Провадження № 1-КП/243/324/2016
Справа № 243/2663/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2016 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області( вул. Добровольського, 2, м. Слов`янськ Донецької області) кримінальну провадження(згідно із ЄДРДР 0000292) за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська, Донецької області, громадянина України, ІПН НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; не працює, освіта повна середня, неодруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, інваліда ІІ групи з дитинства, отримує пенсію по інвалідності, раніше судимого:

28 травня 2003 року Ровеньковським міським судом Луганської області за ч. 1 ст. 70, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України до позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з конфіскацією майна;

20 жовтня 2003 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч. 4 ст. 70, ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців, з конфіскацією майна. Звільнився 05 лютого 2010 року за відбуттям покарання;

09 лютого 2016 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. 75, ч. 4 ст. 76, ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, з випробуванням та іспитовим строком на 3 роки,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, -
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_7 ,

потерпіла ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_5 , який раніше судимий за скоєння умисних корисливих злочинів, маючи не зняту та не погашену в законному порядку судимість, разом з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, 02 лютого 2016 року, приблизно о 18 год. 20 хв., знаходилися біля будинку АДРЕСА_3 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , де у них виник спільний протиправний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном.

Реалізовуючи свій спільний протиправний умисел, 02 лютого 2016 року, близько о 18 год. 30 хв. ОСОБА_5 разом з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, підійшли до вхідних дверей будинку АДРЕСА_3 , де ОСОБА_5 став стукати у вікно, щоб їм відкрили двері. Дочекавшись, коли мешканка будинку ОСОБА_8 відкрила вхідні двері, ОСОБА_5 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, незаконно проти волі потерпілих, увійшли до будинку, тим самим проникли до житла, що належить ОСОБА_9 .. Після цього особа, матеріали якої виділені в окреме кримінальне провадження, діючи, спільно та узгоджено з ОСОБА_5 , змусила потерпілу ОСОБА_8 прослідувати до кухні будинку, сісти на стілець та повернутися до стіни, та стала вимагати у потерпілої ОСОБА_8 передати їй грошові кошти. Після того, як ОСОБА_8 відмовилася передати особі, матеріали якої виділені в окреме кримінальне провадження, власні кошти, остання прослідувала до спальної кімнати будинку, та відкрито заволоділа грошовими коштами в сумі 1000 гривень НБУ, які належать потерпілій ОСОБА_8 . Доводячи свій єдиний протиправний умисел до кінця, невстановлена особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, повернулася до кухні будинку, де діючи за попередньою змовою групою осіб, спільно та узгоджено з ОСОБА_5 , відкрито заволоділа продуктами харчування, які знаходилися в холодильнику та належали потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а саме:

2 палками ковбаси «Кримська», вартістю 53 грн.85 коп. за одиницю, на суму 107 грн.70 коп.;

2 кг пельменів «Українські», вартістю 34 грн. 20 коп. за І кг, на загальну суму 68 грн. 40 коп.;

2 кг фаршу свинячо-яловичого, вартістю 20 грн. 50 коп. за 1 кг, на суму 41 грн. 00 коп.;

1 десятком яєць курячих, вартість 12 грн. 00 коп.;

1 кг. яблук, вартістю 14 грн. 00 коп.;

1 кг. цукерок шоколадних «Каракум», вартістю 130 грн.40 коп.;

1 оселедцем копченим, вартістю 26 грн. 40 коп.;

двома упаковками майонезу «Провансаль» торгівельної марки Славолія, вагою 400 г. кожна, вартістю по 07 грн. 80 коп. за упаковку, на загальну суму 15 грн. 60 коп..

А всього відкрито заволоділа продуктами харчування на загальну суму 415 грн. 50 коп.. Викрадені продукти харчування ОСОБА_5 разом із невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, склали до господарської сумки, що належить потерпілій ОСОБА_9 та яка матеріальної цінності для потерпілої не має. В цей же час ОСОБА_5 , діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, розуміючи протиправний характер своїх дій, діючи за попередньою змовою групою осіб, спільно з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, прослідував до кімнати в якій знаходилася хвора ОСОБА_9 , скориставшись тим, що остання не може чинити опір, став вимагати у потерпілої ОСОБА_10 передати йому власні кошти, та після того як остання відмовилася виконати вимогу нападника, відкрито заволодів майном потерпілої ОСОБА_9 , а саме:

мобільним телефоном «Bravis», модель «Base», вартістю 337 грн. 00 коп., в якому знаходилася сім-картка оператора мобільного зв`язку МТС, вартістю 20 грн. 00 коп., на балансі якої знаходилися грошові кошти в сумі 40 гривень.

Після чого ОСОБА_5 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, місце скоєння кримінального правопорушення залишилися, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Судом досліджені такі докази.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою провину у вчиненому правопорушенні визнав частково та пояснив, що 02 лютого 2016 року, приблизно о 18 год. 20 хв., він із ОСОБА_11 проходили по вул. Демократичній, у м. Слов`янську. Він вирішив зайти у будинок, де проживала потерпіла ОСОБА_9 , оскільки він у 2013 році з півмісяця проживав у цьому будинку із ОСОБА_12 та їх сином, та там забув свої речи: куртку, штани, взуття. Він пригадав про це тоді, коли у нього порвалася куртка. Про це він повідомив ОСОБА_11 , і вони зайшли у подвір`я. Він подзвонив у двері декілька разів, йому ніхто не відповів, тоді він натиснув на ручку двері, вони відчинилися. Після чого вони із ОСОБА_11 зайшли у коридор. ОСОБА_11 залишилася стояти в коридорі, а він спочатку піднявся на другий поверх, зайшов у кімнату, де він проживав раніше із своєю сім`єю, там своїх речей не побачив, після чого зайшов у кімнату, там побачив, що там знаходиться ОСОБА_9 на ліжку. Тут у нього виник умисел забрати у неї гроші та інше майно, тому він став у неї питати, чи є у неї гроші. Вона сказала, що грошей немає, він став шукати гроші не знайшов, тоді забрав телефон, який лежав на тумбочці поряд із ліжком. Потерпіла йому щось казала, але що саме, він не пам`ятає. Після чого він спустився, зайшов у іншу кімнату, де побачив іншу потерпілу ОСОБА_8 , яка сиділа на кріслі. Він підійшов до неї став питати де гроші, вона йому відповіла, що грошей немає, після чого він зайшов у іншу кімнату забрав гроші на тумбочці, а потім зайшов на кухню, де в холодильнику забрав продукти харчування, які склав у сумку, що там же у будинку знаходилася. Визнає, що в пошуках грошей, він відкривав двері шаф та інших меблів. Чи заперечували потерпілі проти таких його дій, він не пам`ятає. Викрадені гроші він потратив на нужди сім`ї, продукти харчування з`їли також сім`єю, а куди дів телефон, він вже не пам`ятає. При цьому з ОСОБА_11 викраденим не ділився. ОСОБА_11 у цих його діях участі не брала, він їй не повідомляв про свій намір пограбувати потерпілих, у них не було домовленості між собою, вона просто стяла у коридорі та його чекала. Вона лише помогла йому скласти у сумку продукти харчування. Вона його спитала щось про продукти харчування, однак він не став їй нічого пояснювати. Чути, що кажуть йому потерпілі, ОСОБА_13 не могла. Визнав, що із ОСОБА_11 вони проживали у одній квартирі АДРЕСА_4 , вони не перебували у фактичних шлюбних відносинах, однак разом харчувалися, вели спільне господарство, вона допомагала йому із дитиною, доглядала його сина, коли він був на роботі. Заперечує, що він вчинив правопорушення у групі за попередньою змовою із ОСОБА_11 , наполягає на тому, що ОСОБА_11 не приймала участь у пограбуванні, вона не знала, з якою метою він вони зайшли до будинку потерпілих. Також заперечив, що він проник у житло, тому що двері не були закриті, він у будинок зайшов вільно, лише з метою забрати свої речі, однак у самому будинку у нього виник намір здійснити пограбування. У вчиненому розкаюється, просить зважити на його стан здоров`я, на те, що він виховує дитину сам, просить його суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що вона проживає із потерпілою ОСОБА_9 , у будинку АДРЕСА_3 , який належить на праві власності ОСОБА_9 .. ОСОБА_9 за станом здоров`я не може доглядати за собою, тому що не встає з ліжка, і вона їй допомагає по господарству, доглядає за нею. ОСОБА_9 та вона користуються кожен своїми грошима роздільно. Домоволодіння огороджене парканом, хвіртка у них закрита, однак через паркан можна перелізти. Хвіртка закривається на ключ і засув. Після цього випадку хвіртка має пошкодження. Двері у будинок мають таку ручку, що якщо її смикнути, то двері відчиняться. 02 лютого 2016 року, приблизно на початку сьомої години вечора, вона почула, що у дворі гавкає собака, тоді вона пішла у коридор, а там вже знаходився обвинувачений та молода жінка. Жінка наказала їй пройти у кімнату, при цьому підштовхнула її в спину. У кімнаті наказала їй сісти на стілець, обличчям до стіни, на неї не дивитися та її не розглядати, після чого стала вимагати гроші. На її відповідь про те, що грошей немає, жінка їй не повірила, та пішла до неї у кімнату, вона чула, як ця жінка у її кімнаті щось наче шукає, також чула, як ОСОБА_9 кричить, що їй боляче. Потом було чутно, що жінка пішла до холодильника, щось забирала, спитала у неї, чи є якійсь пакет, на що потерпіла відповіла, що сумку можна знайти у коридорі на вішалці. Потім чоловік спустився, і жінка йому повідомила, що вона те що треба знайшла, і вони пішли. Після цього вона піднялася зі стільця, пішла до своєї кімнати, де ліжко та речі були розкидані, паспорт та пенсійне посвідчення були на місті, а гроші, лежали на столику у сумі 1000 грн. відсутні. Зі слів потерпілої ОСОБА_9 , чоловік пошарив у неї на ліжку, також вимагав гроші, а коли гроші не знайшов, то забрав телефон та пішов. Телефон був чорного кольору із кружком всередині. У холодильнику не було продуктів. Коли вона чула, що в холодильнику щось забирають, то вона просила, щоб фарш для собак не забирали. Підтверджує, що були ковбаса, цукерки та яблука, які вона у подарунок онукові придбала, пельмені, два кг фаршу, один десяток яєць, на сьогодні не все пам`ятає. Там де вона сиділа, вона не могла бачити, що саме відбувається, однак їй було добре чутно. Коли жінка шукала у кімнаті гроші, чоловік був на другому поверсі із ОСОБА_9 .. При цьому, вона чула, як ОСОБА_9 йому щось каже. Вранці вона звернулася до поліції із заявою про пограбування. Відразу вона не мала можливості звернутися, оскільки телефону у них немає, а йти до сусідів вона не змогла, тому на вулиці було темно та слизько. Чоловік та жінка, що їх пограбували були одягнені у куртки та взуття темного кольору, джинси. Нападники діяли спільно та узгоджено, а вона перелякалися та опору їм не чинила. Обоє були у в`язаних шапках. З нею проводилося впізнання, і вона по фото впізнала обвинуваченого и ту жінку, яка була з ним за рисами обличчя. На час, коли відбулися ці події, у них із ОСОБА_9 ніхто не проживав, а тепер у них проживають дві дівчини студентки. Позов вона не подавала, тому що не бачить сенсу, обвинувачений не працює, тому він гроші їй не поверне. При призначенні покарання послалася на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності у зв`язку із поганим станом здоров`я. Участі у судових дебатах приймати не бажає, у призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Відповідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. № 1, а.с.207).

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні показала, що в перших числах лютого 2016 року до неї підійшов ОСОБА_5 , якого вона на той час знала по імені « ОСОБА_15 », показав їй телефон, який був у коробці, з пам`яткою, чеком, однак у нього був розбитий корпус, та запропонував його у нього купити за 100 грн., повідомивши, що йому потрібні гроші для придбання підгузків для дитини. Вона погодилася купити цей телефон, тому що у неї у лікарні лежала хвора хрещена, яка є її рідною тіткою, і якій вона віддала цей телефон, щоб мати з нею постійний зв`язок. До 14 лютого 2016 року її тітка користувалася цим телефоном, а потім померла. 16 лютого 2016 року до неї завітали працівники поліції та повідомили, що телефон викрадений.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні показав, що він знає ОСОБА_5 .. Вони познайомилися із ним у компанії, а потім стали спілкуватися. Разом могли зустрічати свята. Дружили приблизно рік-півтора. По провулку Горовому ОСОБА_5 проживав місяців вісім до його затримання разом із цивільною дружиною ОСОБА_11 та його сином ОСОБА_17 . До цього часу він проживав в АДРЕСА_5 . Коли ОСОБА_5 проживав там, то вони не спілкувалися, тому що у нього були неприязні стосунки із його цивільною дружиною ОСОБА_11 .. Останній раз він бачив ОСОБА_11 у лютому 2016 року, десь на початку, коли вона передала речі для дитини ОСОБА_5 .. Щодо вчиненого правопорушення, то він очевидцем подій не був, і йому невідомі обставини справи.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні показала, що вона працює у магазині та винаймає житло із іншою дівчиною ОСОБА_19 у ОСОБА_9 по АДРЕСА_3 . Вона була понятою при проведенні впізнання по фотографіям, де в її присутності, та в присутності іншої дівчини понятої, потерпілій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 показували спочатку фото чоловіків, а потім жінок. Потерпілі показували кого саме вони впізнають як осіб, які здійснили у них грабіж. Всі ці дії були зафіксовані у протоколі, у їх присутності. Вона не пам`ятає, коли саме відбулося впізнання, пам`ятає, що приблизно о 07-08 години вечора, у будинку АДРЕСА_3 , у її присутності та присутності іншої понятої. Наскільки вона пам`ятає, фото були наклеєні на документі, їх показували потерпілій, і серед них вона впізнала особу, яка вчинила грабіж. Потерпіла самостійно вказувала на фото на цю особу, їй ніхто не показував на кого саме їй показувати. Вони із іншою понятою були у себе в кімнаті, коли прийшли працівники поліції, то вони їх покликали для проведення процесуальних дій. Наскільки вона пам`ятає, то було декілька листів із фото для пред`явлення для впізнання, на одних були зображені особи у шапках, а на інших без шапок. Фото були кольорові. Потерпіла повідомила, що особи, які вчинили пограбування були у шапках. Коли їй пред`явили фото декількох осіб у шапках, вона серед них впізнала чоловіка, а потім жінку, які її пограбували. Вона пояснювала по яким прикметам вона впізнала грабіжників, однак що саме казала потерпіла, вона не пам`ятає. Протокол складався дівчиною, яка пояснила, що буде проводиться впізнання особи, яка вчинила злочин, пояснила, що потерпілій будуть пред`явлені декілька фотографій. Фото були маленькі, пронумеровані, кольорові. Під яким номером була особа, яку впізнала потерпіла, вона не пам`ятає, також не пам`ятає під яким номером був обвинувачений. Вона була присутня від початку до кінця процесуальної дії. Потерпілій ніхто не вказував на яку саме фотографію слід показати, пропонували їй фотографії проглянути уважно. Вона не пам`ятає, чи була потерпіла в окулярах, чи без них. Іншій потерпілій показували фото на ноутбуці, у збільшеному розмірі, фото були ті самі, що і у протоколі. Визнала свій підпис на протоколі та вказала, що фото, які є у протоколі показували потерпілій для впізнання.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні показала, що її та ОСОБА_18 попросили бути понятими про проведенні впізнання по фотографіям. Вони погодилися. Спочатку проводили впізнання із ОСОБА_8 , а потім із ОСОБА_9 .. Працівники поліції були двоє чоловіків та дівчина, яка складала процесуальний документ та пропонувала потерпілим вказати, чи впізнають вони серед представлених фото нападників. Наскільки вона пам`ятає, показували фотографії як в шапках так і без. ОСОБА_8 довго роздивлялася і вказала на фото та сказала, це він, показала на фото обвинуваченого. Після чого вони розписалися під документом, на якому були наклеєні фото та щось написано, що саме вона наразі не пам`ятає. Було таке, що слідчий демонстрував фото на ноутбуці, оскільки ОСОБА_8 було погано видно на маленьких фото у протоколі. Демонстрували ті ж самі фото що і в протоколі, і потерпіла показала на фотографію однієї і тієї ж особи, на яку вказувала у протоколі. При них також приклеєли фото на протокол. Визнала свій підпис на протоколі та вказала, що фото, які є у протоколі показували потерпілій для впізнання.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні показала, що дійсно вона проводила як слідчий впізнання. Може ствердити, що впізнання проводилося у присутності двох понятих, яким були роз`яснені їх права та обов`язки. Протокол був складений на місці, також були фотографії приклеєні у протокол та прошиті. Потерпіла і одна і друга самостійно впізнали обвинуваченого серед інших фотографій. Вона не показувала потерпілій фотографії на ноутбуці. Потерпіла самостійно вказала на фото обвинуваченого.

Судом були вжиті заходи щодо допиту свідка ОСОБА_12 шляхом направлення відповідної ухвали про доручення вчинення окремих процесуальних дій до органу досудового слідства, втім з`ясувати місцезнаходження свідка не виявилося можливим.

Як було встановлено у судовому засіданні, свідок ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судом досліджені такі письмові докази:

Відповідно витягу, до ЄДРДР 03 лютого 2016 року внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України (т. № 1, а.с. 46-47);

Відповідно постанови про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме кримінальне провадження від 25 березня 2016 року, виділені в окреме провадження з матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000292 від 03 лютого 2016 року, матеріали у відношенні невстановленої особи, яка разом із ОСОБА_5 скоїла відкрите викрадення майна у потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (т. № 1, а.с. 51-52);

Відповідно протоколу огляду від 03 лютого 2016 року із фототаблицями, оглянуто домоволодіння АДРЕСА_3 . Зафіксовано місце вчинення злочину(т. № 1, а.с. 59-61);

Відповідно пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 лютого 2016 року, потерпіла ОСОБА_9 у присутності понятих впізнала на фото № 2, на який зображений ОСОБА_5 особу, яка вчинила грабіж 02 лютого 2016 року(т.№1, а.с.63-65);

Відповідно пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 лютого 2016 року, потерпіла ОСОБА_8 у присутності понятих впізнала на фото № 2, на який зображений ОСОБА_5 особу, яка вчинила грабіж 02 лютого 2016 року(т.№1, а.с.66-68);

Відповідно пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 лютого 2016 року, свідок ОСОБА_14 у присутності понятих впізнала на фото № 2, на який зображений ОСОБА_5 особу, яка на початку лютого продала їй телефон «Bravis», модель «Base» (т.№1, а.с.68-а-70);

Відповідно огляду предмету від 18 лютого 2016 року із фототаблицями, був оглянутий телефон «Bravis», модель «Base», та коробка до нього з комплектуючими ( т. № 1, а. с. 70-а 72);

Відповідно пред`явлення предмету для впізнання за фотознімками від 20 лютого 2016 року із фототаблицями, потерпіла ОСОБА_9 впізнала у телефоні під номером 4 телефон, який їй належить та який у неї відкрито викрали 02 лютого 2016 року ( т. № 1, а. с. 74 77);

Відповідно протоколу слідчого експерименту від 17 березня 2016 року, з добровільної згоди потерпілої ОСОБА_9 , із фото таблицями, проведеного із обвинуваченим ОСОБА_5 , останній показав та розповів при яких обставинах він вчинив грабіж. Показав, що він зайшов до подвір`я будинку АДРЕСА_3 , разом із ОСОБА_11 через хвіртку. Після чого вони підійшли до дверей, він їх відчинив, вони були відкриті. Далі ОСОБА_5 показав, що зайшов до кімнати, де на кріслі сиділа потерпіла ОСОБА_8 ,, він підійшов до неї, та викрав з її кишень грошові кошти у сумі 150 грн., наказавши після чого його співмешканці ОСОБА_11 залишатися біля цієї жінки та спостерігати, щоб вона нікуди не пішла. Сам він пішов наверх, де у присутності іншої жінки, яка лежала, викрав мобільний телефон із коробкою. Після чого, він пройшов по будинку, і в іншій кімнаті виявив гаманець із грошима, викрав з нього гроші в сумі 300 грн. Наполягав на тому, що ОСОБА_11 не розуміла що саме відбувається, участі у пограбуванні не приймала( т. № 1, а.с.78-84);

Відповідно протоколу слідчого експерименту від 17 березня 2016 року, з добровільної згоди потерпілої ОСОБА_9 , із фото таблицями, проведеного із потерпілою ОСОБА_8 , остання показала та розповіла при яких обставинах щодо неї та потерпілої ОСОБА_9 був вчинений грабіж. Показала, що 02 лютого 2016 року, приблизно на початку сьомої години вечора, вона почула, що у дворі гавкає собака, тоді вона пішла у коридор, а у веранді вже знаходився обвинувачений та молода жінка, які без дозволу зайшли у будинок. Чоловік схопив її за речі та став питати де син, на що вона йому відповіла, що не розуміє, про що йдеться мова. Жінка наказала їй пройти у кухонну кімнату, при цьому підштовхнула її в спину. У кухонній кімнаті наказала їй сісти на стілець, обличчям до стіни, на неї не дивитися та її не розглядати, після чого стала вимагати гроші. На її відповідь про те, що грошей немає, жінка їй не повірила, та пішла до неї у кімнату. Вона чула, як ця жінка у її кімнаті щось наче шукає, також чула сторонні звуки з боку , де знаходиться холодильник. Потім потерпіла почула, як жінка повідомила, що вона те що треба знайшла, і вона та чоловік пішли з будинку. Потерпіла продемонструвала, як відбувалися події ( т. № 1, а.с.85-90);

Із висновку судової товарознавчої експертизи видно, що вартість мобільного телефону «Bravis», модель «Base» без ПДВ станом на 02 лютого 2016 року становить 337 грн. 00 коп.

Відповідно довідки про вартість майна, вартість телефону мобільний «Bravis», модель «Base» становить 600 грн., 00 коп., сім-карти МТС 20 грн. 00 коп.( т. № 1, а.с.111);

Відповідно довідки про вартість майна:

палка ковбаси «Кримська» коштує 53 грн. 85 коп;

1 кг пельменів коштує 34 грн. 20 коп.;

1 кг фаршу свинячо-яловичого коштує 20 грн. 50 коп.;

1 десятком яєць курячих коштує 12 грн. 00 коп.;

1 кг. яблук, коштує 14 грн. 00 коп.;

1 кг. цукерок шоколадних «Каракум коштує 130 грн.40 коп.;

1 оселедець копчений коштує 26 грн. 40 коп. (т.№1, а.с112);

Відповідно постанови про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 18 лютого 2016 року, вилучені телефон «Bravis», модель «Base» із коробкою та документами до нього, шкіряну барсетку визнати речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000292. Телефон «Bravis», модель «Base» із коробкою та документами до нього передана зберігання власникові потерпілій ОСОБА_9 під розписку, а шкіряна барсетка - до камери схову при Слов`янському відділенні поліції(т.№ 1, а.с. 114-115).

Відповідно висновку судово-психіатричної експертизи № 219 від 02 березня 2016 року, ОСОБА_5 виявляє легку розумову відсталість( в ред.. МКБ -9 олігофренія у ступеню легкої дебільності). В період часу, що відповідає часу вчинення кримінального правопорушення, міг розуміти свої дії та керувати ними. В період часу, який відповідає часу вчинення інкримінованого діяння, ОСОБА_5 в стані тимчасового розладу душевної діяльності не знаходився, міг розуміти свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_5 на хронічне психічне захворювання не страждає, може розуміти свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує(т. № 1, а.с.106-110).

Суд, заслухавши показання обвинуваченого, свідків, дослідивши надані письмові та речові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до такого висновку.

Аналізуючи показання ОСОБА_5 в тій їх частині, що він не вчинював злочин за попередньою змовою групою осіб, оскільки особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, не знала з якою метою вони прийшли до будинку АДРЕСА_3 , залишалася стояти у коридорі, а умисел про вчинення грабежу у нього виник безпосередньо коли він зайшов у приміщення будинку, отже попередньої змови у нього із особою, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, не було, суд не приймає до уваги, розцінює їх як спосіб захисту обвинуваченого, оскільки вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, та спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_8 , протоколами слідчих експериментів.

Так із показань потерпілої ОСОБА_8 у судовому засіданні видно, що вона вийшла до вхідних дверей, почувши лай собак, а коли відкрила двері на веранду, то побачила невідомих їй чоловіка та жінку, при цьому саме жінка їй наказала пройти на кухню, де сісти обличчям до стіни, та стала вимагати у неї гроші, а потім вона чула, що саме жінка повідомила чоловікові, що вона вже знайшла, що треба, і можна уходити.

Такі показання потерпілої підтверджуються також проведеним слідчим експериментом, за яким ОСОБА_22 дала аналогічні пояснення та продемонструвала яким чином відбулися події.

Суд приймає до уваги такі показання потерпілої ОСОБА_8 , оскільки її показання послідовні, не містять внутрішніх протиріч, узгоджуються із протоколами слідчих дій.

Суд не приймає до уваги доводи сторони захисту в тій їх частині, що ОСОБА_8 , як особа похилого віку, могла наплутати та об`єктивно помилятися, оскільки показання потерпілої у судовому засіданні логічні послідовні не суперечать іншим матеріалам, дослідженим у судовому засіданні. Суд зазначає, що неточності, які могла допустити потерпіла у своїх показаннях не є значущими та їх можна віднести до особливостей пам`яті людини.

Як видно із протоколу слідчого експерименту, проведеного із ОСОБА_5 , обвинувачений у супереч своїм показанням повідомив, що він наказав особі, матеріали якої виділені в окреме провадження знаходиться біля потерпілої ОСОБА_22 , щоб вона нікуди не пішла, в той час як він пішов до інших кімнат.

Також у своїх показаннях у судовому засіданні обвинувачений зазначив, що він з особою, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, хоч і проживають за однією адресою та спільно ведуть господарство, однак не перебувають у фактичних подружніх відносинах, а тому тісно не спілкуються. Втім такі його показання суперечать його показанням щодо його особи, оскільки він повідомляв, що проживає у фактичних шлюбних відносинах із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, крім того ця обставина підтверджується і показаннями свідка ОСОБА_16 , який суду показав, що ОСОБА_5 проживав із особою, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження у фактичних шлюбних відносинах.

Тобто показання обвинуваченого щодо відсутності тісних стосунків із особою, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, а отже і відсутності реальної можливості домовитися про вчинення злочину із вказаною особою є суперечливими та такими, що не відповідають об`єктивній дійсності та спростовуються як показаннями самого обвинуваченого, який у судовому засіданні показував також, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах із особою, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, так і показаннями свідка ОСОБА_16 , який у судовому засіданні ствердив про наявність тісних стосунків між обвинуваченим та особою, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка у судовому засіданні показала, що дії у обвинуваченого та жінки, яка була разом із ним, були узгоджені, жінка не просто стояла у коридорі, а й вчиняла активні дії, наказавши потерпілій сісти обличчям до стіни у кухні, вимагаючи у неї гроші. За таких обставин, суд розцінює такі показання обвинуваченого, як спосіб захисту обвинуваченого з метою уникнення від кримінальної відповідальності та не приймає їх до уваги.

Показання потерпілої ОСОБА_8 , крім того, підтверджуються протоколами пред`явлення для впізнання, за якими як потерпіла ОСОБА_8 , так і потерпіла ОСОБА_9 впізнали у обвинуваченому особу, яка разом із невідомою їм жінкою здійснили грабіж.

Суд не приймає до уваги доводи сторони захисту в тій їх частині, що протоколи пред`явлення для впізнання особи, складені в порушення норм КПК України.

Так проведення впізнання проводилося згідно вимогами ч.7 ст. 223 КПК України, у присутності двох незаінтересованих осіб. Вимоги ст. 228 КПК України щодо пред`явлення не менше трьох фотознімків, які не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення, особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню дотримані.

Наведені обставини підтверджені у судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , які підтвердили, що ні ОСОБА_8 , ні ОСОБА_9 не показували попередньо фото із зображенням правопорушника, у присутності понятих потерпіла ОСОБА_8 уважно дивилася на пред`явлені їй фото, перед тим як впізнати особу, яка вчинила грабіж. Протоколи пред`явлення для впізнання складені відповідно вимог ст. 104 КПК України. До того ж свідки у судовому засіданні ствердили, що їм була надана можливість з ними ознайомитися, протоколи були складені у їх присутності, у судовому засіданні свідки ствердили, що на протоколах маються їх підписи.

Суд також не приймає до уваги доводи сторони захисту в тій їх частині, що демонстрація потерпілим декількох пакетів фотознімків, де одні були із зображенням осіб у шапках та без них, також демонстрація цих фотознімків на ноутбуці, свідчить про порушення норм КПК України при проведенні такої процесуальної дії як впізнання особи за фотознімками, які тягнуть за собою недопустимість цих доказів, з таких міркувань

Так, фотографії, які містяться у протоколах вказаних слідчих дій за свідченнями потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_18 та ОСОБА_24 , були пред`явлені потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , і саме серед них потерпілі впізнали на фото № 2, де зображений обвинувачений ОСОБА_5 , особу, яка вчинила грабіж, до того ж демонстрація інших фотознімків, та демонстрація фотознімків на ноутбуці за показаннями свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_24 були проведені згідно із вимогами ст.. 223 КПК України, і ніяким чином не вплинули на впізнання потерпілою обвинуваченого на знімках, які містяться у протоколах про пред`явлення для впізнання.

З огляду на викладене, суд приймає до уваги протоколи слідчих дій та вважає їх допустимими доказами, оскільки вони вчинені у відповідності до норм чинного КПК України.

Суд приймає до уваги як достовірні докази висновки експертизи, оскільки вони проведені компетентним спеціалістом, узгоджуються з іншими об`єктивними доказами по справі.

Щодо доводів обвинуваченого в тій їх частині що він мав вільний доступ до будинку, оскільки двері не були замкнені на замок, та зайшов у будинок лише з метою забрати речі, які там зберігалися з того часу, коли він там проживав у 2013 році, то суд їх не приймає до уваги, оскільки такі доводи обвинуваченого не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Із показань потерпілої ОСОБА_8 видно, що вона вийшла на гавкіт собаки, і коли відкрила двері будинку, то у веранді вже знаходилися невідомі чоловік та жінка, при цьому чоловік схопив її за одяг та запитав, де його син,після чого спільно та узгоджено чоловік та жінка зайшли у будинок, де жінка стала вимагати гроші у неї, а чоловік пішов нагору до іншої потерпілої. Такі показання потерпілої також підтверджуються слідчими експериментами, проведеними із обвинуваченим, в якому він не повідомляє про речі, начебто залишені у будинку потерпілих, та із потерпілою. Доводи обвинуваченого відносно того, що він колись проживав у цьому будинку не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Сукупність наведених і оцінених судом доказів переконує в тому, що обвинувачений ОСОБА_5 відкрите викрадення чужого майна(грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, і його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України.

Судом були досліджені відомості щодо особи обвинуваченого ОСОБА_5 .

Так, відповідно характеристики, наданої керівником комітету мікрорайону «Железнодорожний» м. Слов`янська Донецької області, ОСОБА_5 проживає по провулку Горовому нетривалий час, зарекомендував себе з посередньої сторони, скарг з боку сусідів не поступало на його поведінку, стосунків із сусідами не підтримує( т. № 1, а.с. 142);

Так, відповідно характеристики, наданої керівником комітету мікрорайону «Артема-Лісний» м. Слов`янська Донецької області, ОСОБА_5 на теперішній час по вул.. Ясній не проживає, зарекомендував себе з посередньої сторони, скарг з боку сусідів не поступало на його поведінку, стосунків із сусідами не підтримує( т. № 1, а.с. 143);

Згідно із довідкою КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня м. Слов`янська» ОСОБА_5 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває( т.№1, а.с.144);

Згідно із довідкою КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Слов`янська», обвинувачений ОСОБА_5 у лікаря-нарколога взятий на профілактичний облік у квітні 1998 року з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання галюциногенів. Вживання зі шкідливими наслідками». З серпня 2002 року ОСОБА_5 перебував під наглядом із діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Вживання зі шкідливими наслідками». Знятий з нагляду лікаря у лютому 2004 року у зв`язку з відбуттям до місця виконання покарання у виді позбавлення волі ( т.№1, а.с.144);

Згідно із відповіддю Слов`янського об`єднаного УПФ Донецької області № 5029/12 від 18 березня 2016 року, ОСОБА_5 перебуває на обліку в управлінні та отримує соціальну пенсію по інвалідності з дитинства ІІ групи. Термін призначення пенсії довічно ( т. № 1, а.с.139)

Згідно із копією довідки МСЕК, ОСОБА_5 є інвалідом ІІ групи безстроково( т. № 1, а.с.140);

Згідно із відповіддю Артемівської УВП № 9/10663 від 28 липня 2016 року, ОСОБА_5 перебуває на диспансерному обліку як особа із тяжкою хворобою( т. № 1, а.с.237-241).

Згідно із копіює свідоцтва про народження, ОСОБА_5 має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( т. № 1, а.с.141);

Раніше судимий:

28 травня 2003 року Ровеньковським міським судом Луганської області за ч. 1 ст. 70, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України до позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з конфіскацією майна;

20 жовтня 2003 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч. 4 ст. 70, ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців, з конфіскацією майна. Звільнився 05 лютого 2010 року за відбуттям покарання;

09 лютого 2016 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. 75, ч. 4 ст. 76, ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, з іспитовим строком на 3 роки,-

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , згідно із ст. 66 КК України, суд визнає незадовільний стан здоров`я.

Обставинами, що обтяжують покарання, відповідно ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину щодо осіб похилого віку та особи, яка знаходилася для обвинуваченого у безпорадному стані.

Згідно із ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність всіх характеризуючих його обставин, віднесення його законодавцем до категорії тяжких, характер і ступінь його суспільної небезпеки, характер дій обвинуваченого у здійсненні ним злочинних намірів, дані про особу обвинуваченого.

З огляду на викладене, суд приймає фактичні обставини по справі, ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність обтяжуючих обставин, пом`якшувальні обставини, характер та мотиви протиправних діянь, і, враховуючи вищенаведені характеристики обвинуваченого, попередню соціальну поведінку обвинуваченого, ступінь небезпечності особистості обвинуваченого для суспільства, ту обставину, що обвинувачений має на утриманні неповнолітнього сина, є інвалідом другої групи та перебуває на диспансерному обліку із тяжкою хворобою, позицію сторони обвинувачення та потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні, суд визнає необхідним і достатнім призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі не в максимальному розмірі в межах санкції інкримінованої статті Особливої частини Кримінального Кодексу України. Суд зважає на ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні провину свою визнав частково, однак розцінює таку поведінку як спосіб захисту обвинуваченого, і вважає, що вказана обставина не може вплинути на висновок суду при призначенні покарання.

За змістом п.23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Суд, враховуючи той факт, що ОСОБА_5 було вчинене інкриміноване йому діяння до ухвалення вироку від 09 лютого 2016 року, а покарання по вироку від 09 лютого 2016 року призначене із застосуванням ст. 75, 76 КК України, приходить до висновку, що за правилами ч.4 ст. 70 КК України, вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 лютого 2016 року повинен виконуватися самостійно.

Вказане покарання обвинуваченому по своєму виду та розміру на думку суду буде справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Розв`язуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у відповідності до п. 14 ст. 368 КПК України, суд виходить з наступного.

Під час досудового розслідування по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2016 року до ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою. 02 листопада 2016 року обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою був продовжений ухвалою суду.

Як роз`яснено у Листі ВССУ «Про судову практику застосування судами першої інстанції та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», згідно рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України», в якому, зокрема, зазначено таке: «Законність тримання заявника під вартою з 15.10.2001 до 04.08.2003 п. 74 «Суд вважає, що за відсутності чіткого положення, яке встановлювало б правило, коли і за яких умов взятий під вартою на стадії досудового розслідування має далі триматися під вартою на стадії судового розслідування, такий стан не відповідає критерію «передбачуваності закону» для цілей п. 1 ст. 5 Конвенції. Суд також повторює, що практика, яка склалася в умовах прогалин законодавства, коли особа може перебувати під вартою без визначення певного строку тримання, без конкретного правового положення або судового рішення, сама по собі суперечить принципу правової визначеності і захисту від свавілля, які є загальною ідеєю Конвенції принципу верховенства права (див. справу «Барановський проти Польщі») № 28358/95, п.п. 55-56, ЄКЛП 2000-III, та справу «Кавка проти Польщі» № 25874/94 п. 51, від 09.01.2001, справу «Фельдман проти України», № 76556/01 та № 3877904, п. 73 від08.04.2010)». У п. 75 цього ж рішення вказано, що хоча національний суд 15.10.2001 прийняв рішення про попереднє ув`язнення заявника, він не визначив подальший строк тримання під вартою і жодним чином не обгрунтував своє рішення. Це призвело до стану невизначеності підстав перебування заявника під вартою після цієї дати. У зв`язку з цим Суд нагадує, що тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленого в п. 1 ст. 5 (див. справа «Соловей і Зозуля проти України», п. 76, від 27.11.2008). За таких обставин Суд вважає, що рішення районного суду від 15.10.2001 не забезпечило заявникові адекватного захисту від свавілля, який є важливим елементом «законності» тримання під вартою у розумінні п. 1 ст. 5 Конвенції, а тому тримання заявника під вартою після 15.10.2001 також не відповідає п. 1 ст. 5 Конвенції».

Аналізуючи наведені правові позиції ЄСПЛ, можна дійти висновку про те, що зазначення у вироку строку шляхом настання певної події, а саме набрання цим вироком законної сили не суперечитиме п. 74 рішення у справі «Харченко проти України». Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 115 КПК строки, встановлені КПК, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію.

При цьому, якщо питання про доцільність та обгрунтованість тримання засудженого під вартою виникає на стадії апеляційного оскарження і апеляційного провадження, суд з метою забезпечення прав засудженого в разі неможливості завершення провадження в апеляційному порядку до спливу двомісячного строку з дня ухвалення вироку судом першої інстанції необхідно незалежно від наявних клопотань сторін кримінального провадження розглянути питання доцільності та обгрунтованості тримання під вартою. У такому випадку суд застосовує правила ст. 331 КПК до завершення розгляду провадження в суді апеляційної інстанції.

Отже з врахуванням роз`яснень, викладених у Листі ВССУ «Про судову практику застосування судами першої інстанції та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», при вирішенні питання що належить вчинити із заходами кримінального провадження, обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на думку суду слід залишити до набрання вироку законної сили.

У зв`язку з цим, суд відповідно ч.5 ст. 72 КК України, вважає, що термін перебування ОСОБА_5 під вартою як запобіжний захід з 19 лютого 2016 року по 07 листопада 2016 року слід обчислювати із розрахунку один день утримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_5 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Призначити ОСОБА_5 за ч.3 ст. 186 КК України покарання у виді 5(п`яти) років позбавлення волі.

Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 лютого 2016 року, за яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання за ст. 75, 76, ч.3 ст. 185 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі із випробуванням та іспитовим строком 3(три) роки виконувати самостійно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання 19 лютого 2016 року.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України, термін перебування ОСОБА_5 під вартою як запобіжний захід з 19 лютого 2016 року по 07 листопада 2016 року включно обчислювати із розрахунку один день утримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Захід забезпечення кримінального провадження ОСОБА_5 до вступу вироку у законну силу залишити попередній тримання під вартою.

Речові докази по справі:

телефон «Bravis», модель «Base» із коробкою та документами до нього, які визнані речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000292 відповідно постанови про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 18 лютого 2016 року, та передані на зберігання власникові потерпілій ОСОБА_9 під розписку, - після вступу вироку у законну силу, - залишити власникові;

шкіряну барсетку, яка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000292 відповідно постанови про визнання та залучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 18 лютого 2016 року, та передана на зберігання до камери схову при Слов`янському відділенні поліції до встановленні її приналежності після вступу вироку в законну силу знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії вироку. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок складено у єдиному екземплярі у нарадчій кімнаті.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1