У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_7,
суддів: ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянувши у судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2016 року щодо ОСОБА_5,

у с т а н о в и л а:

Вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 лютого 2006 року ОСОБА_5 засуджено за пунктом «г» статті 93 Кримінального кодексу України 1960 року (далі - КК 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Колегія суддів Судової палати з кримінальних справ Верховного Суду України ухвалою від 4 травня 2006 року вирок апеляційного суду залишила без зміни.

Постановою Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 19 березня 2015 року скасовано ухвалу колегії суддів Судової палати з кримінальних справ Верховного Суду України від 4 травня 2006 року щодо ОСОБА_5, а справу направлено на новий касаційний розгляд.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 22 березня 2016 року вирок Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 лютого 2006 року щодо ОСОБА_5 залишив без зміни, а касаційні скарги засудженого і його захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Захисник ОСОБА_4 звернувся із заявою до Верховного Суду України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2016 року щодо ОСОБА_5 з підстав, передбачених пунктами 1 і 3 статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Заявник не погоджується з рішенням касаційного суду, яким встановлено, що з початку вересня 2001 року по 24 квітня 2002 року ОСОБА_5 ухилявся від слідства і на день набрання вироком законної сили строк давності не сплинув, та вважає його таким, що ґрунтується на припущенні й не відповідає висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року щодо ОСОБА_5

Захисник стверджує, що касаційний суд не врахував правову позицію Верховного Суду України щодо юридичних фактів, з якими пов'язуються питання перебігу, переривання та зупинення строків давності (постанова Верховного Суду України від 5 вересня 2013 року).

На підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, заявник послався на копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2012 року, 21 травня 2013 року та 10 квітня 2014 року.

Крім того, захисник ОСОБА_4 вважає, що при новому касаційному розгляді суд вдався до переоцінки окремих доказів і тим самим поставив під сумнів вже досліджені судом першої інстанції фактичні дані, що стосувалися легальності перебування ОСОБА_5 з 1998 року в Чеській Республіці.

Враховуючи наведене, заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 листопада 2012 року, вказуючи на заборону обґрунтування обвинувачення на припущеннях, та зазначає, що ухвалене судове рішення касаційного суду не відповідає правовій позиції Верховного Суду України щодо дотримання законодавчих приписів про безпосереднє дослідження доказів, викладеній у його постанові від 21 січня 2016 року.

Просить ухвалу суду касаційної інстанції змінити та застосувати до ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк п'ятнадцять років, звільнивши його від відбування покарання на підставі частини п'ятої статті 72 Кримінального кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви і долучені до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до частини першої статті 5 КПК процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Перегляд судових рішень Верховним Судом України регламентується главою 33 КПК (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», який набрав чинності 28 березня 2015 року) і при розгляді заяви захисника ОСОБА_4 належить керуватися нормами КПК саме в цій редакції.

Статтею 448 КПК встановлено вимоги до заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України, згідно з якими у заяві серед іншого має міститись належне обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 цього Кодексу.

Верховний Суд України у своїх рішеннях вже висловлював позицію про те, що перегляд рішення касаційного суду можливий, а втручання в таке рішення є необхідним, коли є неоднаковість у правозастосуванні, що спонукає Верховний Суд України висловити свою правову позицію щодо правильного застосування норми закону про кримінальну відповідальність. Визначальною умовою такого перегляду є наявність різних, незалежно від форми і змісту, правових висновків суду касаційної інстанції, в основі яких перебуває застосування однієї і тієї самої норми права.

Як убачається зі змісту заяви, захисник ОСОБА_4, хоча і послався на пункти 1 і 3 статті 445 КПК, але не зазначив належного обґрунтування підстав для перегляду судового рішення Верховним Судом України, передбачених статтею 445 КПК.

Крім того, заявник, не погоджуючись з висновками касаційного суду про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_5 інституту давності, вважає, що касаційний суд дав неправильну оцінку окремим доказам без їх безпосереднього дослідження, безпідставно задовольнив клопотання сторони обвинувачення про витребування певних матеріалів та дійшов хибного висновку щодо обсягу матеріалів кримінальної справи.

Однак перевірка Верховним Судом України вказаних доводів заявника перебуває поза межами його законодавчо визначених повноважень щодо перегляду судових рішень у кримінальних справах у порядку, передбаченому главою 33 КПК, і є недопустимою. Адже вихід за межі визначених законом предмета та умов перегляду Верховним Судом України рішень призведе до повторного касаційного перегляду, що не відповідатиме положенням статті 445 КПК і буде суперечити принципу правової визначеності.

Із змісту копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2016 року видно, що касаційний суд зазначив у своєму рішенні відповідні мотиви, з яких відступив від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України в його постанові від 19 березня 2015 року щодо ОСОБА_5

Зазначене рішення узгоджується з дискреційними повноваженнями суду та відповідає частині першій статті 458 КПК, згідно з якою суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що заява захисника ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали суду касаційної інстанції щодо ОСОБА_5 є необґрунтованою і підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України немає.

Керуючись статтями 444, 445, 450, 451 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у допуску справи щодо ОСОБА_5 до провадження Верховного Суду України за його заявою про перегляд постановленої в цій справі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9