АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
6 грудня 2016 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, молдованина, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И Л А:
На вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 жовтня 2016 року захисником ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу.

Згідно, вироку суду І інстанції, ОСОБА_6 , обвинувачено:

-за ч.3 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4-ри роки;

-за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3-ри роки;

-за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2-ва роки;

Провадження №11-кп/794/418/16 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8
Категорія ч.3 ст.186, ч.3 ст.185, ч.2 ст. 185,
ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1

-за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3-ри роки.

На підставі ст. 70 КК України призначено ОСОБА_6 остаточну міру покарання по сукупності злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 обраховано з моменту обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме з 18 серпня 2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України до строку позбавлення волі ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме з часу обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 18 серпня 2016 року до моменту постановлення вироку, а саме 13 жовтня 2016 року включно.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено обрану - тримання під вартою.

Вирішено долю речового доказу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 посилається на те, що суд першої інстанції не врахував при допиті обвинуваченого по епізоду грабежу, що він дійсно не чув ніяких зауважень зі сторони потерпілої ОСОБА_9 при здійсненні крадіжки ручної електричної газонокосарки. Вважає, що в діях обвинуваченого відсутні ознаки грабежу, при заволодінні майном потерпілої ОСОБА_9 та доводу суду із зазначених обставин є безпідставними.

Стверджує, що суд необґрунтовано не перекваліфікував епізод вчинення грабежу обвинуваченим на крадіжку, що потягло за собою призначення більш суворої міри покарання при винесенні вироку судом першої інстанції.

Крім того, вказує на те, що районним судом не в повному обсязі досліджено дані про особу обвинуваченого, а саме те, що в нього на утриманні малолітня дитина, батьки пенсіонери, а також надані суду письмові заяви потерпілих про повернення та відшкодування нанесених збитків в повному обсязі, та які не мають претензій до обвинуваченого.

Просить перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.3 ст. 186 на ч.2 ст. 185 КК України та пом`якшити призначене йому покарання шляхом застосування ст. 69 КК України.

Судом І інстанції встановлено, що 03 травня 2016 року близько 12 години 30 хвилин ОСОБА_10 переслідуючи корисливі мотиви направлені на особисте збагачення, зайшов на територію господарства ОСОБА_9 , яке розташовано по АДРЕСА_1 , де проник до приміщення сараю, звідки викрав ручну електричну газонокосарку марки «Bau Master GT-3560X» бувшого користування, після чого був помічений ОСОБА_9 на території господарства, яка попросила його зупинитися та віддати їй газонокосарку. Однак, ОСОБА_10 проігнорував зауваження ОСОБА_9 та продовжив свої протиправні дії, в результаті чого відкрито заволодів електричною

газонокосаркою, якою в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 300 гривень.

Крім цього, 21 червня 2016 року близько 14 години 30 хвилин ОСОБА_10 з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу через не зачинене вікно пасажирських дверей автомобіля марки «ВАЗ 2111», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , та який був припаркований біля її господарства в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області, повторно, таємно викрав жіночу сумочку в якій знаходилися два мобільних телефони марки «Acer Е 700» ІМЕІ: НОМЕР_2 та «Samsung Galaxy j5» IMEI: НОМЕР_3 , золотий ланцюжок, пустий гаманець «GMV», флеш носій інформації «Transcend» на 16 GB, сонячні окуляри марки «Kaidi», одну пачку вологих серветок марки «Superfresh», одну пачку вологих серветок марки «Fazoletti» та блиск для губ без маркування виробника, якими в подальшому розпорядився за власним розсудом, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 8350 гривень.

Також, 10 серпня 2016 року близько 10 години ОСОБА_10 переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, проник до сараю, який розташований в господарстві ОСОБА_12 в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області, звідки повторно, таємно викрав два легкосплавні (титанові) автомобільних диска сірого кольору діаметром 15 дюймів, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 2000 гривень.

Крім цього, 11 серпня 2016 року близько 10 годин 00 хвилин ОСОБА_10 переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, проник до сараю господарства ОСОБА_12 , яке розташовано в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області, звідки повторно таємно намагався викрасти два легкосплавні (титанові) автомобільних диска сірого кольору діаметром 15 дюймів вартістю 2000 гривень, однак довести свій злочинний умисел до кінця не зміг, оскільки був помічений власником сараю, після чого з місця події втік.

Також, 11 серпня 2016 року близько 10 години 30 хвилин ОСОБА_10 , перебуваючи на центральному ринку м. Новоселиця Чернівецької області, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення повторно, таємно викрав жіночий велосипед іноземного виробництва, який належав ОСОБА_13 , яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 600 гривень.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги сторони захисту, думку захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали свої апеляційні вимоги та просили перекваліфікувати дії обвинуваченого з ст. 186 ч.3 на ст. 185 ч.2 КК України і пом`якшити призначене покарання, міркування прокурора, який просив вирок суду І інстанції залишити без змін, а апеляцію захисника без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає.

Згідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегією суддів при перевірці вироку суду І інстанції встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи, дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 186, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України і висновок про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованих злочинів відповідає сукупності зібраних у справі і досліджених у судовому засіданні доказів, яким дано остаточну юридичну оцінку, яка ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив свої покази дані в суді І інстанції та зазначив, що визнає себе винним повністю у вчинених злочинах та щиро розкаюється, окрім вчинення грабежу у потерпілої ОСОБА_9 .. Зазначив, що 03 травня 2016 року він зайшов на територію господарства ОСОБА_9 , де з сараю викрав ручну електричну газонокосарку бувшого користування, після чого вийшов на вулицю, сів на велосипед і поїхав до господарства своєї бабусі, де сховав викрадене. Зауваження або прохання зупинитись з боку потерпілої, він не чув, а тому вважає, що в його діях є ознаки крадіжки, а не грабежу.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», а саме п. 3 вбачається, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Відповідно до п.4 вказаної Постанови Пленуму ВСУ, крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Покази потерпілої ОСОБА_9 надані в суді першої інстанції, є послідовними та такими, що не викликають сумніву у вчиненні ОСОБА_6 саме грабежу. Оскільки потерпіла вказала, що вранці 03 травня 2016 року вона помітила на подвір`ї свого господарства обвинуваченого ОСОБА_6 , який викрав ручну електричну газонокосарку марки «Bau Master GT- 3560Х», після чого попросила його зупинитись. В цей час обвинувачений вже вийшов на вулицю і знаходився біля свого велосипеду на відстані півметра від хвіртки. Після її зауваження, останній подивився в її бік, однак нічого не відповів, на її зауваження не відреагував, та поїхав на велосипеді. Крім того, зазначила, що на даний час завдана їй шкода відшкодована повністю.

Отже, позиція обвинуваченого щодо вчинення ним крадіжки, а не грабежу спростовується наведеним вище та матеріалами кримінального провадження. А тому вірним є висновок суду, що невизнання обвинуваченим свої вини у вчиненні грабежу, є обраним ним способом захисту від пред`явленого обвинувачення, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений більш тяжкий злочин.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого щодо зміни кваліфікації дій ОСОБА_6 з ст. 186 ч.3 на ст. 185 ч.2 КК України не відповідають фактичним матеріалам кримінального провадження та не спростовують висновків суду, які ґрунтуються на досліджених судом доказах, та які не викликають сумнів в їх достовірності та неупередженості, оскільки у своїй сукупності вони доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене ОСОБА_14 обвинувачення.

Що стосується міри покарання, то колегія суддів вважає, вона обрана ОСОБА_14 згідно загальних принципів призначення покарання з врахуванням тяжкості скоєних правопорушень, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Відповідно до вимог п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №8 від 12.06.2009 року про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» - «Призначаючи покарання в кожному конкретному випадку суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів».

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Зокрема судом враховано, що ОСОБА_6 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, задовільно характеризується по місцю проживання, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, що враховано судом як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

Крім того, відповідно до ст. 66 КК України судом віднесено: добровільне відшкодування ним шкоди, активне сприяння розкриттю злочинів та його щире каяття, яке виразилось у тому, що він щиро шкодує про вчинене та засуджує свою протиправну поведінку.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З огляду на це колегія суддів не убачає підстав для застосування ст. 69 КК, як про це просить ОСОБА_6 та його адвокат.

Отже, обставини справи судом з`ясовано повно і об`єктивно. Будь-яких порушень норм кримінально-процесуального права, які б вплинули на законність та обґрунтованість судового рішення по даній справі допущено не було.

Враховуючи вищенаведене, а також чисельність та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а також дані про особу обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку та перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 з ч.3 ст. 186 на ч.2 ст. 185 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.3 ст. 186, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3