Справа № 192/1976/15-к
Провадження № 1-кс/192/201/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" листопада 2016 р. СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

скаржника - ОСОБА_3

слідчої - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого СВ Солонянського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження,

В С Т А Н О В И В :

Скаржник ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на постанову слідчого СВ Солонянського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 29 червня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000255 у зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення.

На обґрунтування скарги зазначає, що 24 квітня 2015 року його заяву було внесено до ЄРДР з попередньою правовою кваліфікацією за ч 1 ст. 366 КК України, проте з того часу слідчим ОСОБА_4 всупереч ст. 9 КПК України не було вчинено жодної слідчої дії, спрямованої на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження.

Заявник посилається на те, що клопотання від 25 червня 2015 року та два клопотання від 28 січня і від 03 березня 2016 року, які були задоволені в повному обсязі, проте не були розглянуті до теперішнього часу.

ОСОБА_3 зазначає, що 26 липня 2016 року він звернувся до слідчої з проханням надати йому матеріали досудових розслідувань щодо розгляду його клопотань для ознайомлення, він не отримав їх і не був повідомлений про закриття кримінального провадження 29 червня 2016 року, а копію постанови про закриття кримінального провадження він отримав лише 26 жовтня 2016 року.

Зазначає, що в постанові викладені неправдиві факти про те, що 15 грудня 2003 року посадові особи райдержадміністрації склали завідомо неправдивий документ: сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_6 , неправдиве розпорядження №766-р-03 від 28 листопада 2003 року на підставі якого Держгеокадастр виготовив на ім`я померлої недійсний сертифікат від 15 грудня 2003 року, в якому не вказано її місце проживання, що унеможливлює ідентифікувати вказану в ньому особу. В розпорядженні вказано про видачу сертифіката на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_6 , яка помилково не включена в списки на паювання. Проте це не правда, вона помилково була вказана по-батькові ОСОБА_7 , а не ОСОБА_8 , це було встановлено перевіркою прокуратури Солонянського району від 30 червня 2002 року №564-02.

В оскаржуваній постанові, як зазначає ОСОБА_3 , також вказано скасоване рішення №95 від 03 листопада 2003 року та існують безпідставні посилання на рішення судів, а які саме слідчі дії вчинила слідча ОСОБА_4 якими вона встановила відсутність в діях складу кримінального правопорушення не зазначено. Вважає що слідча повторно порушила вимоги ст.ст.9,84 КПК України.
На підставі зазначеного просить скасувати оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження.
В судовому засіданні 10 листопада 2016 року ОСОБА_3 скаргу підтримав із зазначених у скарзі підстав, просив її задовольнити та скасувати постанову слідчої про закриття кримінального провадження, оскільки дане рішення слідчим було прийнято необґрунтовано, без всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, без проведення слідчих дій, про проведення яких просив та звертався з відповідними клопотаннями він як потерпілий, які хоча і були задоволені постановою слідчого, проте процесуальні дії по ним не були проведені. Вважає, що виготовлення завідомо неправдивого документу - сертифіката на право на земельну частку (пай) на ім`я його померлої матері - ОСОБА_6 порушує його право на отримання цієї земельної ділянки, якою на його думку на даний час незаконно користується ОСОБА_9 теща його рідного брата.

Слідча ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що під час проведення досудового розслідування нею було здійснено всі процесуальні дії, виконано вимоги вказівок процесуальних керівників, а тому постанова від 29 червня 2016 року скасуванню не підлягає.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні вважав, що підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Суд, заслухавши пояснення скаржника, слідчої, прокурора, дослідивши матеріали скарги та матеріали досудового розслідування, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 п.3 ст.303 КПК України під час досудового провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження, при цьому згідно ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності, а якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Слідчим суддею було встановлено, що ОСОБА_3 , як потерпілий, оскаржувану постанову отримав 26 жовтня 2016 року, що було перевірено в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч.2 ст.283 КПК України однією із форм закінчення досудового розслідування є закриття кримінального провадження.

Згідно п. 2 ч.1, ч. 6 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, а копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору.

В судовому засіданні встановлено, що згідно витягу з кримінального провадження №0000255 дане кримінальне провадження було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 квітня 2015 року за результатами розгляду матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень з правовою кваліфікацією - ч. 1 ст. 366 КК України.

ОСОБА_3 був допитаний по даному кримінальному провадженню в якості потерпілого, йому було вручено пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, а тому саме з вказаного моменту він набув відповідні права та обов`язки потерпілого.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При цьому згідно ст.9 цього Кодексу слідчий зобов`язаний неухильно дотримуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства; всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно ч.1 та ч.2, ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне одстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень п.4 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема і обставини, які є підставою для закриття кримінального провадження.

У відповідності до ч.2 ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

При цьому, положеннями ст.92 КПК України регламентовано, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Дослідженням в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження №0000255 від 24 квітня 2015 року було встановлено, що досудове розслідування по даному провадженню проведено слідчим СВ Солонянського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 .

За результатами досудового розслідування слідчим ОСОБА_4 кримінальне провадження №0000255 було закрито згідно постанови від 29 червня 2016 року на підставі п.2 ч.1 ст.282 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому оскаржувана постанова мотивована тим, що 24 листопада 2003 року ОСОБА_3 звернувся з письмовою заявою до Солонянської районної державної адміністрації з проханням видачі розпорядження на виготовлення та видачу сертифікату на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_6 , на підставі якої 28 листопада 2003 року було видано розпорядження №766-р-03 про видачу сертифікату на земельну частку (пай) члену КСП ім. Чапаєва ОСОБА_6 , яка помилково не була включена в списки на паювання, оскільки під № 327 в додатку до державного акту значиться інша особа ОСОБА_6 .

Рішенням Письмечівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 03 листопада 2003 року №95-10/ХХІУ на підставі заяви ОСОБА_10 сільською радою було вирішено вважати ОСОБА_6 та ОСОБА_6 однією і тією ж особою та внести відповідні зміни до державного акта на право колективної власності на землю.

Слідчий зазначає, що 15 грудня 2003 року Солонянською районною державною адміністрацією було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_6 , площею 7,91 га, без зазначення адреси, оскільки особа померла, а після її смерті право на спадщину заявили потерпілий, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Потерпілий, не бажаючи ділити спадкове майно, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а рішенням Солонянського районного суду від 01 жовтня 2009 року, яке було залишене без змін ухвалою апеляційного суду та ухвалою Верховного Суду України від 06 жовтня 2010 року, визнано за кожним спадкоємцем право на 1/3 частину земельного паю в розмірі по 2,63 га кожному. В задоволенні позову про скасування розпорядження №766-р-03 про видачу сертифікату на земельну частку (пай) члену КСП ім. Чапаєва ОСОБА_6 відмовлено.

Проведеною перевіркою під час досудового розслідування було встановлено, що сертифікат на земельну частку (пай) на даний час не витребуваний, знаходиться у відділі земельних ресурсів, земельна ділянка за вказаним паєм не виділена в користування будь-яким особам.

Під час досудового розслідування слідчим було допитано в якості свідків ОСОБА_13 (а.с.21), ОСОБА_14 (а.с.22), ОСОБА_15 (а.с.24), ОСОБА_16 (а.с.26), ОСОБА_17 (а.с.27), ОСОБА_18 (а.с.102-111), ОСОБА_19 (а.с.112-117) з приводу видачі сертифіката, а також було з`ясовано підстави видачі земельної ділянки ОСОБА_20 , а також той факт що саме ОСОБА_3 просив видати сертифікат та розпорядження про його видачу на ім`я його померлої матері (а.с.34).

В оскаржуваній постанові слідчий посилається на те, що доводи потерпілого щодо неправомірності розпорядження голови Солонянської районної державної адміністрації №766-р-03 від 28 листопада 2003 року вже перевірялись судами під час розгляду цивільної справи та їх визнано судом необґрунтованими і в цій частині позивачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Слідчий зазначає, що під час проведення досудового розслідування не було встановлено в діях посадових осіб Солонянської районної державної адміністрації складу кримінального правопорушення.

Частина 1 ст. 366 КК України передбачає настання кримінальної відповідальності за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

Таким чином, об`єктивна сторона службового підроблення полягає у перекрученні істини в офіційному документі, вчиненому службовою особою з використанням свого службового становища.

Такий злочин виявляється тільки в активній поведінці службової особи і може бути вчинений однією з декількох альтернативно передбачених у ч. 1 ст. 366 КК дій: а) внесення до документів неправдивих відомостей; б) інше підроблення документів; в) складання неправдивих документів; г) видача неправдивих документів.

Внесення до документів неправдивих відомостей означає включення інформації, яка повністю або частково не відповідає дійсності, до офіційного документа. При цьому форма документа та всі його реквізити відповідають необхідним вимогам.

В судовому засіданні встановлено, що в процесі проведення досудового розслідування слідчим було не лише проаналізовано рішення Солонянського районного суду від 01 жовтня 2009 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2010 року та ухвалу Верховного Суду України від 06 жовтня 2010 року у справі №6-15984св10, відповідно до яких за кожним спадкоємцем визнано право на 1/3 частину земельного паю в розмірі по 2,63 га, а також було вчинено всі процесуальні дії для встановлення істини.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 94 цього Кодексу передбачено, що слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Слідчим фактично крім дослідження рішень, прийнятих в порядку ЦПК України було вчинено всі необхідні слідчі дії, в результаті яких було прийнято обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Крім того, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи скаржника стосовно не задоволення його клопотань від 25 червня 2015 року, 28 січня та 03 березня 2016 року, оскільки згідно досліджених матеріалів кримінального провадження вказані клопотання були розглянути, задоволені слідчим та у зв`язку з цим вчинені відповідні процесуальні дії. Посилання ОСОБА_3 на те, що йому не надавалися для ознайомлення матеріали кримінального провадження спростовуються самими матеріалами, оскільки як було встановлено в судовому засіданні, скаржник подавав заяви про ознайомлення до Головного Управління МВС України в Дніпропетровській області, які потім скеровувалися до СВ Солонянського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області та на них надавалися письмові відповіді із зазначенням часу, дати та місця ознайомлення. Однак ОСОБА_3 не прибував у вказані часи для ознайомлення.

Слідчий суддя вважає, що органом досудового розслідування вжито всіх належних заходів, виконані всі належні слідчі дії, відповідно до доручень, які були надані в порядку ст. 40 КПК України, а також виконані вказівки прокуратури, надані в порядку ст. 36 КПК України, що дає підстави вважати, що досудове розслідування проведено повно, всебічно і об`єктивно.
Крім того, після скасування слідчим суддею 21 грудня 2015 року постанови слідчого від 29 жовтня 2015 року про закриття цього ж кримінального провадження, проводилися додаткові слідчі дії.
Доводи ОСОБА_3 про те, що закриття кримінального провадження було здійснено незаконно, однобічно та упереджено, нічим не обґрунтовані, є лише припущеннями потерпілого, спростовуються наданими матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається дотримання передбаченої ст. 9 КПК України такої засади кримінального провадження, як законність, а саме: всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження та надання їм належної правової оцінки.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що доводи ОСОБА_3 не дають підстав для висновку про наявність підстав для скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.303-307, 318-380 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого СВ Солонянського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження від 29 червня 2016 року.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий: слідчий суддя ОСОБА_1