У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних

справах Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_3.,

суддів: ОСОБА_4., ОСОБА_5.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві 14 вересня 2016 року заяву потерпілого ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року щодо ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а:

Вироком Ленінського районного суду міста Харкова від 19 січня 2015 року ОСОБА_2 засуджено за частиною другою статті 367 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців, з позбавленням права обіймати керівні посади, а також посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на строк два роки шість місяців, зі сплатою штрафу в розмірі 6000 гривень на користь держави. На підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» і пункту «е» статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання.

Апеляційний суд Харківської області ухвалою від 23 квітня 2015 року скасував вирок щодо ОСОБА_2 в частині залишення без розгляду цивільного позову потерпілого ОСОБА_1 і призначив у цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Цей же вирок змінив, виключив із його мотивувальної частини висновки суду про визнання обставиною, що пом'якшує покарання, - щире каяття, а в решті вирок залишив без зміни.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 3 червня 2016 року на підставі пункту 3 частини третьої статті 429 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) відмовив потерпілому ОСОБА_1 у поновленні строку на касаційне оскарження вироку Ленінського районного суду міста Харкова від 19 січня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року щодо ОСОБА_2 та повернув йому касаційну скаргу.

Потерпілий ОСОБА_1 звернувся із заявою до Верховного Суду України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року щодо ОСОБА_2 з підстави, передбаченої пунктом 2 статті 445 КПК.

Вважає, що суд касаційної інстанції неоднаково застосував норми частини першої статті 117, частини сьомої статті 376 КПК, унаслідок чого безпідставно відмовив йому в поновленні строку на касаційне оскарження судових рішень. Просить скасувати ухвалу суду касаційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви і долучені до неї матеріали, колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що передбачених законом підстав для відкриття провадження немає.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

У статті 445 КПК визначено вичерпний перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, який розширеному тлумаченню не підлягає.

Однією з таких підстав, яку зазначено в пункті 2 статті 445 КПК, є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Відповідно до положень частини першої статті 446 КПК особи, визначені у статті 425 цього Кодексу, мають право подати заяву про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1-3 статті 445 цього Кодексу, після його перегляду в касаційному порядку.

Також згідно з вимогами частини четвертої статті 446 КПК не може бути подана заява про перегляд Верховним Судом України ухвал суду касаційної інстанції, які не перешкоджають провадженню у справі.

Як убачається зі змісту копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року, суд касаційної інстанції відмовив потерпілому ОСОБА_1 у поновленні строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень щодо ОСОБА_2 та повернув йому касаційну скаргу. Касаційний суд мотивував своє рішення тим, що заява потерпілого ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження не містила жодних обґрунтувань поважності причин пропуску такого строку та доводів про існування перешкод об'єктивного характеру, що істотно вплинули на його право на звернення до суду.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд касаційної інстанції виходив із дискреційних повноважень суду у кримінальному судочинстві та керувався положеннями статті 429 КПК, згідно з якою суд касаційної інстанції вправі відмовити у поновленні строку на касаційне оскарження та повернути касаційну скаргу особі, яка її подала, якщо не знайде підстав для його поновлення.

Отже, наведені положення кримінального процесуального закону унеможливлюють втручання Верховного Суду України у постановлене касаційною інстанцією судове рішення, яким відмовлено потерпілому ОСОБА_1 у поновленні строку на касаційне оскарження, оскільки це рішення за своєю суттю є дискреційним і не може бути предметом перегляду Верховним Судом України в порядку глави 33 КПК.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що потерпілий ОСОБА_1 не позбавлений можливості реалізувати своє право на касаційне оскарження судових рішень шляхом подання касаційної скарги та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, зазначивши мотиви, які перешкодили йому реалізувати своє право на доступ до касаційного суду.

З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду України вважає, що подана потерпілим ОСОБА_1 заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року є необґрунтованою і не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 444, 445, 446, 450, 451 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити потерпілому ОСОБА_1 у допуску справи до провадження Верховного Суду України за його заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року щодо ОСОБА_2.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_5