Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 25 жовтня 2016 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Апеляційного суду Волинської області від 12 травня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000318.

Вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 1 березня 2016 року

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України раніше не судимого в силу вимог ст. 89 КК України,
засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки та покладенням на нього певних обов`язків.

Вироком Апеляційного суду Волинської області від 12 травня 2016 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано.
Постановлено свій вирок, яким ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.
В решті вирок залишено без змін.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_7 .
У касаційній скарзі захисник просить вирок апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. При цьому, посилається на порушення судом вимог ст. 374 КПК України, оскільки апеляційний суд, задовольняючи частково апеляційну скаргу прокурора, та скасовуючи вирок місцевого суду, в частині звільнення останнього від відбування кримінального покарання, одночасно змінив цей же вирок в частині призначено покарання.
За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 3 листопада 2015 року о 17 годині 20 хвилин, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2101», р/н НОМЕР_1 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, на вул. Заболотівській у смт. Ратне Ратнівського району Волинської області, в порушення вимог п.п. 2.3 б); 2.9 а); 12.1; 12.2 Правил дорожнього руху у темну пору доби із вимкненим світлом фар, не вибрав безпечну швидкість у межах видимості дороги, під час керування проявив неуважність та відволікся від керування, автомобілем виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся із заднім лівим колесом трактора марки «МТЗ-50», р/н НОМЕР_2 , і причіпом марки 2ПТС-4, р/н НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_8 , що рухався назустріч. Внасліок чого відбулося зіткнення транспортних засобів і пасажиру автомобіля ОСОБА_9 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили смерть останнього.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги та просив залишити судове рішення без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, обґрунтовані дослідженими у справі доказами і у касаційній скарзі не оскаржуються.

Посилання захисника на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при винесені вироку апеляційним судом не знайшли свого підтвердження при перевірці матеріалів кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 418 КПК України суд апеляційної інстанції уповноважений приймати рішення у формі вироку або ухвали.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, у тому числі, й у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Відповідно до рекомендацій, зазначених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 1 «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», відповідно до яких апеляційний суд перевіряє вирок суду першої інстанції у межах апеляції. У зв`язку з цим він скасовує вирок цього суду лише в тій частині, у якій визнав його незаконним чи необґрунтованим.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора, який ставив питання про скасування судового рішення щодо ОСОБА_6 у зв`язку з неправильним застосовуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також із невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення, постановив свій вирок, про що свідчить зміст судового рішення, а саме: вказівка апеляційного суду про необхідність скасування вироку суду першої інстанції у частині призначеного покарання, необхідність призначення більш суворого покарання та ухвалення свого вироку; посилання на ст. 420 КПК України прийняття рішення про засудження ОСОБА_6 з призначенням іншого покарання без перекваліфікації його дій; роз`яснення порядку та строку оскарження вироку апеляційного суду.

Таким чином, підстав вважати, що вирок апеляційного суду був винесений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не вбачає. Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Що ж стосується доводів касаційної скарги про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_6 та приймаючи рішення про необхідність скасування вироку місцевого суду в частині звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, апеляційний суд правильно зазначив, що наведені у вироку місцевого суду дані про особу винного та обставини, які пом`якшують покарання не свідчать про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства. При цьому суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що засуджений щиро розкаявся, добровільно відшкодував витрати, понесені на стаціонарне лікування потерпілого, думку потерпілої, яка просила призначити покарання у виді мінімального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією статті, інкримінованого йому злочину.
Одночасно судом було враховано й конкретні обставини справи вчинення злочину в стані алкогольного спяніння, а також пом`якшуючі покарання обставини, в тому числі й ті на які є посилання у касаційній скарзі, а тому апеляційний суд правильно призначив покарання у мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
Таким чином, апеляційний суд, приймаючи рішення про необхідність скасування вироку місцевого суду в частині призначеного покарання та призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, вимог статей 50, 6567 КК України не порушив, оскільки призначене йому покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого, всім обставинам справи і є необхідним для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, як це передбачено ст. 65 КК України.

Підстав вважати, що призначене ОСОБА_6 покарання є явно несправедливим через його суворість, про що зазначає захисник у касаційній скарзі, не вбачається, як і не вбачається обставин для пом`якшення покарання чи звільнення від його відбування.

На думку колегії суддів, в процесі судового розгляду кримінального провадження істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на вирішення питання про винуватість засудженого або правильність застосування кримінального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, не допущено.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року, колегія суддів
постановила:
Вирок Апеляційного суду Волинської області від 12 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді :
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2