АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1122/16 Справа № 203/3558/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2016 року м. Дніпро

04 серпня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003244 за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції та обвинуваченого ОСОБА_11 , на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2016 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого за ч. 3 ст.186, ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 289 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченого за ч.2 ст. 146 КК України,
В с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 . В силу ст. 89 КК України раніше не судимий.
засудженого за за ч. 3 ст.186, ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на на 9 (дев`ять) років з конфіскацією всього належного йому майна. З урахуванням часу попереднього ув`язнення, з 05.08.2009 року. до 03.04.2015 року звільнений від подальшого відбуття покарання. У вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України виправдано.
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, працюючого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
засудженого за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки. Скасовано арешт майна ОСОБА_11 .
Цивільний позов потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 - залишено без розгляду. Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду визнано ОСОБА_10 , виним та засуджено за те, що він, маючи злочинний намір, спрямований на вимагання майна потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 під вигаданим приводом, а саме вирішення питання щодо невиконання зобов`язань по кредитному договору №012/02-40/735/1 від 29.12.2007 р., при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, часу та місці, вступив в попередню змову з невстановленими слідством особами на вимагання майна потерпілих, а також з ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 - на незаконне позбавлення волі вищезазначених потерпілих, не повідомляючи їм про дійсні злочинні наміри своїх дій. 21 квітня 2009 року о 19 годині 30 хвилин, діючи за попередньою змовою групою осіб, спільно з ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , які не були освідомлені про дійсні злочинні наміри ОСОБА_10 , на автомобілі «Лексус GХ-470» № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_17 , прибули до кафе «Будьмо», розташованого по вулиці Новоорловській, 16 у місті Дніпропетровську, після чого ОСОБА_10 зателефонував потерпілому ОСОБА_12 , і запропонував вийти останньому з приміщення кафе для розмови. Потерпілий ОСОБА_12 , будучи введеним в оману, і не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_10 , залишив приміщення кафе «Будьмо», і за вказівкою ОСОБА_10 , сів на переднє пасажирське сидіння у вказаний автомобіль, після чого з боку ОСОБА_10 з метою подальшої реалізації умислу на вимагання майна потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , було висловлено погрозу вбивством в разі опору з боку останнього, яку ОСОБА_12 сприйняв за реальну.
В цей же час, співучасник злочину ОСОБА_14 , реалізовуючи умови попередньої змови, направленої на незаконне позбавлення волі потерпілих, знаходячи на пасажирському сидінні автомобіля «Лексус GХ -470» № НОМЕР_1 , розташованному за сидінням ОСОБА_12 , діючи узгоджено в групі з ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , вхопив потерпілого ОСОБА_12 передпліччям руки за шию, тим самим застосовуючи до останнього насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, придушивши волю потерпілого до опору і виключаючи можливість потерпілого ОСОБА_12 залишити салон автомобіля. Крім того, ОСОБА_15 , реалізовуючи умови попередньої змови, направленої на незаконне позбавлення волі потерпілих, знаходячись в салоні автомобіля «Лексус GХ -470» № НОМЕР_1 , поряд зі співучасником злочину ОСОБА_14 , діючи узгоджено в групі з ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , застосував до потерпілого ОСОБА_12 насильство, а саме наніс удар по голові, важким предметом, вимагаючи від потерпілого не залишати салон вказаного автомобілю, та не чинити опору діям співучасників, тим самим, придушивши волю потерпілого ОСОБА_12 до опору і виключаючи можливість потерпілого ОСОБА_12 залишити автомобіля.
Тим самим ОСОБА_10 , діючи узгоджено в групі з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , утримували потерпілого ОСОБА_12 в місці, яке він не мав змоги вільно залишити, хоча бажав цього, тобто незаконно позбавили волі потерпілого ОСОБА_12 , забезпечуючи злочинні дії ОСОБА_10 , давши можливість проїхати в район яхт клубу, по АДРЕСА_3 .
Крім того, 21 квітня 2009 року о 19.40 год., знаходячись автомобілі «Лексус GХ -470» № НОМЕР_1 , керуючись раптово виниклим умислом на відкрите викрадення особистого майна потерпілого ОСОБА_12 який явно виходив за умови попередньої змови з ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 - мобільного телефону «Верту», а також іншими невстановленими досудовим слідством особами, направленої на вимагання майна потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також незаконного позбавлення волі останніх, діючи самостійно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості відкрито викрав чуже майно, що належить потерпілому ОСОБА_12 , який шляхом проникнення лівою рукою забрав з кармана брюк, а саме: мобільний телефон «Верту», чим заподіяв останньому матеріальної шкоди на загальну суму 7000 доларів США, після чого викраденим майном потерпілого ОСОБА_12 . ОСОБА_10 розпорядився на власний розсуд.
Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на вимагання майна потерпілих, ОСОБА_10 прибувши в район яхт-клубу, розташованого по АДРЕСА_3 , 21 квітня 2009 року о 19 годині 45 хвилин, змусив потерпілого ОСОБА_12 зателефонувати ОСОБА_13 і запросити його на зустріч. ОСОБА_13 , не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_10 щодо вимагання його майна, о 19 годині 55 хвилин на автомобілі «Тайота-Камрі» № НОМЕР_2 , прибув в район вищезазначеного яхт клубу, де ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , реалізовуючи умови попередньої змови на позбавлення волі потерпілих, діючи узгоджено в групі із ОСОБА_10 , не будучи повідомленими про злочинні наміри останнього, застосовуючи до ОСОБА_13 насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я, придушуючи волю останнього до опору, виключаючи можливість потерпілого ОСОБА_13 здійснювати самостійні дії, тим самим позбавив його волі, посадили потерпілого ОСОБА_13 , за вказівкою ОСОБА_10 , в салон його автомобіля «Тайота-Камрі» між ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , тим самим не даючи можливості потерпілому ОСОБА_13 вийти з автомобіля, за руль якого сів ОСОБА_15 , після чого прибули на косу річки Дніпро, розташовану по вулиці Набережній Заводській в місті Дніпропетровську. ОСОБА_14 , ОСОБА_16 діючи узгоджено зі ОСОБА_10 згідно відведеної їм ролі, пересадили ОСОБА_13 з салону автомобіля «Тайота-Камрі» державний номер НОМЕР_2 в салон автомобіля «Лексус GХ -470» НОМЕР_1 , де знаходились ОСОБА_10 , невстановлена слідством особа та потерпілий ОСОБА_12 , після чого ОСОБА_10 з метою придушення волі потерпілого ОСОБА_13 до опору, висловив на адресу останнього погрози вбивством в разі невиконання вимог ОСОБА_10 , які потерпілий ОСОБА_13 сприйняв реально.
Біля 20 години 00 хвилин 21.04.2009 р. ОСОБА_10 на косі річки Дніпро поблизу вулиці Набережній Заводській в місті Дніпропетровську, знаходячись в салоні автомобіля «Лексус GХ -470» НОМЕР_1 , реалізуючи умови попередньої змови з іншою невстановленою слідством особою, яка своєю присутністю забезпечувала реалізацію з боку ОСОБА_10 спільного умислу, направленого на вимагання майна потерпілих з погрозою вбивства та з метою залякування потерпілих, а також створення у них уявлення про реальність виконання погроз вбивством у разі непідкорення вимогам ОСОБА_10 , діючи за вказівкою останнього, умисно наніс потерпілому ОСОБА_13 не менше трьох ударів в область обличчя і тулуба, чим заподіяв останньому фізичний біль. Безпосередньо після цього, ОСОБА_10 висловив на адресу потерпілих ОСОБА_13 і ОСОБА_12 вимогу передачи грошових коштів в сумі 840 000 гривен та з метою отримання грошових коштів змусив потерпілих написати розписки на вищезазначені суми.
Окрім того, ОСОБА_10 , реалізовуючи раптово виниклий злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_13 , не повідомляючи про це інших співучасників злочину, 21 квітня 2009 року біля 20 годин 30 хвилин, на косі річки Дніпро поблизу вулиці Набережна Заводська в місті Дніпропетровську, знаходячись в салоні автомобіля «Лексус GХ -470» № НОМЕР_1 , став вимагати від потерпілого ОСОБА_13 , передати йому автомобіль «Тайота Камрі» державний номер НОМЕР_2 , що належить останньому. ОСОБА_13 сприймаючи загрозу як реальну, так як раніше до нього застосовувалось насильство у виді нанесення побоїв, побоюючись за своє життя і здоров`я, підкорившись вимогам ОСОБА_10 передав останньому належний йому автомобіль. Після чого ОСОБА_10 , надав вказівку ОСОБА_15 на незаконне заволодіння автомобілем ОСОБА_13 , сісти за кермо автомобіля «Тайота Камрі» з метою заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_13 . ОСОБА_15 сів за кермо автомобіля потерпілого ОСОБА_13 та попрямував за вказівкою ОСОБА_10 на стоянку на ж/м Тополь де залишив його, а ключі від автомобіля ОСОБА_15 віддав в цей же день ОСОБА_10 за його вказівкою.
ОСОБА_11 вироком суду визнано виним та засуджено за те, що він, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, часу та місці, вступив в попередню змову зі ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , на незаконне позбавлення волі потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , не будучи при цьому обізнаним про спрямованість злочинних намірів ОСОБА_10 на вимагання майна потерпілих.
21 квітня 2009 року о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_14 , реалізовуючи умови попередньої змови, направленої на незаконне позбавлення волі потерпілих, діючи за попередньою змовою групою осіб, на автомобілі «Лексус GХ-470» № НОМЕР_1 , прибули до кафе «Будьмо», після чого ОСОБА_10 по телефону запропонував ОСОБА_12 , вийти з приміщення кафе «Будьмо» для розмови. Після чого, потерпілий ОСОБА_12 сів на переднє пасажирське сидіння у вказаний автомобіль, де співучасник злочину ОСОБА_14 , вхопив потерпілого ОСОБА_12 передпліччям руки за шию, тим самим застосовуючи до останнього насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, придушивши волю потерпілого до опору і виключаючи можливість потерпілому ОСОБА_12 залишити салон автомобіля. Інший співучасник злочину ОСОБА_15 , застосував до потерпілого ОСОБА_12 насильство, а саме наніс удар по голові, важким предметом, вимагаючи від потерпілого не залишати салон вказаного автомобілю та не чинити опору діям співучасників.
Тим самим ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , діючи узгоджено в групі з ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 утримували потерпілого ОСОБА_12 в місці, яке він не мав змоги вільно залишити, хоча бажав цього, тобто незаконно позбавили волі потерпілого ОСОБА_12 , забезпечуючи злочинні дії ОСОБА_10 , давши можливість безперешкодно проїхати в район яхт клубу, розташованого по вулиці Набережній Заводській, 2а, в місті Дніпропетровську.
Пізніше, ОСОБА_16 , ОСОБА_11 і невстановлені слідством співучасники злочину, діючи узгоджено в групі із ОСОБА_10 , пересадили потерпілого ОСОБА_13 , за вказівкою ОСОБА_10 , в салон його автомобіля «Тайота-Камрі» № НОМЕР_2 між ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , позбавивши можливості потерпілого ОСОБА_13 вийти з салону автомобіля, тобто утримували потерпілого ОСОБА_13 в місці, яке він не мав змоги вільно залишити, хоча бажав цього, тим самим незаконно позбавили волі потерпілого ОСОБА_13 . ОСОБА_15 , сів за руль автомобілю «Тайота-Камрі» № НОМЕР_2 , а ОСОБА_14 , продовжуючи реалізовувати умови попередньої змови, знаходячись на пасажирському сидінні автомобіля «Лексус GХ -470» № НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 , розташованому за сидінням ОСОБА_12 , утримував потерпілого ОСОБА_12 передпліччям руки за шию, тим самим виключаючи можливість потерпілого ОСОБА_12 залишити салон автомобіля, тобто незаконно позбавив волі потерпілого ОСОБА_12 .
Продовжуючи реалізацію умов попередньої змови, ОСОБА_14 на автомобілі «Лексус GХ -470» № НОМЕР_1 , незаконно утримуючи в салоні цього автомобілю потерпілого ОСОБА_12 , всупереч волі останнього; а також співучасники злочину ОСОБА_19 , ОСОБА_11 на автомобілі «Тайота-Камрі» державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_15 , незаконно утримуючи в салоні вказаного автомобіля потерпілого ОСОБА_13 , всупереч волі останнього, 21.04.2009 року близько 20.00 год. прибули на косу річки Дніпро, розташовану по вулиці Набережній Заводській в місті Дніпропетровську. Де, ОСОБА_14 , ОСОБА_16 і невстановлені слідством співучасники злочину, діючи узгоджено з ОСОБА_10 згідно відведеної їм ролі у незаконному позбавленні волі, пересадили потерпілого ОСОБА_13 з салону автомобіля «Тайота-Камрі» в салон автомобіля «Лексус GХ -470», після чого ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_11 залишили місце злочину, а ОСОБА_15 за вказівкою ОСОБА_10 , сів за кермо автомобіля «Тайота Камрі» державний номер НОМЕР_2 потерпілого ОСОБА_13 та попрямував за вказівкою ОСОБА_10 на стоянку на ж/м Тополь де залишив його, а ключі від автомобіля ОСОБА_13 , ОСОБА_15 віддав в цей же день ОСОБА_10 за вказівкою останнього.
В апеляції прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанціїпросить вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасувати і направити в суд першої інстанції в порядку цивільного судочинства, в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки залишаючи цивільні позови потерпілих без розгляду, суд помилково прийшов до висновку що потерпілий ОСОБА_13 відмовився від позову, а позовна заява ОСОБА_12 не відповідає вимогам ч.4 ст. 128 КПК України. Крім того у вступній частині вироку неправильно зазначено найменування кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_11 в апеляції прохає скасувати вирок в частині його засудження за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.146 КК України та закрити провадження за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення. В обґрунтування посилається на відсутність доказів його участі у скоєні кримінального правопорушення. Покази потерпілих щодо нього вважає неналежними та такими, що не підтверджують його участь у скоєнні кримінального правопорушення.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав свою апеляцію і просив її задовольнити, а у задоволенні апеляції ОСОБА_11 прохав відмовити, з`ясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника, які прохали відмовити у задоволені апеляції прокурора, а свою апеляцію підтримали, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисників, які прохали відмовити у задоволені апеляції прокурора, але вважали, що апеляцій ОСОБА_11 підлягає задоволенню, перевіривши матеріали провадження в межах апеляції, обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції - залишенню без задоволення, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_11 - частковомузадоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Посилання в апеляційній скарг обвинуваченого ОСОБА_11 на те, що судове слідство у справі проведено неповно і необ`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у ній доказами, є необґрунтованими.

Матеріалами провадження з`ясовано, що судове слідство у ньому проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом обставин кримінального провадження. Висновки суду щодо доведеності винності ОСОБА_11 у вчиненні ним кримінальних правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, за яке він засуджений, підтверджується сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.

Вироком суду ОСОБА_11 визнано винним за ч. 2 ст. 146 КК України, а саме у незаконному позбавленні волі, вчинені щодо двох осіб, за попередньою змовою групою осіб.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні зазначених злочинів за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій за ознаками ч. 2 ст. 146 КК Україниґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами і, зокрема, даними, що містяться в показаннях потерпілого, свідків та даними досліджених в судовому засіданні документів. Будь-яких підстав, які б викликали сумнів в наданих поясненнях перевіркою матеріалів провадження не виявлено. Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, технічного носія інформації фіксування судового провадження та журналу судового засідання встановлено, що суд першої інстанції провів всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосередньо перевірив при судовому розгляді наявні у кримінальному провадженні докази, допитав потерпілого, свідків, перевірив письмові докази, яким дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

На підтвердження винуватості ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146 КК України, суд обґрунтовано послався на показання під час судового розгляду потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , та іншіх, а також на матеріали письмових документів, а саме: Протокол огляду місця події від 08.05.2009 року, в ході якогобула оглянута ділянка місцевості, розташована в районі коси р. Дніпро близько ж/м. Червоний Камінь,тобто місце скоєння злочину; Протокол огляду автомобіля «Лексус» LX 470 д.н. НОМЕР_3 від 08.05.2009 року який знаходився на автостоянці по вул. Комбрига Петрова, 36 в м. Дніпропетровську; Протокол огляду салону автомобіля «Лексус» GX 470 без номерних знаків від 21.05.2009 року, згідно якого в ході проведення обшуку було виявлено на задньому пасажирському сидінні плед білого кольору, у багажному відділенні аналогічний плед білого кольору, на обороті якого мається відбиток круглої форми синього кольору з надписом «SHEEPSKIN». На лицьовій стороні мається пляма бурого кольору розміром приблизно 10*2см. Також у багажнику мається комплект дротів для підзарядки акумулятора червоно-чорного кольору, фірмова сумка «Лексус» чорного кольору, буксирувальний трос жовтого кольору та номерний знак НОМЕР_4 ; Протокол огляду автомобіля «Лексус» GX 470 без номерних знаків від 28.05.2009 року, згідно якого було вилучено: плед білого кольору. розкладний ніж, буксирувальний трос жовтого кольору, сумка чорного кольору з логотипом «Лексус», дроти, папка чорного кольору з копіями документів; Протокол пред`явлення предметів для впізнання від 22.06.2009 року, де потерпілий ОСОБА_12 впізнав пред`явлені наступні предмети: буксирувальний автомобільний трос жовтого кольору, буксирувальний автомобільний трос жовтого кольору з двома полосками з чорної нитки, буксиру вальний автомобільний трос білого кольору; Протокол пред`явлення предметів для впізнання від 22.06.2009 року, де потерпілому ОСОБА_12 пред`явили для впізнання наступні предмети: сумку прямокутної форми, чорного кольору, з двома блискавками, на боковій стороні якої мається емблема «Лексус» білого кольору, сумка прямокутної форми чорного кольору, з однією блискавкою, на боковій стороні мається малюнок у вигляді літери «L»; сумка прямокутної форми, чорного кольору з білими полосами на боці; Протокол пред`явлення предметів для впізнання від 22.06.2009 року, де потерпілому ОСОБА_12 пред`явили для впізнання наступні предмети: силові дроти для підзарядки авто-аккумулятора чорного кольору з металевими прищіпками сірого кольору з однієї сторони, силові дроти для підзарядки авто-аккумулятора сірого кольору з металевими прищіпками сірого кольору з двох сторін; силові дроти для підзарядки авто-аккумулятора чорно-червоного кольору з металевими прищіпками кольору міді з двох сторін; Висновок судово імунологічної експертизи №495 від 03.07.2009 року згідно якого кров ОСОБА_13 належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В. У наданому для дослідження фрагментів хутра знайдена кров людини, при серологічному дослідженні якої встановлена група крові О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В. Одержаний результат дослідження не виключає можливості походження даних слідів за рахунок крові ОСОБА_13 та іншими дослідженими судом доказами.

Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинних діянь, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи про те, що ОСОБА_11 не приймав участь у злочинних діях відносно потерпілих, що у провадженні немає об`єктивних доказів, які вказують на його вину, а доказова база створена тільки на підставі показів потерпілих, оскільки обвинувачений взагалі не оцінює свої дії та аналіз доказів, які суд поклав в основу обвинувального вироку.
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що допитані в судовому засіданні потерпілі з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначених злочинах.

Вивченням матеріалів справи не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.

Виходячи з наведеного, доводи апеляції обвинуваченого ОСОБА_11 , в яких він стверджує, що не вчиняв зазначеного у вироку кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, є безпідставними, як і його доводи про відсутність у провадженні об`єктивних доказів вини у вчиненні даного правопорушення і що вирок побудований на припущеннях суду, оскільки потерпілі безпосередньо не вказали на обвинуваченого та не підтвердили його участі. Суд проаналізувавши наведені докази в їх сукупності і давши оцінку, обґрунтовано не погодився з даними доводами апелянта, оскільки показання зазначених потерпілих співпадають між собою, вони не містять істотних суперечностей і підтверджуються іншими об`єктивними доказами, а тому суд правильно оцінив їх як об`єктивні. Колегія суддів вважає, що врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення злочину, суд дійшов законного висновку про участь ОСОБА_11 в скоєнні незаконного позбавлення волі, вчиненого щодо двох осіб, за попередньою змовою групою осіб, за наведених у вироку обставин і правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 146 КК України. За таких обставин вважати, що ОСОБА_11 необґрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, немає підстав.
Доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_11 про недостовірність показань потерпілих у зв`язку з їх суперечністю щодо участі ОСОБА_11 є безпідставними. Із матеріалів справи істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження при скоєнні злочину, у цих показаннях не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях потерпілих, які вони особисто давали під час судового розгляду свідчать про індивідуальне сприйняття кожним подій, учасниками яких вони були, і не впливають на висновок суду. А та обставина, що слідство і суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим, не свідчить про необ`єктивність слідчих органів і суду. Аналізуючи позицію обвинуваченогоОСОБА_11 , співставляючи її з обвинуваченням, що йому інкримінується, а також з показами свідків та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, колегія суддів робить висновок про те, що вищезазначені покази та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_11 є такими, що доповнюють одне одного, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України.

Що ж стосується апеляційних вимог прокурора в частині цивільного позову колегія суддів вважає їх такими, що вони не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Як вбачається зі статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Виходячи з обставин справи, суд залишив заявлені позови без розгляду, пославшись на ч.4 ст.128 КПК України.

На переконання колегії суддів, таке рішення є належним, оскільки згідно до вищезазначеної норми: форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства, а тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та не вбачає підстав в даному випадку для скасування вироку суду в цій частині. Тим більш, залишення без розгляду цивільних позовів не перешкоджає праву потерпілих на звернення до суду з позовами в порядку цивільного судочинства у наступному, у відповідності до ч.7. ст.128 КПК України.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час апеляційного розгляду потерпілі звернулися з заявами про відсутність будь-яких матеріальних та моральних вимог до ОСОБА_11 та прохали призначити йому мінімальне покарання.
Щодо іншої апеляційної вимоги прокурора, а саме невірного зазначення у вступній частині вироку номеру кримінального провадження, колегія суддів приходе до висновку про не можливість врахування цієї відвертої описки в якості підстави для скасування вироку, тим більше, що зазначена описка може бути виправлена при виконанні вироку суду судом першої інстанції.

Таким чином, виходячи з матеріалів кримінального провадження можливо зробити висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення даного обвинувального вироку виходив першочергово з загальних засад кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим було постановлено законне та обґрунтоване рішення.

Але, в судовому засіданні при апеляційному розгляді захисником ОСОБА_8 ,було заявлено клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_11 та звільнення його від кримінальної відповідальності,відповідно до ст. 49 КК України.
Колегія суддів приходе до висновку про необхідність задоволення клопотання з огляду на наступне. У відповідності до п.3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості.

ОСОБА_11 звинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України віднесено до злочину середньої тяжкості та вчинено 21 квітня 2009 року.

Реалізуючи вимоги ч.ч.2,3 ст.49 КК України та керуючись роз`ясненнями п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами законодавства України про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили не тільки минули певні строки давності, а й не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав, визначених ст. 49 КК України, щодо звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у вз`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку що клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2016 року, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції - залишити без задоволення. Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 - задовольнити частково.
Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2016 рокущодо ОСОБА_10 , обвинуваченого за ч. 3 ст.186, ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 289 КК України залишити без змін.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2016 рокущодо ОСОБА_11 , обвинуваченого за ч.2 ст.146 КК України - скасувати.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_11 , обвинуваченого за ч.2 ст.146 КК України закрити.

Звільнити ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.146 КК України.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4