Справа № 640/7625/16-к
н/п 1-кс/640/6313/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
Розгляд даного клопотання слідчий просив провести без повідомлення сторони захисту, у зв`язку із необхідністю забезпечення арешту майна.
Досудовим слідством встановлено, що ГВ БКОЗ Управління в ході виконання доручення слідчого, отримано фактичні дані про діяльність на території Харківської області злочинної групи у складі ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інших осіб, які, діючи за попередньою змовою із іншими невстановленими особами, отримують особливо небезпечну психотропну речовину, особливо небезпечні наркотичні засоби, їх аналоги, обіг яких заборонений, через поштові відправлення в м. Харкові.
Організаторами злочинної діяльності, пов`язаної із придбанням, зберіганням та розповсюдженням вказаних заборонених речовин на території Харківського регіону, які безпосередньо контактують із постачальниками, виступають ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .
Після отримання забороненої речовини, організатори доставляють її до приміщення гаражного кооперативу, розташованого в м. Харкові, де самостійно або іншими учасниками групи здійснюється розфасування для подальшої реалізації на окремі одиничні дози.
При цьому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 здійснюється спеціальне технічне забезпечення в області програмування, що дозволяє маскувати абонентів, причетних до злочинної діяльності та запобігти встановленню місцезнаходження та анкетних даних цих осіб. Подальше розповсюдження до тайникових закладок готової наркотичної речовини в м. Харкові здійснюється ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13
10.08.2016 р. проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено речовини, які мають ознаки особливо небезпечних психотропних речовин, особливо небезпечних наркотичних засобів, їх аналогів.
11.08.2016 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.
Перелічене майно набуте в період 2015-2016 рр., тобто у період здійснення ОСОБА_5 діяльності, пов`язаної із незаконним обігом особливо небезпечних психотропних речовин, особливо небезпечних наркотичних засобів, їх аналогів, на грошові кошти, отримані від зазначеної протиправної діяльності, та з метою приховання від можливої конфіскації оформлене на дружину підозрюваного.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання.
Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати , що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Відповідно до ч.2 ст.307 КК України встановлено відповідальність у вигляді позбавлення волі від шести до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Слідчий вказав, що таким чином, на підставі вищезазначеного можна дійти висновку, що злочин, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , передбачає покарання у вигляді конфіскації майна.
Відповідно до вимог п.3 ч. 2 ст. 171 КПК України, наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно відомостей щодо майна та суб`єкта права власності, є конкретним фактом, підтверджуючим право власності на майно.
Зважаючи на викладене, на час досудового розслідування та судового провадження на вказане майно підозрюваного ОСОБА_5 необхідно накласти арешт з метою недопущення його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі.
Слідчий також вказав, що незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі майна підозрюваного, яке підлягає конфіскації відповідно до ч.2 ст. 307 КК України.
У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, просив про його задоволення.
Оскільки сторона кримінального провадження, яка звернулась з клопотанням, довела наявність достатніх підстав вважати, що майно, яке не було тимчасово вилучене, власником може бути відчужене, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, дане клопотання розглядається слідчим суддею без повідомлення дружини підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 .
11.08.2016 о 14-35 год. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України.
Покарання, що загрожує ОСОБА_5 в разі визнання його винним за ч. 2 ст. ст. 307 КК України, передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
За змістом ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Згідно зі ст.. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
У відповідності до ст.. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
З копії паспорту громадянина України ОСОБА_5 , вбачається, що ним 24.02.2006 було зареєстровано шлюб з ОСОБА_14 .
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 62098404 вищевказана земельна ділянка була придбана ОСОБА_6 22.01.2015, житловий будинок було зареєстровано 19.06.2015, тобто набуті за час шлюбу з підозрюваним ОСОБА_5 .
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання, оскільки слідчий довів наявність підстав вважати, що вчинено кримінальне правопорушення, накладання арешту на вказане у клопотанні майно підозрюваного забезпечить можливу конфіскацію майна у даному кримінальному провадженні, враховуючи санкцію ч. 2 ст. 307 КК України.
Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.173 КПК України, слідчий суддя при задоволенні клопотання про арешт майна, зобов"язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7,107, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1