У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
пр. № 1-кс/759/2034/16

ун. № 759/8769/16-к

24 червня 2016 року м. Київ

Слідчий суддя Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві, ОСОБА_3 яке погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури №8, ОСОБА_4 , про арешт майна, подане в кримінальному провадженні №0006398 внесене до ЄРДР 22.06.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Святошинського районного суду міста Києва надійшло клопотання слідчого СВ Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві, ОСОБА_3 яке погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури №8, ОСОБА_4 , про арешт майна, подане в кримінальному провадженні №0006398 внесене до ЄРДР 22.06.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, в якому слідчий просить накласти арешт на майно, а саме: 17 (шт.) комп`ютерних системних блоки; 21 моніторів; 20 клавіатур; 20 комп`ютерних оптичних пристроїв (мишка); провода живлення до комп`ютерів; пакет з документами, 17 (шт.) магнітний носій інформації, 1 (шт.) термінал МСЛ; (1шт.) термінал для друку чеків; 3 (шт.) камери відеоспостереження, 1 (шт.) пристрій для передачі зображення та запису (відео реєстратор); 20 (шт..) столи, 20 (шт..) стільці, які було вилучено 22.06.2016 згідно протоколу огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1

Обґрунтовуючи згадане клопотання, слідчим зазначено В ході розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006398 від 22.06.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, встановлено, що до слідчого відділу Святошинського УП ГУНП у м. Києві надійшли матеріали, що невстановлені особи знаходячись в нежилому приміщенні по АДРЕСА_1 , без дозвільних документів здійснюють господарську діяльність.
В ході досудового розслідування встановлено, що 22.06.2016 до Святошинського УП ГУНП у м. Києві надійшов рапорт оперуповноваженого відділу забезпечення Святошинського району УЗЕ в м. Києві ДЗЕИПУ про вчинення кримінального правопорушення, а саме що за адресою: АДРЕСА_1 , надаються послуги із зайняття гральним бізнесом без дозвільних документів. Крім цього, відсутні будь-які документи, що надають право на розповсюдження білетів державних лотерей в тому числі відсутні договори доручення і передоручення, на розповсюдження білетів державних лотерей, а також ліцензії на здійснення грального бізнесу.

В подальшому при проведення першочергових слідчих дій, а саме огляду місця події, що мало місце 22.06.2016, в приміщенні, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено: 17 (шт.) комп`ютерних системних блоки; 21 моніторів; 20 клавіатур; 20 комп`ютерних оптичних пристроїв (мишка); провода живлення до комп`ютерів; пакет з документами, 17 (шт.) магнітний носій інформації, 1 (шт.) термінал МСЛ; (1шт.) термінал для друку чеків; 3 (шт.) камери відеоспостереження, 1 (шт.) пристрій для передачі зображення та запису (відео реєстратор); 20 (шт..) столи, 20 (шт..) стільці.
Досудовим розслідуванням встановлено, що вилучене 22.06.2016 протоколом огляду місця події майно за адресою: АДРЕСА_1 містять на собі ознаки його використання для азартних ігор, в зв`язку з чим підлягає арешту.

Згідно чинного Кримінального процесуального законодавства України тягар доказування перед слідчим суддею, судом наявності підстав застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого та прокурора як на суб`єктів, які здійснюють кримінальне провадження, а тому вони мають обґрунтувати необхідність застосування заходів його забезпечення.

Враховуючи вищевказані обставини кримінального провадження є підставою у зв`язку з якими потрібно здійснити накладення арешту на речі, предмети і документи, цінності та гроші, яке здобуте у результаті його вчинення (злочинним шляхом), та у разі незастосування цього заходу зумовить труднощі та неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову, чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно (грошові кошти) може бути приховане чи відчужене.

Водночас, вилучені 22.06.2016 майно, на яке необхідно накласти арешт, містять відомості, які можуть бути доказами під час судового розгляду шляхом подальшого проведення криміналістичних досліджень, проведення експертизи об`єктів, для встановлення розмірів відшкодування збитків потерпілим, а також інші відомості про обставини вчиненого кримінального правопорушення, які потребують виявлення та фіксації для виконання завдань кримінального провадження.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи, що в матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав щодо накладення арешту на майно, яке вилучене протоколом огляду місця події 03.06.2016 та з метою швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, з метою забезпечення можливого заявленого цивільного позову в рамках кримінального провадження та до набрання судовим рішенням законної сили, виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, та накладення майнових стягнень, слідчий просив клопотання задовольнити.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.

Розглянувши дане клопотання, долучені до нього матеріали, вислухавши пояснення прокурора, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення зазначеного клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 11, ч. 12 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи, що майно не яке прокурор просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, та з метою попередження незаконного відчуження майна, або пошкодження, або настання інших наслідків, з метою збереження речових доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 131, 170-173, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого СВ Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві, ОСОБА_3 яке погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури №8, ОСОБА_4 , про арешт майна, подане в кримінальному провадженні №0006398 внесене до ЄРДР 22.06.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме: 17 (шт.) комп`ютерних системних блоки; 21 моніторів; 20 клавіатур; 20 комп`ютерних оптичних пристроїв (мишка); провода живлення до комп`ютерів; пакет з документами, 17 (шт.) магнітний носій інформації, 1 (шт.) термінал МСЛ; (1шт.) термінал для друку чеків; 3 (шт.) камери відеоспостереження, 1 (шт.) пристрій для передачі зображення та запису (відео реєстратор); 20 (шт..) столи, 20 (шт..) стільці, які було вилучено 22.06.2016 згідно протоколу огляду місця події за адресою: м. Київ, бульвар Кольцова, 14-А.

Обов`язок по виконанню ухвали суду покласти на прокурора Київської місцевої прокуратури №8, ОСОБА_4 .

З підстави необґрунтованості накладення арешту на майно особи, перелік яких визначено у ч. 1 ст. 174 КПК, вправі звернутися до слідчого судді суду першої інстанції із клопотанням про скасування ним своєї ухвали (абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК), а потім, у разі незгоди з прийнятим рішенням, вправі оскаржити ухвалу про арешт майна в апеляційному порядку згідно зі ст. 309 КПК.

Слідчий суддя ОСОБА_5