АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 593/551/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/53/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6

з участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Бережанського районного суду Тернопільської області від 25 листопада 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, неодруженого, має одну неповнолітню дитину, з середньою спеціальною освітою, учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році II категорії, раніше несудимого, -

визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.125 КК України і призначено покарання у виді 140 годин громадських робіт.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_9 визнаний винним і засуджений за те, що він близько 16.00 год. 05 лютого 2015 року перебував за місцем спільної реєстрації із ОСОБА_10 , а саме: АДРЕСА_1 . В ході словесного конфлікту із останньою на ґрунті особистих неприязних стосунків, в останнього виник злочинний умисел, спрямований на нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_10 та наніс їй один удар долонею в обличчя, після чого наніс удар кулаком правої руки в ділянку грудей, в подальшому зловив її за одяг та шарпаючи за нього, виволік на землю і з силою натиснув коліном на груди, а також на ділянку тіла нижче грудей. Своїми умисними діями ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження, а саме: синець на нижній поверхні лівої половини підборіддя, синці на передній поверхні лівої половини грудної клітки та зовнішній поверхні середньої третини лівого плеча, що за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок Бережанського районного суду Тернопільської області від 25 листопада 2015 року, яким йому призначено покарання у виді 140 годин громадських робіт скасувати, а кримінальне провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Окрім того, просить допитати свідка ОСОБА_11 , жительку АДРЕСА_2 , клопотання про допит якої, заявлялось під час розгляду в суді першої інстанції.

Свої апеляційні доводи мотивує тим, судом було допущено неповноту судового розгляду, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що в судовому засіданні, суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання його захисника ОСОБА_12 , щодо допиту свідка ОСОБА_11 , яка була безпосереднім очевидцем події і її покази могли мати істотне значення у даному кримінальному провадженні. Також, безпідставно судом було відмовлено в долученні до матеріалів кримінального провадження письмових пояснень зазначеного свідка, які також подавались захисником ОСОБА_12 в судовому засіданні.

Вважає, незрозумілим позицію суду про відмову в допиті безпосереднього очевидця події ОСОБА_11 і в той же час покладення в основу обвинувального вироку показів свідка ОСОБА_13 , який на місці події не був і відповідно обставини даної події йому не відомі.

Зазначає, що суд безпідставно ставить в основу обвинувачення покази самої потерпілої, яка перебуває з ним в неприязних відносинах і є зацікавленою особою у даному кримінальному провадженні, водночас відхиляючи клопотання про допит свідків, які є очевидцями події, мотивує, що такі клопотання спрямовані на уникнення відповідальності ОСОБА_9 за вчинене і затягування розгляду даного кримінального провадження.

Окрім того, посилається на те, що суд призначаючи йому покарання у виді громадських робіт, не зясував, що він являється учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, є особою похилого віку, часто хворіє і працювати не може, що підтверджує упередженість (предвзятість) суду у даному кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, позицію прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_9 , і просив залишити її без задоволення, обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав свою апеляційну скаргу і просив скасувати оскаржуваний вирок, а кримінальне провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції, потерпілу ОСОБА_10 , яка підтримала позицію прокурора, заперечивши проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, частково дослідивши докази, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України підтверджується сукупністю досліджених, перевірених, належним чином проаналізованих та викладених у вироку доказів, зокрема показаннями потерпілої ОСОБА_10 , показаннями свідка ОСОБА_14 , протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 від 28 квітня 2015 року; заявою ОСОБА_10 від 06.02.2015 року про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, протоколом прийняття заяви у ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення від 06.02.2015 року та іншими доказами.

У судовому засіданні в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в умисному заподіянні 05 лютого 2015 року потерпілій ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень не визнав пояснивши, що дійсно 05 лютого 2015 року близько 16.00 год., потерпіла неочікувано прийшла до нього у будинок за адресою АДРЕСА_1 і почала кричати. В цей час в будинку була ОСОБА_15 та ОСОБА_11 . Він культурно попросив ОСОБА_10 вийти з хати, вона не відреагувала, тоді він взяв її за шкірку і з кухні через гараж виніс з хати та закрив за нею двері. Після того, як потерпіла опинилися на дворі, вона бігала кругом хати і щось викрикувала. Під час вказаних подій потерпіла ще й подряпала його. Все інше неправда, видумана потерпілою. Про вказаних свідків під час слідства він повідомляти не хотів, Частина вказаного будинку була побудована під час шлюбу з потерпілою. Потерпілу ніхто не бив.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно критично оцінив і не взяв до уваги, вищевказані показання обвинуваченого ОСОБА_9 пославшись на те, що вони суперечать чітким та послідовним показанням потерпілої, стосовно заподіяння їй обвинуваченим тілесних ушкоджень, які в певній частині підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_14 .

Так, допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_10 , показала, що 05 лютого 2015 року близько 16.00 год., вона прийшла в спільний з обвинуваченим будинок по АДРЕСА_1 , де вона зареєстрована. Двері гаражу в будинку були відкриті і вона через гараж зайшла в кухню, де застала ОСОБА_15 , яка поправляла на собі одяг і спитала, що та там робить. В цей час десь з коридору вискочив ОСОБА_9 мовчки наніс їй один удар долонею в обличчя, після чого наніс удар кулаком правої руки в область грудей, схопив її за куртку і шию та виштовхав з будинку, під час цього сказав, щоб вона йшла звідти і нецензурно висловився до неї. Коли вона опинилася на дворі, крикнув до ОСОБА_15 , щоб та закрила хату, а сам потягнув її на берег за межі господарства, де кинув її на землю і з силою натиснув коліном на груди, а також в область тіла нижче грудей і почав рвати на ній одяг. Потім відпустив її і пішов. Після цього вона написала заяву в міліцію про вказаний інцидент та пройшла судово-медичину експертизу. Своїми умисними діями ОСОБА_9 спричинив їй тілесні ушкодження.

Вищевказані показання ОСОБА_10 , повністю знайшли своє підтвердження під час проведення з її участю 28 квітня 2015 року слідчого експерименту, в ході якого остання детально описала та відтворила послідовність подій, які мали місце 05 лютого 2015 року близько 16.00 год., зокрема щодо умисного заподіяння їй обвинуваченим ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, а тому суд першої інстанції обгрунтовано прийняв до уваги, як належний та допустимий доказ винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, наявний у матеріалах кримінального провадження та досліджений в судовому засіданні, протокол слідчого експерименту від 28 квітня 2015 року (а.к.п.49).

Також, показання потерпілої ОСОБА_10 , обєктивно підтверджуються висновком судово-медичного експерта №181 від 09 лютого 2015 року, з якого убачається, що у ОСОБА_10 при її огляді 06 лютого 2015 року виявлений синець на нижній поверхні лівої половини підборіддя. Цей синець, з огляду на вид ушкодження та забарвлення, утворився у ОСОБА_10 від дії тупого предмета близько доби до її судово-медичної експертизи. Крім того, при додатковому судово-медичному огляді 09 лютого 2015 року, у ОСОБА_10 виявлені синці на передній поверхні верхньої третини лівої половини грудної клітки та зовнішній поверхні середньої третини лівого плеча, які також утворилися від дії тупих предметів, приблизно за 3-4 доби до цього огляду, не виключено, в один термін з вищевказаним синцем. Про це дозволяють стверджувати сам вид ушкодження, забарвлення синців грудної клітки та плеча, а також дані наукової медичної літератури про те, що відносно глибокі крововиливи в м`які тканини, спочатку не просвічуються через шкіру, та в перші кілька діб після травми можуть не виявлятися. Синці у ОСОБА_10 , враховуючи їх кількість, розташування та властивості, не характерні для падіння на площині з висоти власного росту. Їх виникнення у ОСОБА_10 за обставин, які вона повідомила при судово-медичній експертизі не виключається. Виявлені у ОСОБА_10 синці за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень. (а.к.п. 46-48).

Заявою потерпілої ОСОБА_10 від 06.02.2015 року, підтверджено, що після умисного заподіяння їй обвинуваченим тілесних ушкоджень, вона звернулася до начальника Бережанського РВ УМВСУ в Тернопільській області, з проханням притягнути до кримінальної відповідальності її чоловіка ОСОБА_9 , який 05.02.2015 року близько 16.00 год. без причини наніс їй тілесні ушкодження, а саме вдарив її правою рукою в ділянку грудей, після чого, кинувши її на землю, колінами притиснув в область грудей, також наніс один удар в голову, що мало місце в АДРЕСА_1 . (а.к.п. 42);

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06 лютого 2015 року, підтверджено, що від потерпілої ОСОБА_10 , процесуально уповноваженою особою слідчим, прийнято її усну заяву про те, що 05 лютого 2015 року близько 16.00 год. вона прийшла за місцем реєстрації АДРЕСА_1 , де зустріла свого чоловіка ОСОБА_9 , з яким у неї виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_9 спричинив їй тілесні ушкодження, а саме наніс удари в ділянку грудей. Свідком цих подій була ОСОБА_15 .

При цьому, заявницю ОСОБА_10 , ст.слідчим попереджено про кримінальну відповідальність за ст.383 КК України, за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину. (а.к.п. 43-45).

Показаннями в суді першої інстанції свідка ОСОБА_13 , підтверджується, що 05 лютого 2015 року, до нього телефонувала ОСОБА_15 , і повідомила йому про конфлікт між його батьком обвинуваченим ОСОБА_9 та його матірю потерпілою ОСОБА_10 , в ході якого, як вона ствердила потерпіла ОСОБА_10 подряпала батькові обличчя. ОСОБА_15 також повідомила йому, що була присутня при цих подіях і більше у будинку нікого не було. Через декілька днів він бачив матір ОСОБА_10 і в неї був синяк, тоді він зрозумів, що ОСОБА_15 сказала йому неправду про те, що це ОСОБА_10 подряпала батька.

З показань даних у суді першої інстанції свідком ОСОБА_14 , слідує, що вона близько 16.15 год. 05 лютого 2015 року йшла на зупинку на автобус. ОСОБА_10 пішла додому. Вона чекала на автобус. Бачила як ОСОБА_10 стояла в дверях, тоді ОСОБА_9 випхав останню і потягнув потерпілу з подвір`я до дороги, а співмешканка ОСОБА_9 закрила гараж, що було далі, вона не бачила, так як огляд закривав міст. Щоб обвинувачений наносив удари ОСОБА_10 , вона не бачила, криків не чула. Над`їхав автобус, вона сіла в автобус і поїхала додому. Десь за два-три дні після цих подій вона приходила до магазину, бачила в потерпілої синяк і та казала, що це зробив ОСОБА_9 і питала, чи вона не бачила як той це робив.

Ці показання свідка ОСОБА_14 , яка не перебуває у родинних стосунках ні з обвинуваченим ні з потерпілою, і не є зацікавленою особою, повністю підтверджують показання потерпілої в тій частині, що обвинувачений ОСОБА_9 , в ході конфлікту, випхав потерпілу ОСОБА_10 з будинку і потягнув з подвіря в сторону дороги, де як ствердила остання продовжував застосовувати фізичне насильство. При цьому, ці показання свідка ОСОБА_14 у сукупності з іншими доказами, зокрема показаннями потерпілої ОСОБА_10 , висновком судово-медичного експерта № 181 від 09 лютого 2015 року, протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 від 28 квітня 2015 року; заявою ОСОБА_10 від 06.02.2015 року про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, протоколом прийняття заяви у ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення від 06.02.2015 року, спростовують пояснення ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , дані ними під час судового розгляду в суді першої інстанції та пояснення свідка ОСОБА_11 дані в суді апеляційної інстанції, відповідно до яких вони ствердили, що обвинувачений на двір за потерпілою не виходив і фізичне насильство на дворі не застосовував.

Всі вищевказані докази вини обвинуваченого ОСОБА_9 зібрані та досліджені з дотриманням встановленого кримінальним процесуальним законом порядку, узгоджуються між собою, не суперечать один одному, об`єктивно підтверджуються висновком експерта щодо отримання потерпілою ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, у зв`язку з її побиттям 05 лютого 2015 року, за обставин на які вона вказала, а тому правильно прийняті судом першої інстанції до уваги, як докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Суд першої інстанції правильно критично оцінив і не взяв до уваги, вищевказані показання обвинуваченого ОСОБА_9 , відповідно до яких останній ствердив, що не спричиняв умисно тілесних ушкоджень потерпілій, а лише випхав її з будинку та закрив двері з середини, обгрунтовано пославшись на те, що такі показання суперечать і спростовуються чіткими і послідовними показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка ствердила, про факт умисного заподіяння їй, обвинуваченим, тілесних ушкоджень в будинку та за його межами, показаннями свідка ОСОБА_14 про те, що остання бачила, як ОСОБА_9 випхав потерпілу з будинку і потягнув її з подвіря в сторону дороги.

Крім цього, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, дав вірну оцінку показанням допитаних свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , які також ствердили, що обвинувачений не заподіював потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень в будинку та за його межами, а лише випхав її з будинку та закрився в середині, правильно критично оцінив їх, зазначивши про сумнівність показань ОСОБА_15 , у звязку з їх непослідовністю, оскільки остання вказувала на досудовому розслідуванні, що вона не була свідком подій конфлікту між обвинуваченим та потерпілою, про що визнала в судовому засіданні в суді першої інстанції, а показання свідка ОСОБА_16 , як такі, що спрямовані на захист свого сина обвинуваченого ОСОБА_9 , з чим колегія суддів погоджується.

Непослідовність та сумнівність показань свідка ОСОБА_15 , щодо обставин конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_9 та потерпілою ОСОБА_10 також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що ОСОБА_15 в телефонній розмові з ним стверджувала, про те, що під час вищевказаного конфлікту, у будинку, крім неї, більше нікого не було тоді, як в судовому засіданні в суді першої інстанції, вона вказала на присутність ОСОБА_11 , яка чекала обвинуваченого на подвірї його будинку, безпосередньо перед конфліктом з потерпілою та заходила в будинок.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції за клопотанням обвинуваченого проведено допит свідка ОСОБА_11 , яка показала, що 05 лютого 2015 року близько 15.00 16.00 год., вона прийшла у будинок де знаходився обвинувачений ОСОБА_9 , що за адресою АДРЕСА_1 . Разом з своєю братовою ОСОБА_16 зайшли до будинку де знаходився обвинувачений ОСОБА_9 та його теперешня дружина ОСОБА_17 . В цей час забігла потерпіла ОСОБА_18 , почала кричати та обзивати жінку обвинуваченого ОСОБА_9 , подерла футболку обвинуваченого, його обличчя. У звязку із цим обвинувачений ОСОБА_9 взяв потерпілу ОСОБА_10 за куртку та випхав її за двері. В цей день, вона ОСОБА_11 приходила до своєї братової ОСОБА_16 , яка проживає на одному подвірї з обвинуваченим. Обвинувачений ОСОБА_9 у її присутності лише випхав потерпілу у гаражні двері, не виходячи на подвіря, залишившись з ними у будинку. На подвіря обвинувачений ОСОБА_9 вийшов за 5-10 хвилин, разом з ними. В цей час потерпілої на подвірї вже не було. Вона ОСОБА_11 особисто промивала обвинуваченому ОСОБА_9 спиртом рани, які у нього були на обличчі, після цього конфлікту.

Колегія суддів критично оцінює показання свідка ОСОБА_11 , дані нею в суді апеляційної інстанції, відповідно до яких остання також заперечує факт умисного заподіяння обвинуваченим ОСОБА_9 , потерпілій ОСОБА_19 тілесних ушкоджень в будинку та за його межами, стверджуючи що він лише випхав потерпілу з будинку та залишився з присутніми в середині будинку, і не бере ці показання до уваги, оскільки вони спростовуються сукупністю вищевказаних наявних доказів, зокрема показаннями потерпілої ОСОБА_10 , показаннями свідка ОСОБА_15 , висновком експерта № 181 від 09.02.2015 року та іншими доказами і вважає, що, вони спрямовані на сприяння обвинуваченому уникнути кримінальної відповідальності.

При цьому, колегія суддів враховує, що свідок ОСОБА_11 перебуває у родинних стосунках з обвинуваченим та є його рідною тіткою, підтвердивши це в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, що ставить під сумнів обєктивність її показань щодо обставин та перебігу вищевказаного конфлікту між обвинуваченим та потерпілою, за умов наявності належних та допустимих доказів, вини обвинуваченого, на які суд першої інстанції, підставно послався у вироку.

Кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК України є вірною, оскільки судом встановлено, що останній умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження і з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погоджується.

З урахуванням наведеного посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_9 , на те, що суд предвзято віднісся до вирішення справи є необґрунтованими, надуманими, а тому колегією суддів до уваги не беруться.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, то на переконання колегії суддів, його призначено з дотриманням вимог ст.50, 65 КК України.

Так, за змістом ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідне й достатнє для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Як убачається з вироку, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК України, суд першої інстанції врахував суспільну небезпеку та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, а саме позитивну характеристику обвинуваченого, те що останній раніше не судимий, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році II категорії, встановив відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин і дійшов вірного висновку про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді 140 годин громадських робіт.

Так, санкцією ч.1 ст.125 КК України, за якою ОСОБА_9 притягується до кримінальної відповідальності, передбачено альтернативні основні покарання, зокрема у виді штрафу до пятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; громадських робіт на строк до двохсот годин або виправних робіт на строк до одного року.

На переконання колегії суддів, призначивши ОСОБА_9 покарання у виді громадських робіт на строк 140 годин, суд першої інстанції вірно врахував усі обставини вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, суспільну небезпеку вчиненого, дані про його особу, відсутність обставин, що помякшують та обтяжують покарання і дотримуючись вимог закону призначив покарання, яке є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним та іншими особами, нових злочинів.

Частиною 3 ст.56 КК України, не встановлено обмежень, щодо призначення такого виду кримінального покарання, як громадські роботи, особам, які є учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Крім цього, у матеріалах кримінального провадження відсутні докази чи будь-які інші дані про неможливість обвинуваченого за станом здоровя, залучатися до фізичної праці, наявності у нього частих захворювань, про що йдеться у апеляційній скарзі, а тому твердження обвинуваченого, про неправомірне призначення судом покарання у виді громадських робіт, без урахування цих обставин, є безпідставними.

З урахуванням наведеного, колегія суддів прийшла до переконання, що вирок Бережанського районного суду Тернопільської області від 25 листопада 2015 року є законним і обґрунтованим, висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, підтверджені сукупністю належних та допустимих доказів, покарання обвинуваченому призначено з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України. Будь-яких порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли стати підставою для скасування вироку, колегією суддів не виявлено, а тому підстав для його скасування не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 426 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Бережанського районного суду Тернопільської області від 25 листопада 2015 року, яким його визнано винним та засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 140 годин громадських робіт без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, які тримаються під вартою в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2