Справа №488/4982/15-к 15.06.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2016 року м.Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2016 року відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Миколаєва, раніше судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ст. 309 ч.2 КК України,
обвинуваченого ОСОБА_4
В С Т А Н О В И В:
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 , вважаючи покарання занадто суворим, просить скасувати вирок з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції та скасувати обраний щодо нього захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою.
В доповненнях до апеляції обвинувачений ОСОБА_4 просить скасувати вирок суду, посилаючись на те, що злочин не вчиняв.
Провадження № 11-кп/784/459/16 Головуючий суду першої інстанції: ОСОБА_7
Категорія: ст.309 ч.2 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .
Вироком суду ОСОБА_4 визнаний винуватим за ст. 309 ч.2 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03.09.2015 року та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі ГУ ДКСУ в Миколаївській області витрати за проведення експертизи в сумі 307 грн. 20 коп.

Також вирішено питання щодо речових доказів по справі.
2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, обвинувачений посилається на те, що йому призначено занадто сурове покарання. Вказує, що судом, як обставина, що пом`якшує покарання враховано лише визнання ним своєї вини. При цьому, на його думку, судом безпідставно не враховані інші обставини, зокрема, дані про його особу, сімейний стан, характеристика з місця проживання, наявність на утриманні неповнолітньої дитини. Апелянт зазначає, що вказані обставини в сукупності дають підстави для призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_4 посилається на те, що не вчиняв вказаного кримінального правопорушення та зізнався у його вчиненні під тиском працівників правоохоронних органів. Зазначає, що судовий розгляд був проведений з порушеннями норм кримінального процесуального законодавства, оскільки не були досліджені всі обставини справи. Також вказує, що суд при ухваленні вироку не правильно застосував положення ст. 374 КПК України при обрані щодо нього заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою. Зазначає, що обставини та ризики враховані судом при обрані цього запобіжного заходу, є необґрунтованими. Крім того, в доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_4 просить звільнити його від покарання за попереднім вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03.09.2014 року на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році».

3. Встановлені судом першої інстанції обставини.

Згідно з вироком суду, 14.10.2015 року, в ранковий час, ОСОБА_4 , знаходячись біля будинку № 334 по проспекту Богоявленському (Жовтневому) в м. Миколаєві, придбав у невстановленої особи для власного вживання медичний шприц, в якому знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, об`ємом не менше 0,5 мл. Того ж дня, ОСОБА_4 , знаходячись біля СТО «Мустанг» по вул. Самойловича в м. Миколаєві, побачивши знайомих працівників правоохоронних органів, які рухались в його напрямку, викинув шприц на землю, що є прилеглою до СТО «Мустанг», звідки вказаний шприц з наркотичним засобом - опієм ацетильованим, загальною масою в перерахунку на суху речовину 0,106 грами було вилучено працівниками міліції в ході огляду місця події.

Дії ОСОБА_4 судом кваліфіковані за ст. 309 ч.2 КК України, як незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу без мети збуту, вчинене повторно.
4. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченого, який підтримав доводи, викладені в апеляції; думку прокурора про залишення вироку суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку.

Доводи ОСОБА_4 про те, що показання, надані ним під час судового засідання, не відповідають дійсності та судовий розгляд проводився з порушенням норм кримінального процесуального закону, оскільки не були досліджені обставини справи, є неспроможними.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в суді.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та журналу судового засідання, ОСОБА_4 під час судового розгляду справи, не заперечував своєї вини у вчиненому злочині, пояснивши, що 14.10.2015 року, знаходячись біля будинку № 334 по проспекту Жовтневому в м. Миколаєві, дійсно придбав у невстановленої особи для власного вживання медичний шприц, у якому знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, об`ємом не менше 0,5 мл. Того ж дня, проходячи біля СТО «Мустанг», побачив знайомих працівників міліції та викинув придбаний шприц с опієм на територію прилеглу до СТО.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що показання щодо обставин кримінального правопорушення обвинувачений в судовому засіданні надавав добровільно без будь-якого примусу. Зважаючи на те, що фактичні обставини справи ніким не оспорювались, за згодою ОСОБА_4 та інших учасників провадження, було вирішено проводити судовий розгляд у порядку, передбаченому ст. 349 КПК України. При цьому, як слідує з журналу судового засідання та звукозапису на технічному носії, судом було роз`яснено обвинуваченому порядок та наслідки такого розгляду, а саме не можливість подальшого оскарження прийнятого рішення в частині встановлених судом обставин.

Таким чином, апеляційний перегляд кримінального провадження в частині заперечення ОСОБА_4 обставин скоєння злочину, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду у суді першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, є неможливим.

Посилання обвинуваченого на те, що інкримінованого злочину він не вчиняв й визнав свою вину під тиском працівників правоохоронних органів, можуть бути перевірені шляхом подачі ОСОБА_4 відповідної заяви до правоохоронних органів.
Що стосується призначеного покарання, то апеляційний суд вважає, що воно призначено ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст.65-67 КК України.
Посилання обвинуваченого на те, що суд, призначаючи покарання, не врахував дані про його особу, сімейний стан, характеристику з місця проживання, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, є неспроможними.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Як слідує з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_4 судом було враховано те, що відповідно до положень ст. 12 КК України ним вчинено злочин середньої тяжкості. Як обставину, що пом`якшує покарання, враховано щире каяття ОСОБА_4 у скоєному злочині. Також суд врахував дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, наявність у нього на утриманні неповнолітньої доньки, перебування на обліку у лікаря нарколога.

Таким чином, покарання обвинуваченому призначено судом у відповідності з вимогами кримінального законодавства, з урахуванням даних про особу ОСОБА_4 , його сімейного стану та інших обставин, в тому числі й тих, на які посилається апелянт.

Доводи обвинуваченого про необхідність призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ст. 309 ч.2 КК України, є неспроможними.

Відповідно до положень ст. 69 КК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Хоча обвинувачений на досудовому слідстві та під час судового розгляду провадження в суді першої інстанції зізнався в скоєному, має на утриманні неповнолітню дитину, однак, з урахуванням вчинення ним нового злочину до відбуття покарання призначеного за попереднім вироком, наявність судимостей у ОСОБА_4 за вчинення аналогічних злочинів та відсутності інших обставин (крім вказаних судом), що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, наведене не дає підстав для застосування ст. 69 КК України.

Тому суд, враховуючи всі обставини в сукупності, правильно призначив покарання в межах санкції ст. 309 ч.2 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі та, застосувавши положення ст. 71 КК України, з урахуванням вироку Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03.09.2014 року, яким ОСОБА_4 призначено покарання у вигляді 4 років 3 місяців позбавлення волі, покарання за яким не відбуте, обгрунтовано остаточно призначив покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Посилання ОСОБА_4 на те, що захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою йому обрано в порушення вимог ст. 374 КПК України, є безпідставними.
Згідно до ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається рішення, в тому числі щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів провадження, запобіжний захід щодо ОСОБА_4 в рамках зазначеного кримінального провадження не обирався. Постановляючи вирок, суд правильно зазначив про можливі ризики переховування ОСОБА_4 від суду, оскільки він фактично за місцем реєстрації не проживав, на судові засідання не з`являвся, доставлявся приводом, вчинив новий злочин в період невідбутого покарання за попереднім вироком, а тому з метою запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень суд обґрунтовано застосував відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Доводи апелянта про необхідність його звільнення від відбування покарання за попереднім вироком суду від 03.09.2014 року на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році», є необгрунтованими. Вказане питання не є предметом розгляду даного провадження.

Підстав для скасування вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції й скасування застосованого запобіжного заходу, про що просить апелянт, немає.
Керуючись ст.ст.405,407 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишити без задоволення, а вирок Корабельного районного суду м.Миколаєва від 16 березня 2016 року відносно ОСОБА_4 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання її копії.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3