Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/450/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 408 (241) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.06.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарі: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0000041 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 березня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Овідіополь Одеської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, який не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , командира 1 відділення радіогрупи 4 загону спеціального призначення військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , молодшого сержанта,

визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, до покарання із застосування ІНФОРМАЦІЯ_2 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Затверджено угоду від 03 березня 2016 року про визнання винуватості укладену між прокурором військової прокуратури Кіровоградського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката: ОСОБА_9 ,

обвинувачено: ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він вчинив дезертирство, тобто самовільного залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 408 КК України, за наступних обставин.

03 жовтня 2014 року молодший сержант ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та проходячи військову службу на посаді командира 1 відділення радіогрупи 4 загону спеціального призначення зазначеної частини, на порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV, ст. ст. 1, ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді самовільного залишення військової частини з метою зовсім ухилитися від військової служби, будучи придатним для проходження військової служби, самовільно залишив зазначену військову частину, та продовжував ухилятися від проходження військової служби до моменту затримання 3 грудня 2015 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить змінити вирок суду першої інстанції та пом`якшити покарання. Обгрунтовує свої вимоги тим, що судом при призначенні покарання не в достатній мірі враховано те що у нього на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей та мати пенсіонерка.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_9 в його інтересах, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, обговоривши доводи апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни з таких підстав.

Викладені у вироку висновки про винність ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав всебічну, повну та об`єктивну оцінку. Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, - дезертирство, тобто самовільного залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції, є обґрунтованим, підтверджується наявними у справі доказами в їх сукупності, які ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляції відносно того, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання, яке за своєю суворістю не відповідає особі обвинуваченого, виходячи з наступного.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, наслідки, які настали, дані, що характеризують особу обвинуваченого, а також пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини. Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії середньої тяжкості, раніше не судимий, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, беззастережно визнав свою винуватість, що є обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, покарання, яке узгоджене в угоді за ч. 1 ст. 408 КК України, із врахуванням ст. 69 КК України є нижчим від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті за цей злочин.

На переконання колегії суддів, за таких обставин суд першої інстанції призначив покарання ОСОБА_6 у вигляді позбавлення волі на певний строк, який є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Отже, як вбачається з вироку суду, призначаючи покарання ОСОБА_6 суд врахував всі обставини, які наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Доводи обвинуваченого про те, що у нього на утриманні перебуває двоє дітей та мати пенсійного віку, яка потребує лікування - не можуть слугувати підставами для пом`якшення покарання, враховуючи при цьому тяжкість, характер та суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину. Крім того, наведені обвинуваченим в апеляційній скарзі обставини, суд першої інстанції врахував при призначені покарання. При цьому, колегія суддів враховує, що суд першої інстанції призначив покарання, яке узгоджене в угоді за ч. 1 ст. 408 КК України, із врахуванням ст. 69 КК України є нижчим від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті за цей злочин.

Інших доводів, які б давали підстави для пом`якшення покарання обвинуваченому колегія суддів не знаходить.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 404 КК України, апеляційний суд вправі вийти за межі апеляційних скарг, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Згідно із ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того ж кримінального провадження (тобто в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення) провадиться з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» - попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Отже, обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, який необхідно рахувати з моменту винесення вироку судом першої інстанції, а саме з 03 березня 2016 року (коли його було взято під варту) по день розгляду даного провадження судом апеляційної інстанції (коли вирок суду першої інстанції набирає законної сили) 30 червня 2016 року.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли стати підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги в частині пом`якшення покарання обвинуваченому, під час апеляційного перегляду кримінального провадження свого підтвердження не знайшли, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда, щодо ОСОБА_6 , - без зміни.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, п. 2 Перехідних положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України, щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зарахувати засудженому ОСОБА_6 один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 03 березня 2016 року по 30 червня 2016 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: підписи.

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2