Дата документу Справа № 233/4639/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/48/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 233/4639/14-к
Категорія: ст.186 ч.3 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000845, та виділенепровадження у зв`язку з розшуком за апеляційною скаргою прокурора в об`єднаному кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганська, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч. 3 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2015 року з апеляційною скаргою від 19.05.2015 року звернувся прокурор в об`єднаному кримінальному провадженні ОСОБА_8 /т. 2 а.п. 151-153/, в якій, не оспорюючи кваліфікації дій, вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень та обставин їх вчинення, доведеності вини у вчиненні злочинів, просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення судом покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та характеристики осіб обвинувачених, призначеному судом покаранню, внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ст. ст. 15 ч. 3, 185 ч. 3 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі. В решті вирок суду апелянт просить залишити без змін.

Прокурор вважає, що судом при призначенні ОСОБА_7 покарання з іспитовим строком, не було враховано, що він вже був судимий за вчинення злочину проти власності, однак, маючи непогашені судимості, належних висновків для себе не зробив та знов вчинив аналогічний злочин.

Зокрема апелянт послався на наступне:

- ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, за місцем мешкання характеризується посередньо, не одружений, неповнолітніх дітей не має, інвалідом не являється, останній раз вироком Куйбишевського районного суду м. Донецька Донецької області від 28.02.2011 року ОСОБА_7 було засуджено за ст. ст. 185 ч. 2, 190 ч. 2, 70, 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 3 місяці та звільнено по відбуттю строку покарання 15.01.2013 року, що свідчить про те, що обвинувачений не усвідомлює свої вчинки та не розкаюється у вчиненому, тобто, застосування звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком не призведе до його виправлення.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2-4 ч. 1 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

У вироку суду також зазначено, що ОСОБА_7 раніше судимий:

- 06.12.2006 року Костянтинівським міським судом Донецької області за ст. 187 ч. 2 КК України до 7 років позбавлення волі; Апеляційним судом Донецької області вирок змінений, ухвалено вважати засудженим за ст. 187 ч. 2, ст. 69 КК України до 4 років позбавлення волі; 31.12.2009 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 5 місяців 4 дні;

- 28.02.2011 року Куйбишевським районним судом м. Донецька за ст. ст. 185 ч. 2, 190 ч. 2, ст. ст. 70, 71 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі, приєднано до покарання за вироком від 06.12.2006 року, звільнений 15.01.2013 року по відбуттю строку покарання.

Вироком суду також вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, 08 липня 2014 року, приблизно об 11 годині 20 хвилин, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , шляхом зламу замків вхідних дверей проникли у квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , звідки, діючи таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів, намагалися викрасти належне ОСОБА_10 майно: домашній кінотеатр марки «Sony» модель HBD-DZ310, вартістю 1 414,58 гривень, шкатулку, виконану із металу із зображенням Тутанхамона, яка матеріальної цінності для ОСОБА_10 не представляє, маючи намір заподіяти останній матеріальний збиток на вищевказану суму, однак покинути вищевказане приміщення квартири з чужим майном не встигли, оскільки були затримані співробітниками Костянтинівського MB ГУМВС України в Донецькій області на місці вчинення злочину.

Вирок суду щодо ОСОБА_11 ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області від 19 травня 2016 року залишено без змін, йому на підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покараннястрок попереднього ув`язнення з 28.09.2014 року по 19.05.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення задва дні позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який підтримав прокурора, який її подав, обвинуваченого, який заперечував проти скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.
Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину при обставинах, зазначених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються матеріалами провадження, ніким, у тому числі, обвинуваченим, не оспорюються та є обґрунтованими.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 в апеляційній скарзі також не оспорюється і є правильною.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції статті Особливої частини кримінального кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин із врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення й попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробовуванням.

Як вбачається із вироку, суд при призначенні ОСОБА_7 покарання, врахував зазначені вимоги кримінального закону та, мотивувавши в ньому свої висновки, обґрунтовано призначив йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України який є тяжким злочином, дані про його особу та обставини, що пом`якшують покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 раніше судимий, судимості не зняті і не погашені, проте він повністю визнав вину, розкаявся у вчиненні злочину.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 теж повністю визнав вину у вчиненому ним злочині, щиро покаявся у його вчиненні, просив врахувати його стан здоров`я, оскільки він страждає тяжкими хронічними захворюваннями (ВІЛ-інфекція 1 (перша) клінічна стадія, хронічний вірусний гепатит С та просив не позбавляти його волі.

Враховуючи викладене, а також, що ОСОБА_7 вчинив незакінчений злочин, що збитки відсутні та вимоги ст. 50 КК України, згідно з якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд не обґрунтував висновок про можливість виправлення обвинуваченого без відбування реального покарання, є необґрунтованими і підстав для скасування вироку суду та ухвалення нового вироку не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4