Справа №587/912/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/143/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

і його захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за № 0001020 відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 9 липня 2014 року за апеляційними скаргами із змінами і доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 7 грудня 2015 року. Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей згідно ст. 89 КК України,

засуджено за частиною 2 ст.121 КК України на 9 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_7 - 80 000(вісімдесят) тисяч гривень у відшкодування моральної шкоди, на користь держави процесуальні витрати в сумі 8665 грн. 78 коп. та 9905 грн. 28 коп. та вирішена доля речових доказів у відповідності зі ст.100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_8 , визнаний винуватим і засуджений за те, що 8 листопада 2014 року, о 23 годині, в АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння, під час побутової сварки і бійки на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_11 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно, здійснив один постріл з пневматичної гвинтівки, з набоєм діаметром 4.5 мм., в його грудну клітину, чим заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, від яких потерпілий ОСОБА_11 , помер на місці пригоди.

У поданій апеляційній скарзі із змінами і доповненнями захисник обвинуваченого ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_9 , просить вирок суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Стверджує, що в даній конфліктній ситуації між потерпілим ОСОБА_11 , і обвинуваченим ОСОБА_8 , останній, діяв у стані необхідно оборони, оскільки, спочатку захищав від посягань ОСОБА_11 доньку, своє здоров`я і життя, а потім реалізував своє законне право на захист, закріплене у ст. 36 КК України, здійснивши постріл з пневматичної гвинтівки у потерпілого ОСОБА_11 . Факт отримання обвинуваченим тілесних ушкоджень від посягання ОСОБА_11 , стверджується, висновками судової медичної експертизи і матеріалами кримінального провадження порушених по факту спричинення йому тілесних ушкоджень.

Захисник, стверджує, що суд першої інстанції, незаконно поклав в основу вироку показання свідка ОСОБА_12 , дочки обвинуваченого, оскільки, ці показання отриманні під час досудового розслідування, а в судовому засіданні, вона відмовилася свідчити проти свого батька. Суд, також не звернув увагу і на те, що ОСОБА_12 , з 2001 року, перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері з легкою розумовою відсталістю. Вважає, що її показання на досудовому слідстві є сумнівними.

Захисник вважає, що показання потерпілої ОСОБА_7 теж є сумнівними, оскільки, про обставини злочину їй стало відомо від свідка ОСОБА_12 .

Захисник стверджує, що висновки судової комплексної судової медичної та балістичної експертизи від 9 березня 2015 року і висновки судової медичної експертизи від 9 листопада 2015 року, в частині механізму утворення тілесних пошкоджень виявлених на тілі потерпілого ОСОБА_11 , є суперечливими, так як експерти не дали відповіді про механізм їх заподіяння.

Захисник просить, повторно дослідити наявні у справі докази та ухвалити новий вирок суду апеляційної інстанції, яким ОСОБА_8 , за частиною 2 ст. 121 КК України виправдати, звільнити з під варти і відмовити в задоволенні позову потерпілої сторони.

У поданій апеляційній скарзі, прокурор вважає, що судом першої інстанції, безпідставно перекваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_8 , із частини 1 ст.115 КК України на частину 2 ст.121 КК України, наголошуючи при цьому, на такі обставини.

Обвинувачений ОСОБА_8 , направляючись на місце сварки доньки і співмешканця ОСОБА_11 , передбачав виникнення конфлікту і з ним, оскільки, одразу взяв із собою пневматичну рушницю і коробок з патронами до неї, що свідчить про те, що він не виключав застосування рушниці.

Прокурор стверджує, що обвинувачений усвідомлював, що постріл з рушниці, має певну травматичну силу і при здійсненні пострілу у потерпілого можливе настання смерті ОСОБА_11 . Відтак прокурор вважає, що обвинувачений при вчиненні пострілу з рушниці у потерпілого бажав настання тяжких наслідків у виді смерті потерпілого ОСОБА_11 .

Суд першої інстанції не звернув уваги і на незначну відстань, з якої обвинувачений ОСОБА_8 , здійснив постріл у потерпілого ОСОБА_11 і що знаряддям злочину є гвинтівка, яка має травматичну силу.

У змінах і доповненнях до апеляційної скарги прокурор, стверджує, що вирок суду містить припущення і неточності, що є порушенням п. 2 частини 3 ст. 374 КПК України.

Так, з показань обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що постріл з рушниці у потерпілого він здійснив з відстані 1.5-2 м., з показань потерпілої ОСОБА_7 , обвинувачений начебто здійснив постріл з рушниці у потерпілого з відстані 5 м., а потім вказувала, що постріл був здійснений у потерпілого в притул.

Під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_12 вказала відстань пострілу не менше 5 метрів.

Прокурор стверджує, що дані обставини мають суттєве значення, оскільки в залежності від відстані пострілу, змінюється і травматична сила пострілу і, відповідно настання наслідків, у тому числі у вигляді смерті потерпілого.

Судом також достовірно не з`ясовано питання, щодо обставин злочину. Обвинувачений ОСОБА_12 дає показання, що потерпілий ОСОБА_11 , рухався в його сторону і був агресивно налаштований, а свідок ОСОБА_12 , вказує на те, що бійка завершилася і потерпілий стояв на місці.

Прокурор у змінах і доповненнях до апеляційної скарги просить вирок Сумського районного суду від 7 грудня 2015 року, стосовно ОСОБА_8 , скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неповнотою судового розгляду і призначити новий судовий розгляд справи в суді першої інстанції.

Інші учасники кримінального провадження, законність і обґрунтованість вироку суду не оскаржували і заперечення на апеляційну скаргу не подавали.

Заслухавши суддю - доповідача про зміст оскарженого судового рішення та доводи, які викладені в апеляційних скаргах, у змінах та доповненнях до них; пояснення обвинуваченого і його захисника на підтримку доводів їх апеляційної скарги, і їх заперечення на апеляційну скаргу прокурора із змінами і доповненнями; думку прокурора, який вважав, що його апеляційна скарга із змінами і доповненнями підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 необхідно залишити без задоволення; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ст.. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Мотивувальна частина обвинувального вироку повинна відповідати вимогам, викладеним у п. 2 частини 3 ст.374 КПК України. У цій частині у вироку судом зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотиви кримінального правопорушення, докази на яких ґрунтується обвинувачення, мотивування рішення про перекваліфікацію дій особи на інший склад злочину. При цьому докази, якими обґрунтовується вирок, повинні бути конкретними за змістом, при їх викладенні не повинні допускатися припущення і неточності, а також суд повинен надати всім дослідженим в суді доказам відповідну і належну оцінку та мотивувати чому бере до уваги одні з них і відкидає інші.

Суд першої інстанції ці вимоги закону не дотримався.

Як видно з вироку, суду при вирішенні питання про перекваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи на умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_11 , тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило його смерть, мотивував тим, що в судовому засіданні не встановлений умисел обвинуваченого на вбивство потерпілого. Свій висновок обґрунтував коротко, тим, що обвинувачений здійснюючи постріл з пневматичної гвинтівки у потерпілого, на відстані 5 метрів, не мав умислу на вбивство потерпілого, так як гвинтівка з якої здійснив постріл не є вогнепальною зброєю, і що після скоєного, одразу про ці події повідомив дільничному інспектору міліції.

На думку колегії суду такі висновки суду є неумотивованими і невідповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до роз`яснення, яке міститься в п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 7 лютого 2003 року за № 2 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи", при розмежуванні вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (частина 2 ст.121 КК) суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки. Визначальним в цьому є ставлення винного до наслідків своїх дій, при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставленням винного до її настання характеризується необережністю.

Зокрема, суд першої інстанції не в повній мірі врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 , направляючись на місце сварки доньки і співмешканця ОСОБА_11 , передбачав виникнення конфлікту і з ним, оскільки, одразу взяв із собою пневматичну рушницю і коробок з патронами до неї, що свідчить про те, що він не виключав застосування рушниці.

Як видно з вироку суду, знаряддям злочину визнана пневматична гвинтівка, яка відповідно до висновків балістичної експертизи від 25 березня 2015 року за № 107. (т. 2 а.с. 265-272) має калібр 4.5 мм., а внутрішня поверхня каналу рушниці, має дванадцять нарізів і на відстані 1 м. від дульного зрізу при здійсненні пострілу досягає кінетичної енергії 1,87 Дж/мм2., що значно перевищує мінімальний критерії ураження. Відповідно до висновків п. 4 судової комплексної медичної і балістичної експертизи від 30 березня 2015 року за № 64 для спричинення людині тяжких тілесних ушкоджень або смерті достатньо всього 0,5 Дж/мм2 кінетичної енергії (т. 2 а.с. 259).

Судом першої інстанції також не в повній мірі враховано, характер і локалізацію тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 , а саме, за висновками судової медичної експертизи від 12 січня 2015 року за № 777, смерть ОСОБА_11 , виникла внаслідок проникаючої травми грудної клітки зліва, що супроводжувалася наскрізним ушкодженням язичкової та верхньої часток лівої легені та дірчатим переломом 6 ребра зліва. Проникаюче поранення грудної клітки спричинене травматичною (пробивною) дією тупого предмета, який в момент контакту володів значною кінетичною енергією (кулею, вилученою із тіла трупа).

Зокрема, судом першої інстанції, достовірно не з`ясовано, з якої відстані здійснював обвинувачений ОСОБА_8 , постріл з пневматичної зброї у потерпілого ОСОБА_11 .

Так, в судовому засіданні обвинувачений вказав, що стріляв з 1.5 - 2 метрів; свідок ОСОБА_12 , яка була присутня на місці пригоди, під час проведення слідчого експерименту 11 листопада 2011 року у показаннях вказує спочатку на відстань 4-5 метрів, а на місці злочину показала відстань 6 м. 76см. (т. 3 а.с. 68, 70), потерпіла ОСОБА_7 надала свідчення про здійснення обвинуваченим пострілу у потерпілого в притул.

Суд достовірно не встановив за яких обставин, обвинувачений ОСОБА_8 здійснив постріл у потерпілого ОСОБА_11 , чи після того як припинилася бійка, чи під час неї, який розрив у часі відбувся між бійкою і пострілом у життєво важливі органи потерпілого, та чи було посягання на нього зі сторони потерпілого.

Так, свідок ОСОБА_12 під час проведення слідчого експерименту 11 листопада 2011 року у показаннях вказує, на те, що бійка між обвинуваченим і потерпілим припинилася, батько пригрозив потерпілому ОСОБА_11 , що він його застрелить з рушниці, а потерпілий на ці погрози тільки розвів руки в сторону і промовив "стріляй ", при цьому батько дістав із-за спини рушницю і зробив із неї постріл (т. 3 а.с. 65).

Обвинувачений ОСОБА_8 стверджує, що він спочатку вимагав від ОСОБА_11 , припинити посягання на дочку, а коли підійшов до потерпілого то несподівано отримав удар від чого він упав на землю, де потерпілий, продовжив його побиття, при цьому рушницю він впустив на землю, а потім підхопився з землі, підняв рушницю і коли потерпілий знову наближатися до нього, здійснив постріл у силует потерпілого.

З вироку видно, що суд не навів мотивів і на спростування доводів сторони обвинувачення про те, що обвинувачений ОСОБА_8 , усвідомлював, що постріл з рушниці, має значну травматичну силу і при здійсненні ним пострілу у потерпілого можливе настання смерті ОСОБА_11 , оскільки, рушниця належала йому на праві власності і раніше він з неї здійснював постріли, тобто знав про її технічні характеристики.

Посилаючись у вироку на свідчення свідка ОСОБА_12 , які отримані під час проведення слідчого експерименту від 11 листопада 2014 року суд, порушив вимоги частини 4 ст. 95 КПК України, оскільки, в судовому засіданні не дослідив відеозапис слідчого експерименту не переконався на відповідність його даних, даним протоколу слідчого експерименту, чим порушив принцип безпосередності дослідження доказів передбачених ст.. 23 КПК України і допустив неповноту судового розгляду.

Отже, має місце наявність суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, про те у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. За наявності суперечливих доказів суд повинен у мотивувальній частині вироку, ухвали проаналізувати їх, навести мотиви, з яких взято до уваги одні докази і не взято інші. Висновки і рішення, викладені в резолютивній частині, повинні логічно випливати з обґрунтування, що міститься в мотивувальній частині. Про те, наведені вимоги закону суд першої інстанції не виконав чим порушив частину 1 ст. 411 КПК України.

Отже, судове рішення щодо ОСОБА_8 , відповідно до статті 370 КПК України не може бути визнано законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому згідно з частиною 1 ст. 412 КПК України підлягає скасуванню.

Скасовуючи вирок суду першої інстанції, колегія суддів позбавлена можливості ухвали свій вирок апеляційної інстанції, оскільки, відсутні підстави для його ухвалення передбачені частиною 1 ст. 420 КПК України, а тому колегія суддів, керуючись частиною 1 ст. 404 КПК України вважає, що після скасування вироку, кримінальне провадження підлягає призначенню на новий розгляд в суді першої інстанції, в іншому складі суду.

Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, відповідно до частини 2 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими , застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Відповідно до наведеного закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга із змінами і доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 про те, що в даній конфліктній ситуації між потерпілим ОСОБА_11 , і обвинуваченим ОСОБА_8 , останній, діяв у стані необхідно оборони і він підлягає виправданню, за частиною 2 ст. 121 КК України до задоволення не підлягають, оскільки, суд першої інстанції допустився таких припущень і неточностей у висновках фактичних обставин справи, що в апеляційному порядку вони не можуть бути усунуті, про те ці і інші доводи апеляційної скарги захисника можуть бути досліджені в суді першої інстанції при новому розгляді справи.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора із змінами і доповненнями є обґрунтованими і підлягають до часткового задоволення, в частині вимог про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду кримінального провадження, суду першої інстанції, слід дотримуватися вимог кримінального процесуального закону, ретельно перевірити доводи поданих апеляційних скарг із змінами та доповненнями та прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. 404, 405, 407,412, 418 і 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора із змінами і доповненнями у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити частково, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Сумського районного суду Сумської області від 7 грудня 2015 року щодо ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, призначивши новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , продовжити до 20 травня 2016 року включно.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду Сумської області ОСОБА_2