Справа № 356/1372/13-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/780/23/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 48 16.06.2016

УХВАЛА
Іменем України
16 червня 2016 р. м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю прокурора : ОСОБА_5 ,
засудженого: ОСОБА_6 ,
його захисника адвоката: ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляціями прокурора та адвоката ОСОБА_7 на вирок Березанського міського суду Київської області від 19 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого експедитором на ПАТ «Оболонь», одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі із позбавленням права обіймати посади старшого інспектора відділу соціально-виховної та психологічної роботи та начальника відділення соціально-психологічної служби у системі Державної пенітенціарної служби України на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75,76 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням із іспитовим строком 1 (один) рік, зобов`язавши його не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Вироком вирішена доля речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

Як зазначено у вироку, що відповідно до витягу з наказу Управління департаменту в м. Києві та Київській області Державного департаменту України з питань виконання покарань від 21 червня 2010 року № 42 о/с капітан внутрішньої служби ОСОБА_6 був призначеним старшим інспектором відділу соціально-виховної та психологічної роботи БВК № 95. Згідно з наказом начальника БВК № 95 від 15 грудня 2010 року № 233 на ОСОБА_6 додатково було покладено виконання обов`язків начальника відділення СПС № 4. 16 травня 2011 року ОСОБА_6 було ознайомлено з посадовою інструкцією старшого інспектора по соціально-виховній та психологічній роботі.
Відповідно до Примітки 1 до ст. 364 КК України, в редакції, що діяла на час скоєння злочину, службовою особою є особа, яка постійно чи тимчасово здійснює функцію представника влади, а також обіймає постійно чи тимчасово на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконує такі обов`язки за спеціальним повноваженням.
Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Стаття 28 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському, або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Будучи службовою особою ОСОБА_6 умисно, перевищуючи свої службові повноваження, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, супроводжуючи свої дії насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого засудженого ОСОБА_8 , заподіявши йому легкі тілесні ушкодження за наступних обставин.
14 червня 2011 року близько 08 години 30 хвилин старший інспектор соціально-виховної та психологічної роботи (далі СВПР) Березанської виправної колонії № 95 (далі БВК-95) ОСОБА_6 , будучи службовою особою, перевищуючи свої службові повноваження, які супроводжувались насильством, у приміщенні кабінету заступника начальника з СВПР, який розташований в охоронюваній зоні установи, проводячи виховну роботу із засудженим ОСОБА_8 , умисно наніс йому відрізком резинового шлангу червоного кольору довжиною приблизно 1,5 метра чисельні удари у ділянки обох ніг та сідниць, чисельні удари руками по голові та обличчю, ударив коліном в живіт, у результаті чого ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження. Відповідно до висновку експерта № 399 від 16 серпня 2011 року у ОСОБА_8 наявні такі тілесні ушкодження: крововилив над крилом лівої тазової кістки, петле-подібний смугастий крововилив на переднє-зовнішній поверхні лівого стегна, два крововиливи на лівій сідниці, п`ять крововиливів на правій сідниці, крововилив на правому ліктьовому суглобі, крововилив біля внутрішнього кута лівого ока, крововилив на зовнішній поверхні лівого гомілково-ступеневого суглобу, лінійне садно на переднє-внутрішній поверхні лівої гомілки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок щодо ОСОБА_6 скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі із позбавленням права обіймати посади старшого інспектора відділу соціально-виховної та психологічної роботи та начальника відділення соціально-психологічної служби у системі Державної пенітенціарної служби України на строк 1 (один) рік та позбавити спеціального звання. На думку, сторони обвинувачення, вирок щодо ОСОБА_6 є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в силу м`якості та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до ст. 367 КПК України є підставою для скасування.
Крім того, прокурор вказує, що судом взагалі не обговорювалося питання про застосування щодо ОСОБА_6 , поряд з основним покаранням й додаткового покарання позбавлення спеціального звання «старшина внутрішньої служби», присвоєного йому наказом начальника Бориспільської виправної колонії № 119 від 06.04.2015 року.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок щодо ОСОБА_6 скасувати повністю, постановити щодо нього свій вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 365 КК України виправдати. Запобіжний захід обраний щодо ОСОБА_6 скасувати. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що обвинувачення висунуте ОСОБА_6 органом досудового слідства ґрунтується лише на припущеннях і не підтверджується матеріалами справи. Також, на думку апелянта, що під час розгляду справи судом першої інстанції участь ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, не доведена і всі можливості одержання додаткових доказів вичерпані, на підставі ч. 4 ст. 327 КПК України. Тому, сторона захисту вважає, що є всі підстави вважати, що тілесні ушкодження ОСОБА_8 14.06.2011 року були нанесені не ОСОБА_9 , а іншою особою.
Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку своїх вимог, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 які підтримали апеляцію захисника та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляцій, колегія cуддів приходить до наступних висновків.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у зазначених у вироку злочинних діях та правильність юридичної кваліфікації скоєного ним за ч. 2 ст. 365 КК України підтверджується всією сукупністю досліджених судом доказів, які повно і правильно наведені у вироку і не викликають сумнівів у своїй достовірності.

Про повноту судового слідства зазначає в апеляції і захисник-адвокат ОСОБА_7 , що судом першої інстанції вичерпані всі можливості одержання додаткових доказів, проте, на думку колегії суддів, автор названої апеляції безпідставно вказує, що обвинувачення ОСОБА_6 ґрунтується лише на припущеннях і не підтверджується матеріалами справи.

Але суд першої інстанції в судовому засіданні допитав потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , котрі і судовому засіданні давали покази, які викривають ОСОБА_6 стосовно обставин вчинення злочину останнім. Судом також були оголошені у зв`язку зі смертю свідка ОСОБА_21 його покази на досудовому слідстві та при попередньому розгляду справи, що він бачив синці на тілі потерпілого ОСОБА_8 і останній пояснив, що його побив ОСОБА_6 . Також суд у вироку відобразив покази свідка ОСОБА_22 , лікаря виправної колонії, який оглядав потерпілого в день поміщення його до ДІЗО та експерта ОСОБА_23 , який проводив судово-медичну експертизу і зазначив, що тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 при його поміщенні у ДІЗО не було, але упустивши при цьому, що відповідно висновку експерта № 399 від 16.06.2011 року тілесні ушкодження у потерпілого локалізовані на спині і сідницях, які були під одягом, а тому були виявлені при повторному огляді за заявою потерпілого в той же день, чому суд у вироку також дав належну оцінку.

Крім наведеного вище, відповідно до положень ст. 323 КПК України в редакції 1960 року суд обґрунтовано зазначив у вироку, що на досудовому слідстві у якості підозрюваного ОСОБА_6 свою вину визнав повністю і розповів про обставини вчинення ним злочину.

Наведені покази підсудного, потерпілого, свідків в цілому узгоджуються між собою, мають послідовний та взаємодоповнюючий в деталях характер, тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції у вироку обґрунтовано мотивував свій висновок про доведеність вини підсудного ОСОБА_6 , оскільки названі докази є належними і допустимими. Тому твердження захисника в апеляції, що вина ґрунтується на припущеннях, суперечить фактичним обставинам справи.

Що стосується окремих неточностей з приводу фактичних обставин події, на що посилається в апеляції захисник, то суд у вироку справедливо їх розцінив дрібними, так як вони не впливають на оцінку показань вцілому, пояснюються давністю події злочину 14 червня 2011 року, більше того, свідчать про відсутність ймовірної змови вказаних осіб між собою.

Апеляційні вимоги прокурора щодо позбавлення підсудного ОСОБА_6 спеціального звання «старшина внутрішньої служби» колегія суддів залишає без задоволення, оскільки вирішення даного питання є правом суду, а не обов`язком, а по друге, ОСОБА_6 не має зазначеного в апеляції прокурора спеціального звання старшина внутрішньої служби.

Як вбачається із вироку, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд врахував, що він скоїв тяжкий злочин, але раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем служби і проживання, має міцні соціальні зв`язки, малолітню дитину.

Беручи до уваги наведене вище, а також те, що з моменту події пройшло п`ять років, ОСОБА_6 за цей час нічого негативного не скоїв, працює, колегія суддів вважає, що обране стосовно нього в межах санкції ч. 2 ст. 365 КК України в редакції закону, що діяв на момент вчинення злочину, покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з позбавлення права обіймати службові посади на 1 рік, з застосуванням ст.ст. 75,76 КК України, не є явно несправедливим внаслідок його м`якості в контексті ст. 372 КПК України в редакції 1960 року, а тому апеляцію прокурора в цій частині залишає без задоволення.

Порушень норм кримінально процесуального закону, які б могли слугувати підставами для скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено. За таких обставин вирок суду є законним.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України в редакції 1960 року, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляції прокурора і захисника залишити без задоволення, а вирок Березанського міського суду Київської області від 19 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: