АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/477/2016 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши, у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м.Києва від 29 вересня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, -

- 04.05.1998 рокуДарницьким районним судом м.Києва за ч.2 ст.141, ч.1 ст.206, ст.ст.42,43 КК України (в редакції 1961 року) до чотирьох років десяти місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 01.08.2007 рокуПечерським районним судом м.Києва за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до чотирьох років позбавлення волі, -
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8

в с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м.Києва від 29 вересня2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальнихправопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 КК України та призначено йому покарання:
- за ч.2 ст.186 КК України - у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.187 КК України - у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі;

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначеноОСОБА_6 остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 , у виді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу, залишено без зміни.

По справі вирішено питання щодо цивільного позову та щодо речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість та суворість судового рішення, просить призначити йому більш м`яке покарання. Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт просить врахувати те, що потерпілі не мають до нього ні моральних, ні матеріальних претензій, має на утриманні батьків пенсіонерів та малолітню дитину.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а також захисник просила на підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, однак вважав, що клопотання захисника підлягає задоволенню, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінальнихправопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 КК України.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальні правопорушення вчинені за таких обставин.

15.04.2015 р., приблизно о 14.30 год., ОСОБА_6 , перебуваючи поруч з будинком № 1/9 по вул.Львівській в м.Києві, помітив раніше незнайомого йому ОСОБА_9 та метою особистого збагачення вирішив відкрито викрасти його мобільний телефон. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна ОСОБА_9 , поєднаний із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, ОСОБА_6 , 15.04.2015 р., приблизно о 14.30 год., перебуваючи поруч з будинком АДРЕСА_2 підійшов до неповнолітнього ОСОБА_9 та наказав останньому, щоб той віддав йому свій мобільний телефон. При цьому ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_9 , що якщо той не віддасть свій мобільний телефон, то у нього будуть проблеми.
ОСОБА_9 , сприймаючи слова ОСОБА_6 як погрозу застосування насильства, дістав з кишені та віддав ОСОБА_6 свій мобільний телефон марки «Самсунг Gio», вартістю 1272 грн., в середині якого була картка мобільного оператора «Київстар», вартістю 20 грн., на рахунку якої було 15 грн. та картка пам`яті марки «Нокія 4Гб», вартістю 150 грн., а всього майна на загальну суму 1457 грн.
Заволодівши таким чином майном, яке належить ОСОБА_9 , ОСОБА_6 з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_9 майнової шкоди в розмірі 1457 грн.
Крім того, ОСОБА_6 15.04.2015р., приблизно о 19.35 год., перебуваючи поруч з будинком №10 по вул.Хмельницькій в м.Києві помітив раніше незнайому йому ОСОБА_10 та з метою особистого збагачення, вирішив вчинити напад на неї поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я з метою заволодіння належним їй майном.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння майном ОСОБА_10 , поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я, ОСОБА_6 , 15.04.2015 року, приблизно о 19.40 год., прослідував за ОСОБА_10 в під`їзд № 3 будинку АДРЕСА_3 . Знаходячись в під`їзді ОСОБА_6 , дістав з кишені ніж, несподівано підбіг ззаду до ОСОБА_10 та схопив її правою рукою, а ліву руку, в якій ОСОБА_6 тримав ніж, приставив лезом ножа до шиї ОСОБА_10 , погрожуючи застосувати фізичне насильство та вимагав від останньої, щоб вона віддала йому свій мобільний телефон та грошові кошти.

ОСОБА_10 , сприймаючи погрози ОСОБА_6 про застосування фізичного насильства щодо неї, як такі, що можуть бути ним негайно реалізовані, віддала ОСОБА_6 свій мобільний телефон марки «SAMSUNG С3050» ІМЕІ: НОМЕР_1 вартістю 322 грн., в якому була картка мобільного оператора «Київстар», вартістю 30 грн. та грошові кошти в сумі 50 грн., а всього майна на загальну суму 402 грн.

Заволодівши таким чином майном, яке належить ОСОБА_10 , ОСОБА_6 з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_10 майнової шкоди в розмірі 402 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, свої висновки щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд першої інстанції обґрунтував на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені сукупністю доказів, досліджених під час судового розгляду та які суд оцінив у відповідності до вимог, передбачених ст.94 КПК України.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 КК України, повністю підтверджується сукупністю тих доказів, які були безпосередньо досліджені судом під час судового розгляду.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, суд першої інстанції обґрунтовано послався на послідовні показання потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Крім того в основу вироку покладено не тільки показання потерпілих і свідків, а і інші дані, які містять матеріали кримінального провадження і які були досліджені судом під час судового засідання, з наданням їм правової оцінки.

Зокрема вони містяться у:

- протоколі огляду місця події від 15.04.2015 року, згідно якого було оглянуто ділянку місцевості біля елекрощитової в бік будинку по пр.Перемоги,112 в м.Києві, де було виявлено мобільний телефон «SAMSUNG С3050» ІМЕІ: НОМЕР_1 та ОСОБА_6 ( а.с.63-65)

- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.04.2015 р. відповідно до яких потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 впізнали ОСОБА_6 , як особу що вчинила на них напад ( а.с.67-70,75-78)
Вказані докази судом першої інстанції обґрунтовано визнано належними, допустимими і достовірними.
Вирішуючи питання про відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів виходить із того, що у відповідності до вимог ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст..65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено відповідно до вищезазначених вимог.

Як вбачається з вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно із ст.12 КК України є тяжкими, вчинення злочину, щодо неповнолітнього, обставини його вчинення, його відношення до скоєного, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується негативно, має на утриманні неповнолітню дитину та батьків похилого віку, думку потерпілих, відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину.

Тобто, вирішуючи питання про те, яка саме міра покарання повинна бути призначена обвинуваченому ОСОБА_6 і чи повинен він її відбувати реально, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, врахував всі ті обставини, які повинні бути враховані ним при вирішенні цього питання і прийшов до висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статей, що на думку суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, з чим і погоджується колегія суддів.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Таким чином, вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції ухвалений з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства. Підстави для його зміни - відсутні, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
В той же час клопотання захисника ОСОБА_8 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 ч.5 ст.72 КК України, зокрема зарахувати йому строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, яке підтримано обвинуваченим та прокурором, колегія суддів вважає таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в ил а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду м.Києва від 29 вересня 2015 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 КК України, - без зміни.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі до набрання вироком законної сили тобто з 27 квітня 2015 року по 15 березня 2016 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4