Номер провадження: 11-кп/785/714/16
Номер справи місцевого суду: 521/2319/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника ЧВК-74 ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 04.04.2016 року про відмову в задоволенні клопотання начальника Чорноморської ВК УДПтСУ в Одеській області (далі по тексту ЧВК №74), спостережної комісії Київської РДА м. Одеси про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_8 ,

встановив:
18.03.2016 року начальник ЧВК №74 ОСОБА_9 разом із спостережною комісією Київської РДА м. Одеси звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси зі спільним клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_8 від відбування покарання за вироком Білоцерківського міськрайсуду Київської області від 10.11.2014 року, за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України до 11 років і 3 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю за ввірені матеріальні цінності строком на 3 роки.

Ініціатор клопотання мотивував його тим, що ОСОБА_8 відбула визначену законом частину строку покарання, своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення, у зв`язку з чим подальше виправлення і перевиховання можливе без ізоляції її від суспільства. Окрім того, до ЧВК №74 ОСОБА_8 поступила в стані вагітності, ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину, яка на даний час перебуває в Будинку дитини при установі. Сина відвідує регулярно, цікавиться його станом здоров`я, як матір характеризується позитивно.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.04.2016 року в задоволенні вищевказаного клопотання було відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що в клопотанні не зазначені конкретні переконливі дані про те, що процес виправлення і перевиховання засудженої ОСОБА_8 досяг тієї стадії, на якій подальше відбування нею покарання перестає бути доцільним. Крім того, суд в ухвалі вказав, що невизнання засудженою своєї вини, з урахуванням характеру і тяжкості вчиненого нею злочину, свідчить про її намагання уникнути покарання, і за таких обставин умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не буде відповідати засадам призначення покарання, передбаченим ст.ст. 50, 56 КК України.

На дану ухвалу засуджена ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій вказала, що вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати і винести нову ухвалу, якою задовольнити клопотання начальника колонії про умовно-дострокове та звільнити її від відбування покарання умовно-достроково посилаючись на те, що суд 1-ої інстанції не врахував її поведінку на протязі всього терміну ув`язнення, наявність у неї малолітньої дитини, її працевлаштування, сумлінне ставлення до праці, а також повне визнання нею своєї вини, те, що у вчиненні злочину вона щиро розкаюється.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, представника ЧВК №74, дослідивши матеріали провадження і особової справи засудженої ОСОБА_8 , перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

У відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного особі за вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до матеріалів особової справи справи, ОСОБА_8 була засуджена:

- вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.03.2010 року за ч.4 ст. 191, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з розпорядженням, обліком та зберіганням матеріальних цінностей строком на 1 рік, з випробуванням з призначенням іспитовим строком на 3 роки;

- вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 20.12.2010 року за ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 358. ч. 3 ст. 358 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права займати посади пов`язані з матеріальною відповідальністю за ввірені матеріальні цінності строком на 2 роки, з випробуванням з встановлення іспитового строку на 3 роки;

- вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 13.07.2012 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 389 КК України до 5-ти років 4-х місяців позбавлення волі з позбавленням права займати посади пов`язані з матеріальною відповідальністю за ввірені матеріальні цінності строком на 2 роки;

- вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.02.2014 року за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 191 ч.5, 366 ч.1 КК України до 11 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з розпорядженням, обліком і зберіганням матеріальних цінностей строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, що належить їй на праві особистої власності;

- вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2014 року за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.191, ч.4 ст.191, ч.5 191 і ч.1 ст.366 КК України до 11 років і 3 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю за ввірені матеріальні цінності строком на 3 роки.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.02.2016 року, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, засудженій ОСОБА_8 зарахований строк її попереднього ув`язнення в період з 30.06.2011 року по 23.06.2015 року у строк відбування покарання з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Таким чином, з клопотання начальника ЧВК №74 вбачається, що на даний момент засуджена ОСОБА_8 відбула передбачену законом частину покарання, про що вірно вказано в оскаржуваній ухвалі суду 1-ої інстанції та має право на розгляд питання про умовно-дострокове звільнення.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що характер та тяжкість злочинів, за вчинення яких ОСОБА_8 відбуває покарання, обставини їх вчинення були враховані судом при призначенні міри покарання та не можуть бути взяті до уваги при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки підставами такого звільнення є доведення засудженим свого виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України) та фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому строку покарання (ч. 3 ст. 81 КК України).

З наявної в матеріалах провадження характеристики на ОСОБА_8 , затвердженої начальником ЧВК №74 від 09.03.2016 року(а.с.3), вона працевлаштована в колонії, характеризується позитивно, протягом відбування покарання має одне стягнення та два заохочення, які отримала під час перебування у Київському слідчому ізоляторі УДПтСУ в м. Києві та Київській області. До ЧВК №74 прибула 17.08.2015 року у стані вагітності, ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину,яка на даний час перебуває в Будинку дитини при установі, як матір характеризується позитивно. При цьому, апеляційний суд враховує те, що в матеріалах особової справи засудженої, будь-яких документів які підтверджують народження дитини відсутні.

На підставі викладеного, ретельно вивчивши матеріали особової справи засудженої ОСОБА_10 , апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції вищевикладені обставини прийняв до уваги і зробив правильний висновок про те, що на теперішній час, вищезазначене клопотання щодо засудженої ОСОБА_8 не містить переконливих даних щодо її виправлення.

Окрім того, враховуючи те, що фактично матеріальна шкода, завдана вчиненням злочинів не відшкодована, колегія суддів вважає неможливим застосування до засудженої ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки це буде суперечити засадам призначення покарання, визначеним нормами КК України.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга засудженої ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 04.04.2016 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив :
Апеляційну скарги засудженої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 04.04.2016 року про відмову в задоволенні спільного клопотання начальника Чорноморської ВК УДПтСУ в Одеській області (№74) ОСОБА_9 та спостережної комісії Київської РДА м. Одеси про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня отримання ним копії даної ухвали.
Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4