Справа №1-кс/760/750/4237/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2016 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши в судовому засіданні клопотання сторони кримінального провадження прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_3 про арешт майна в рамках досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000611 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України,
В С Т А Н О В И В:
До суду надійшло зазначене клопотання, підтримуючи яке прокурор зазначив, що в провадженні слідчого відділу Соломянського УП ГУ НП в м. Києві проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, яке зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань №0000611 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначав, що досудове розслідування розпочато 16.01.2013 за зверненням органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, який повідомив, що невстановлені особи шляхом обману 28.01.2012 незаконно продали квартиру АДРЕСА_1 , з якої було виселено її власника ОСОБА_4 та її доньку ОСОБА_5 з двома малолітніми дітьми. Під час вчинення шахрайських дій було використано підроблену довідку Комунального підприємства КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» форми №3 за №101 від 25.01.2012, в якій були відсутні відомості щодо проживання у квартирі малолітніх дітей.

Крім того, усвідомлюючи для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу необхідно надати нотаріусу технічний паспорт квартири, невстановлені особи у грудні 2011 року звернулися до Бюро технічної інвентаризації м. Києва, де діючи нібито від імені ОСОБА_4 , заповнили власноруч ряд документів, зокрема Замовлення №235209 (КВ-2011) від 08.12.2011 для подальшого виготовлення технічного паспорту на квартиру.

Також встановлено, що приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , діючи в інтересах невстановлених осіб, 28.11.2011 посвідчив довіреність про те, що нібито ОСОБА_4 уповноважила свою доньку ОСОБА_5 на вчинення дій щодо продажу квартири від її імені.

Дані документи були наданні 28.01.2012 приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , яка того ж дня посвідчила попередній договір щодо наміру продати вищевказану квартиру, а 03.02.2012 договір продажу квартири ОСОБА_8 .

Між тим, ОСОБА_8 тут же оформив право власності на квартиру та звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з заявою щодо усунення перешкод в її користуванні. На підставі рішенням суду ОСОБА_5 її малолітніх дітей та мати було виселено з даної квартири.

Про те, дане рішення суду було оскаржено ОСОБА_4 та договір купівлі-продажи квартири від 03.02.2012 було визнано недійсним.

Саме в суді було встановлено факт того, що довідка Комунального підприємства КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» форми №3 за №101 від 25.01.2012 щодо складу сім`ї ОСОБА_5 не відповідає дійсності, про що прокуратуру району повідомив орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації.

Будучи допитаною з наведених обставин, ОСОБА_4 показала, що не мала наміру продавати свою квартиру і ніколи не вчиняла будь яких дій щодо отримання документів, необхідних для нотаріального посвідчення договору її купівлі-продажу, а також не підписувала жодного з них.

Так, згідно висновку №366 від 25.06.2015 судово-почеркознавчої експертизи, проведеної у кримінальному провадженні №0000249 Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром ГУ МВС України в Київській області, відповідно до якого підпис та рукописні записи від імені ОСОБА_4 в графі «підпис» у довіреності, зареєстрованої в реєстрі за №1483 від 28.11.2011, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , виконанні не ОСОБА_4 , а іншою особою.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 на даний час належить ОСОБА_8 .

Дана квартира була набута в результаті вчинення невстановленими особами шахрайських дій та відповідно до ч.2 ст. 167 КК України є предметом вчиненого кримінального правопорушення.

28.10.2015 постановою прокурора у зазначеному кримінальному провадженні квартиру АДРЕСА_1 визнано речовим доказом.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити та накласти арешт на нерухоме майно, з метою збереження речового доказу, досягнення дієвості цього провадження та попередження інших негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Слідчий суддя, вивчивши документи та матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання, приходить до наступного.
Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Ч.2 ст. 172 КПК України передбачено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації.
Згідно ч.3 згаданої статті, підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.
В даному випадку, вважаю, що завданням арешту майна є запобігання можливості його пошкодження, псування, знищення, перетворення. Майно, на яке прокурор просить накласти арешт є доказом злочину. Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження.
В ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України.
Відповідно до ч.1 і 2 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Арешт майна, яке має ознаки речового доказу, по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що квартира АДРЕСА_1 , яка на теперішній час зареєстрована за ОСОБА_8 є предметом вчиненого кримінального правопорушення, а тому вважаю за необхідне вжити заходів забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1