Провадження № 1-кс/200/7909/16
12 серпня 2016 року м. Дніпро
Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю слідчої ОСОБА_2 ,
Необхідність накладення арешту обґрунтовує наступним чином. 04.08.2016 до Дніпропетровського відділу поліції звернувся представник ПАТ "ПУМБ" із заявою про незаконні дії із заставним майном - квартирою АДРЕСА_1 , а саме незаконного зняття обтяження згідно договору іпотеки № 5872080 від 22.11.2007 між гр. ОСОБА_4 та ПАТ "ПУМБ" та подальшої реалізації цього майна, що завдало значної шкоди заявникові.
У своїй заяві представник банку посилається на той факт що 22.11.2007 між Банком та громадянкою ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 5854013 про надання кредиту у розмірі 85 583 доларів США для придбання вищевказаної квартири. Того ж дня в забезпечення кредитного договору було укладено також договір іпотеки №№ 5872080; 23.11.2007 нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено реєстраційний запис про заборону на це майно під номером 6091783.
У додатках до заяви про вчинення кримінального правопорушення міститься копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , згідно якої 24.12.2015 державним реєстратором Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_6 на підставі заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2015 вказану заборону було знято через припинення іпотеки.
Відповідно до довідки № 2/1293/16 від 02.08.2016, виданої головою АНД суду м. Дніпропетровська, за номером справи № 199/6645/15-ц було зареєстровано іншу цивільну справу, а позовна заява ОСОБА_7 та ОСОБА_4 до ПАТ «ПУМБ» до суду не надходила та судом не розглядалась, в т.ч. і 10.11.2015.
В подальшому 28.12.2015 за гр. ОСОБА_4 державним реєстратором ДМУЮ ОСОБА_8 було зареєстровано право власності на вказану квартиру, а 26.01.2016 було здійснено її продаж.
Таким чином, невстановленою особою було незаконно відчужено заставлене майно, що завдало значної шкоди ПАТ «ПУМБ».
Постановою слідчої від 09 серпня 2016 року квартиру АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
В зв`язку із тим, що вилучені речі є речовим доказом у кримінальному провадженні, а також може містити інші відомості, які будуть використані як доказ факту чи обставин, під час розслідування кримінального провадження, з метою забезпечення кримінального провадження, слідча прохає накласти на неї арешт.
У судовому засіданні слідча клопотання підтримала, прохала задовольнити. Пояснення надала аналогічні тексту клопотання.
З метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч.2 ст.172 КПК України, власник майна в судове засідання не викликався. З цих підстав, клопотання розглянуто за відсутності власника майна та ухвалено рішення.
Згідно з вимогами ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України. У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна. У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше. Арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу. Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.
Розглянувши клопотання, вислухавши пояснення слідчої, дослідивши надані до клопотання додатки, приходжу до висновку про те, що воно підлягає задоволенню. Так, з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, вважаю за можливе накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 шляхом накладення заборони ні її відчуження та розпорядження.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 103, 110, 167, 170-173, 309-310, 369, 371-372 КПК України, -
Клопотання слідчої СВ Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 задовольнити.
Накласти заборону відчуження та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 .
На ухвалу слідчого судді може бути подано апеляцію безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти діб зо дня її винесення.
Слідчій суддя ОСОБА_1