УХВАЛА
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула 26 жовтня 2016 року в м. Києві касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 22 липня 2016 року,
в с т а н о в и л а :
Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 березня 2016 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК та призначено покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК, у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 22 липня 2016 року вирок суду залишено без змін.

У касаційній скарзі засуджений не погоджується із судовими рішеннями та ставить питання про їх скасування.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам закону, колегія суддів дійшла висновку, що її слід залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.

Зміст касаційної скарги повинен відповідати вимогам ст. 427 КПК, зокрема, у ній зазначаються обґрунтування вимог особи, із зазначенням того, у чому полягає незаконність судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Проте наведені положення процесуального закону засудженим належним чином не дотримано.

Як убачається зі змісту мотивувальної частини касаційної скарги, ОСОБА_4 порушує питання про зміну судових рішень з підстав невідповідності призначеного йому покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок суворості, однак, обґрунтування явної несправедливості заходу примусу, як це встановлено ст. 414 КПК, не наводить, враховуючи, що місцевий суд призначив йому більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією ч. 2 ст. 307 КК.

До того ж, у прохальній частині поданої скарги засуджений порушує питання про звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, натомість доводів на обґрунтування вимог щодо необхідності зміни судових рішень на підставі, передбаченій ч. 2 ст. 438 КПК, з огляду на положення ст. 413 цього Кодексу, ним не наведено.

Зазначені обставини позбавляють суд касаційної інстанції можливості вирішити питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали особою, яка подала скаргу.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 429 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 22 липня 2016 року залишити без руху.
Для усунення недоліків встановити засудженому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

У разі не усунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, така скарга повертається особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3