправильність встановлення обставин справи та порушення його прав засудженого.

При цьому зазначає, що суд не надав уваги тому, що він на протязі декілька років хворіє на тяжке захворювання туберкульоз, згідно довідки КУ «Запорізький протитуберкульозний диспансер № 4» з 04.02.2015 року по 01.05.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні, та з 01.05.2015 року по теперішній час проходить лікування амбулаторно з щоденним прийомом протитуберкульозних медичних препаратів під контролем лікарів. Згідно вказаної довідки до листопаду 2015 року він виділяв МБТ- мікроактерії туберкульозу, мав високу температуру до 38 градусів, а тому з огляду на це, становив небезпеку для інших людей, зокрема працівників пенітенціарної служби. Крім того, за випробувальний термін він злочинів та інших правопорушень не скоював, за межі України не виїжджав та місце проживання не змінював, а тому вважає, що суд дійшов безпідставного висновку про грубе порушення ним обов`язків через нез`явлення на реєстрацію декілька разів, які він вважає такими, що пропущені з поважних причин, враховуючи наявність у нього тяжкого захворювання.

На підставі викладеного, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити рішення, яким задовольнити подання кримінально-виконавчої інспекції.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні подання КВІ Шевченківського району м. Запоріжжя УДПтС України в Запорізькій області щодо звільнення на підставі ч. 1 ст. 78 КК України засудженого ОСОБА_7 від покарання, призначеного йому за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2013 року, у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2013 року ОСОБА_7 засуджений за ст. 15 ч. 2 ст. 185 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання в порядку ст. ст. 75, 76 КК України з випробуванням строком на 3 роки та з покладенням обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

КВІ Шевченківського району м. Запоріжжя УДПтС України в Запорізькій області звернулась до суду з поданням про звільнення засудженого від призначеного покарання, у зв`язку із закінчення випробувального терміну.

За наслідками розгляду подання судом встановлено наступне.

Згідно до матеріалів справи, ОСОБА_7 після ухвалення судом вироку в той же день отримав копію вироку та під підпис був попереджений про умови звільнення від відбування покарання з випробуванням, попереджений про наслідки невиконання обов`язків, покладених на нього судом.

Постановою інспектора КВІ від 25.03.2013 року ОСОБА_7 встановлено дні явок для реєстрації - двічі на місяць та одночасно роз`ясненні наслідки ухилення від виконання обов`язків, покладених на нього судом.

З листка реєстрації ОСОБА_7 вбачається, що засуджений не з`являвся для реєстрації в установлені дні 10 разів: 17.06.2013 року, 21.07.2014 року, 16.03.2015 року, 06.04.2015 року, 20.04.2015 року, 04.05.2015 року, 18.05.2015 року, 02.06.2015 року, 15.06.2015 року, 06.07.2015 року.

З довідки КУ «МКЛЕШМД» від 28.07.2014 року вбачається, що ОСОБА_7 з 01.01.2014 року по 28.07.2014 року за медичною допомогою не звертався.

Відповідно до довідок КУ «Запорізький обласний протитуберкульозний клінічний диспансер» від 12.06.2015 року, від 07.07.2015 року, від 24.07.2015 року, ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні легеневого туберкульозу в період часу з 04.02.2015 року по 28.04.2015 року, а з 29.04.2015 року знаходився на амбулаторному лікуванні, при цьому не приймав лікування у червні та липні 2015 року.

Отже, фактично засуджений десять разів не з`явився для реєстрації та документи на підтвердження поважності причин своїх неявок надав лише щодо трьох разів. В інші сім разів ОСОБА_7 не перебував на стаціонарному лікуванні, а перебуваючи на амбулаторному лікуванні навіть не з`являвся до туберкульозного диспансеру для здійснення такого лікування.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 обов`язки, покладені на нього вироком суду, протягом строку випробуванням не виконував, сім разів без поважних причин не з`явився для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції, тож умови звільнення від покарання не дотримав, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні подання.

Заслухавши доповідь судді доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; засудженого, який підтримав свою апеляційну скаргу; прокурора, який вважав, що судове рішення необхідно скасувати та задовольнити апеляційну скаргу засудженого; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку.

Згідно з ч. 1 ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчиняв нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Тобто, ця норма закону носить імперативний характер і суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, після закінчення іспитового строку, повинен був прийняти рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання.

При цьому, висновок про виконання покладених судом обов`язків належить до органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, тобто до повноважень КВІ Шевченківського району м. Запоріжжя УДПтС України в Запорізькій області.

Питання ж про невиконання обов`язків покладених судом на засудженого повинно вирішуватися лише в межах встановленого іспитового строку, і лише за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, оскільки при цьому вирішується питання і про направлення особи для відбування призначеного покарання.

У свою чергу суд, за відсутності подання кримінально - виконавчої інспекції про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання, тим не менш розглянув подання за правилами передбаченими нормами ч. 2 ст. 78 КК України та ч. 2 ст.166 КВК України, чим вийшов за межі не тільки подання, але і за межі своїх повноважень на даному етапі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу поверхово, без належного з`ясування всіх обставин справи у відповідності до вищенаведених вимог закону, у зв`язку з чим цю ухвалу не можна визнати законною й обґрунтованою, а тому вона підлягає безумовному скасуванню.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає за можливе постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання КВІ Шевченківського району м. Запоріжжя УДПтС України в Запорізькій області щодо звільнення на підставі ч. 1 ст. 78 КК України засудженого ОСОБА_7 від покарання, призначеного йому за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2013 року, у зв`язку із закінченням іспитового строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Винести нову ухвалу, якою задовольнити подання КВІ Шевченківського району м. Запоріжжя УДПтС України в Запорізькій області і на підставі ч. 1 ст. 78 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 від покарання, призначеного йому за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2013 року, у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Зазначена ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4