Справа № 646/4954/16-к Пр.№ 1-в/646/1001/2016
ЧЕРВОНОЗАВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.16 року Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника Диканівської виправної колонії ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції клопотання адвоката ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, раніше судимого: вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 07.09.2009 року за ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки,

відбуваючого покарання за вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.04.2013 року за ч.2 ст.146, ч.2 ст.289, ч.1 ст.296 КК України у виді 8 років позбавлення волі, -

ВСТАНОВИВ:

До Червонозаводського районного суду м. Харкова з вищевказаним клопотанням звернувся адвокат ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 в обґрунтування якого послався на те, що засуджений довів своє виправлення, відбув 3/4 призначеного судом покарання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник клопотання підтримали з підстав, в ньому наведених. При цьому зазначали, що накладені стягнення були необґрунтованими і викликані суб`єктивним негативним ставленням представників колонії до засудженого, який до того ж не ухилявся від працевлаштування, однак не міг бути працевлаштованим через незадовільний стан здоров`я. Також просили врахувати, що останні два стягнення були скасовані у зв`язку з їх оскарженням до прокуратури. Стверджували, що засуджений повністю визнав свою вину, розкаявся, добровільно відшкодував спричинену злочином шкоду ще до винесення вироку. На даний час також сплачені судові витрати за проведення експертиз, засуджений уклав шлюб, відвідує церкву. Посилалися також на те, що мати засудженого пенсійного віку, потребує піклування. Зазначали про порушення п.15 ст.134 КВК України.

Представник адміністрації заперечував проти задоволення клопотання, наполягаючи на тому, що ОСОБА_6 не довів своє виправлення, питання щодо передбачених законом пільг вже розглядалося 20.04.2016р., однак комісія дійшла висновку про відсутність законних підстав для їх застосування.

Прокурор клопотання підтримав, вважаючи його обґрунтованим, оскільки стягнення погашені.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши надані докази та матеріали особової справи засудженого, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбування засудженого не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Згідно вироку Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.04.2013 року ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст.146, ч.2 ст.289, ч.1 ст.296 КК України у виді 8 років позбавлення волі. До строку відбування покарання зараховано строк тримання під вартою за вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 07.09.2009р., а саме 2 місяці 21 день. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 12.02.2016р. зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 19.06.2009р. до 07.09.2009р. та з 30.04.2012р. по 27.08.2013р.

Таким чином, на момент розгляду клопотання засуджений відбув де-юре 5 років 9 місяців 7 днів, що більше, ніж 3/4 строку призначеного йому покарання, залишилось 2 роки 2 місяці 23 дні.

Згідно вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Статтею 107 КВК України передбачено права та обов`язки осіб, засуджених до позбавлення волі. Зокрема, засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії.

З матеріалів дослідженої особової справи засудженого та характеристики Диканівської ВК (№12) вбачається, що за час перебування в колонії до нього було застосовані чисельні стягнення за відсутності будь-яких заохочень.

20.04.2016 року комісією установи з розгляду заохочувальних норм до засуджених, розглядалося питання про застосування до ОСОБА_6 ст.81, 82 КК України, та згідно висновків комісії таке застосування передчасне, оскільки засуджений не довів своє виправлення.

На час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_6 за місцем відбування покарання характеризується посередньо. У відношенні до представників адміністрації колонії ввічливий, але виконує їх вимоги під контролем. Непрацевлаштований та має третю групу інвалідності. Приймає участь у програмах диференційного виховного впливу на засуджених: «Духовне відродження», «Фізкультура і спорт», до їх реалізації ставиться посередньо. Підтримує стосунки з родичами. За висновком адміністрації колонії засуджений ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, хоча у вчиненому злочині винним себе визнає.

В судовому засіданні встановлено, що у відшкодуванні судових витрат засуджений особисто участі не приймав. З наданої захисником квитанції вбачається, що матір засудженого сплатила 3 770,38 грн., однак призначення платежу зазначено: «Судовий збір за позовом Карось».

Судом враховано сімейний стан засудженого та наявність у нього матері пенсійного віку і малолітньої дитини на утриманні його дружини, а також незадовільний стан здоров`я, однак погоджується з доводами адміністрації колонії, що на даний час ОСОБА_6 сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, а тому не вбачає законних підстав для задоволення клопотання адвоката.

При цьому судом також враховано, що ОСОБА_6 засуджений за вчинення умисного злочину проти волі особи, на засіданнях комісії виправної колонії 20.04.2016р. розглядалось питання щодо можливості застосування положень ст.ст.81,82 КК України до засудженого, однак згідно висновку комісії ОСОБА_6 відмовлено з тих підстав, що він не довів свого виправлення.

При цьому суд не ігнорує тих доводів, що приведені стороною захисту, однак вважає, вони не доведені достатньою мірою в судовому засіданні доказами, з яких можливо зробити беззаперечний висновок, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому судом також враховано пояснення засудженого, який не оспорював порушення ним норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, однак приводив причини в обґрунтування таких порушень, в тому числі не заперечував факти вилучення заборонених предметів, посилаючись на те, що вони йому не належали, відмову від виконання робіт з благоустрою та самообслуговування, посилаючись на незадовільний стан здоров`я, а також на те, що вони принижували його гідність. Разом з тим, встановлення засудженому третьої групи і нвалідності не виключає дотримання ним правил щодо графіку чергувань з прибирання камери, самообслуговування, посильної участі в забезпеченні благоустрою установи чи роботі самодіяльних організацій з метою отримання захочень на підтвердження свого виправлення.

За таких обставин, розглянувши клопотання відповідно до ст.22 КПК України на засадах змагальності на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення клопотання захисника.

На підставі викладеного, керуючись ст. 537,539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м.Харкова протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим, що перебуває в місцях позбавлення волі в той же час з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1