Справа № 161/5749/16-к Провадження №11-кп/773/416/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 липня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника адвоката ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2016 року, яким, -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня-спеціальна, одружений, має на утриманні троє дітей, непрацюючий, зареєстрований за адресою - АДРЕСА_2 , в порядку ст.89 КК України не судимий,
засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України на 12 (дванадцять) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання визначено рахувати з 06.03.2016 року, тобто з моменту його затримання.
Стягнуто з ОСОБА_9 в користь потерпілого ОСОБА_7 300 000 (триста тисяч) грн. завданої моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_9 в користь потерпілої ОСОБА_8 100 000 (сто тисяч) грн. завданої моральної шкоди.
Речові докази:
- монтировку, що передана в камеру зберігання речових доказів Луцького ВП ГУНП у Волинській області (квитанція №004092 від 10.03.2016 року) постановлено знищити;
- змиви з обох рук та контрольний зразок потерпілої ОСОБА_12 (у кількості трьох штук) та змиви з обох рук та контрольний зразок обвинуваченого ОСОБА_9 (у кількості трьох штук), що передані в камеру зберігання речових доказів Луцького ВП ГУНП у Волинській області (квитанція №004137 від 15.03.2016 року); зразки крові ОСОБА_12 та зразки крові ОСОБА_9 , що передані в камеру зберігання речових доказів Луцького ВП ГУНП у Волинській області (квитанція №004163 від 25.03.2016 року) постановлено знищити;
- халат червоного кольору, штани бірюзового кольору та майку зеленого кольору зі слідами речовини бурого кольору, що передані в камеру зберігання речових доказів Луцького ВП ГУНП у Волинській області (квитанція №004162 від 21.03.2016 року) постановлено знищити;
- штани синього кольору, кофту та пару взуття, що належать обвинуваченому ОСОБА_9 , що передані в камеру зберігання речових доказів, відповідно штани та кофта до Луцького ВП ГУНП у Волинській області (квитанція №004163 від 25.03.2016 року); пара взуття - до СУ ГУНП у Волинській області (квитанція №003361 від 26.04.2016 року) повернуто ОСОБА_9 ;
- рентгенівський знімок, що переданий на зберігання в камеру зберігання речових доказів СУ ГУНП у Волинській області (квитанція №003361 від 26.04.2016 року) постановлено знищити;
- ніж, що переданий на зберігання в камеру зберігання речових доказів СУ ГУНП у Волинській області (квитанція №004163 від 27.04.2016 року) постановлено знищити.
Стягнуто з ОСОБА_9 в доход держави 5731 (п`ять тисяч сімсот тридцять одну) грн. 50 (п`ятдесят) коп., судових витрат у справі за проведення трасологічної, дактилоскопічної, імунологічної експертиз.
Майно обвинуваченого ОСОБА_13 , на яке накладено арешт, а саме: на частину приватної спільної сумісної квартири, що за адресою: АДРЕСА_3 , згідно ухвали слідчого судді від 18.04.2016 року, звернуто в рахунок погашення судових витрат у справі (визначених судом) та цивільних позовів потерпілих, в сумах, що задоволені судом.
Запобіжний захід, до вступу вироку в законну силу, залишено попередній тримання під вартою.
Зараховано обвинуваченому ОСОБА_9 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 06.03.2016 року по день набрання вказаним судовим рішенням законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Переглядаючи справу в порядку апеляційного провадження, апеляційний суд, -
В С Т А Н О В И В:
Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним у тому, що 04.03.2016 року близько 08.00 год., знаходячись в кімнаті за місцем свого проживання АДРЕСА_1 , під час конфлікту, який раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер власних дій, керуючись метою умисного протиправного позбавлення життя своєї дружини ОСОБА_12 , взявши у шафі кухонний ніж, умисно наніс ним два удари в життєво-важливі ділянки тіла в область спини, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних ран тулуба: в проекції VII-IX міжреберного проміжку по задньо-пахвинній лінії зліва, з ушкодженням міжреберних м`язів, нижньої долі лівої легені та грудного відділу аорти на рівні V грудного хребця, проникаючої колото різаної рани попереку справа між лопаткою нижче проекції XII ребра з ушкодженням м`язів спини та правої нирки, які за ступенем тяжкості стосовно живої особи, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, що в подальшому призвело до гострої крововтрати та смерті ОСОБА_12 .
Обвинувачений ОСОБА_9 у поданій апеляційній скарзі не оспорюючи правильності кваліфікації його дій та доведеності винуватості за ч. 1 ст. 115 КК України вважає вирок у частині призначеного йому покарання та задоволення цивільного позову незаконним.
Посилається на те, що судимість у нього погашена, вину у вчиненому визнав повністю та щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину. На його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, до арешту працював неофіційно. Потерпіла ОСОБА_8 права на відшкодування моральної шкоди не має, а розмір моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 є явно завищений. Просить вирок змінити, застосувати ст. 69-1 КК України та пом`якшити покарання, а також відмовити у задоволені цивільного позову потерпілій ОСОБА_8 , а позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити у розмірі 20 000 гривень.
Адвокат ОСОБА_10 у поданій апеляційній скарзі також вказує, що його підзахисний вину визнав повністю, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину. Відповідно до ст. 89 КК України попередня судимість у ОСОБА_9 погашена, а тому суд першої інстанції необґрунтовано врахував при призначенні покарання попередню судимість. Вважає призначене покарання надто суворим.
Частина 2 статті 1168 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Потерпіла ОСОБА_8 є сестрою померлої ОСОБА_12 , з нею однією сім`єю не проживала, спільного господарства не вели, на утриманні одне у одного не перебували. Тому правових підстав для стягнення в її користь моральної шкоди немає. Стягнута моральну шкоду в користь ОСОБА_7 у розмірі 300 000 гривень є надто велика і не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
В рахунок погашення судових витрат та цивільних позовів суд звернув стягнення на майно обвинуваченого, на яке накладено арешт, а саме на квартиру АДРЕСА_4 , яка знаходиться у спільній сумісній власності. Судом не визначена частка майна ОСОБА_9 у спільному майні, та не визначена його вартість, а тому вирок суду у цій частині також є незаконним. Просить вирок змінити та пом`якшити ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України покарання. В задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди відмовити. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 в користь ОСОБА_7 20 000 гривень моральної шкоди, в решті позову відмовити. Скасувати арешт на майно обвинуваченого, а саме на частку його майна у квартирі за адресою АДРЕСА_3 .
Заслухавши доповідача, який доповів зміст вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які подані апеляційні скарги підтримали, потерпілих та прокурора, які апеляційні скарги заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції у межах поданої апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України та доведеність його винуватості у даному кримінальному правопорушенні апелянтами у апеляційних скаргах не оспорюються, а тому вирок суду першої інстанції у цій частині апеляційним судом не перевіряється, а перевіряється лише у частині призначеного обвинуваченому покарання та вирішенні цивільних позовів.
Відповідно до ст. 50 та 65 КК України, пунктів 1 та 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд призначає покарання у межах санкції статті (частини) статті Особливої частини Кодексу та з врахуванням вимог положень Загальної частини цього Кодексу. При цьому, суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України покарання суд першої інстанції врахував, що останній вчинив умисне особливо тяжке кримінальне правопорушення.
До обставин, що пом`якшують покарання правомірно відніс щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину. Обтяжуючих покарання обставин не знайшов.
По відношенню до особи обвинуваченого врахував, що він за місцем проживання характеризується посередньо, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, вчинив особливо тяжкий умисний злочин проти життя особи, заподіяної злочином шкоди не усунув.
Суд також врахував і думку потерпілих, які наполягали на призначені обвинуваченому суворого покарання.
Врахувавши усі обставини кримінального правопорушення та конкретні обставини справи у їх сукупності, суд першої інстанції призначив ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 115 КК України покарання у межах санкції даної статті.
З врахуванням суспільної небезпечності вчиненого та наслідків злочину підстав вважати, що призначене покарання є надто суворим і за своїм розміром є явно несправедливим через його суворість, у колегії суддів немає.
Та обставина, що ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності не заперечується і самим обвинуваченим. Однак в силу ст. 89 КК України він є особою, що не має судимості, про що і вказав суд першої інстанції у вироку. Вказану обставину суд першої інстанції не врахував як обтяжуючу покарання обставину, а лише як обставину, що характеризує особу обвинуваченого, а тому посилання обвинуваченого та його захисника про врахування судом першої інстанції попередньої судимості ОСОБА_9 є необґрунтованими та не впливають на розмір призначеного обвинуваченому покарання.

Відповідно до ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченою санкцію статті Особливої частини цього Кодекс.

Пункт 2 ст. 66 КК України передбачає добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди. Обвинувачений ОСОБА_9 добровільно заподіяної злочином шкоди не усунув, а тому підстав для призначення покарання із застосуванням положень ст. 69-1 КК України не має.

Призначене ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам ст. 50,65 КК України, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарань, є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів. Тому законних підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, посилання обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 в апеляції про неправильне вирішення судом першої інстанції цивільних позовів є обґрунтовані.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнив частково. Стягнув з обвинуваченого ОСОБА_9 в користь ОСОБА_7 300 000 гривень моральної шкоди та в користь потерпілої ОСОБА_8 100 000 гривень моральної шкоди.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Як убачається з матеріалів справи, потерпілий ОСОБА_7 є сином загиблої ОСОБА_12 , а ОСОБА_8 - сестрою загиблої. Вирішуючи цивільний позов про стягнення моральної шкоди, суд мав у вироку навести докази проживання ОСОБА_8 із ОСОБА_12 разом однією сім`єю. Між тим, у вироку таких доказів не наведено і передчасно стягнуто із засудженого на користь потерпілої ОСОБА_8 100 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги, що потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 при подані позовних заяв про стягнення моральної шкоди не сплачено судового збору, чим порушено вимоги ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року з послідуючими його змінами.
За таких обставин колегія суддів вважає, що цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди вирішені з порушенням вимог цивільного та кримінального процесуального закону. Тому вирок суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню з призначенням в суді першої інстанції нового розгляду в порядку цивільного судочинства.
Оскільки арешт на майно ОСОБА_9 було накладено з метою забезпечення відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди, то зняття такого арешту можливе лише в ході вирішення по суті цивільних позовів потерпілих.

На підставі наведеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 415 КПК України, ст. 23, 1168 ЦК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2016 року щодо ОСОБА_9 в частині вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили в часу її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4