Справа № 308/3862/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2016 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_5 від 27 січня 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000247 від 26.10.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, - на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеною скаргою мотивуючи її тим, що 27.01.2016 року старшим слідчим СУ ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_5 було прийнято рішення та винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000247 від 26.10.2014 року по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25.10.2014 року по вул. Свободи в с.Розівка Ужгородського району, внаслідок якої загинула його дружина ОСОБА_6 , у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Рішення про закриття кримінального провадження ОСОБА_3 вважає прийнято передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин, висновки слідчого не відповідають фактичним обставинам вчиненого кримінального правопорушення, виходячи з наступного:

Згідно висновку авто-технічної експертизи №3322 від 04.12.2015 року, проведеної експертами Львівського НДІСЕ, при заданих слідством вихідних даних, в умовах зазначеної дорожньо-транспортної ситуації водій автомобіля марки «DAEWOO» моделі «LANOS D4ММ550-СПГ», р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , діючи у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР, не мав технічної можливості зупинити автомобіль до місця наїзду і таким чином уникнути як при швидкості руху 60 км/год., так і при умові руху зі швидкістю 50 км/год та 40 км/год. Згідно висновків експертів у заданій дорожній ситуації причиною ДТП, з технічної точки зору, стали ті обставини, що пішохід ОСОБА_8 вибігла на проїзну частину на такій віддалі до автомобіля, при якій водій ОСОБА_7 , діючи відповідно до вимог Правил Дорожнього руху, вже не мав технічної можливості уникнути наїзду на неї.

Такий висновок експертів, на думку потерпілого (скаржника) наданий на підставі невірних вихідних даних, встановлених за результатами слідчого експерименту і наведених слідчим в постанові від 31.08.2015 року про призначення авто-технічної експертизи, зокрема, які стосуються швидкості руху ОСОБА_8 та дій водія ОСОБА_7 в момент виникнення небезпеки.

Відповідно до матеріалів провадження, зокрема протоколу слідчого експерименту, водій ОСОБА_7 мав можливість передбачити виникнення небезпеки для руху заздалегідь виходячи з обстановки та сприятливих дорожніх умов, зокрема: сприятливі погодні умови; гарна видимість; відсутність будь-яких перешкод, які б закривали потерпілу, яка крім цього була одягнута в куртку з вставками із світло-відбиваючої тканини, що виділяло її на фоні інших об`єктів і додатково зосереджувало на ній увагу; відсутність (крім потерпілої) будь-яких інших відволікаючих подій, інших пішоходів, об`єктів, в т.ч. зустрічних і супутніх транспортних засобів, інших учасників дорожнього руху; наявність штучного освітлення; наближення транспортного засобу до зони пішохідного переходу тощо. За вказаних умов, маючи об`єктивну можливість спостерігати в полі зору потерпілу, яка вже певний час не рухаючись знаходилась на узбіччі проїзної частини обличчям до проїзної частини, водій ОСОБА_7 , який є професійним водієм, використовуючи свій професійний досвід та навички, мав можливість передбачити виникнення небезпеки для руху і відповідно до Правил Дорожнього руху, повинен був зменшити швидкість аж до зупинки ТЗ для уникнення можливої ДТП. Проте, навіть після зіткнення з пішоходом, ОСОБА_7 не застосовував екстреного гальмування, про що свідчать відсутність будь-яких слідів гальмування на місці пригоди, а також відстань (близько 77 м., з яких 33,4 м. до місця зіткнення, та 43,6 м. від місця зіткнення до повної зупинки транспортного засобу) від місця, з якого він мав можливість застосувати екстрене гальмування, до місця повної зупинки автомобіля, і що може вказувати на те, що водій не слідкував за дорожньою обстановкою до моменту зіткнення, а після зіткнення зреагував не відразу. Крім цього, згідно висновку № 3322 авто-технічної експертизи (ст.11 п.4), у дорожній ситуації, що склалась, зупинний шлях автомобіля «DAEWOO Tanos» при умові його руху зі швидкістю 60 км/год (тобто згідно ПДР максимально допустимій в населеному пункті) становив біля 41...42 м. Тобто, відстань від місця зіткнення до зупинки ТЗ внаслідок застосування екстреного гальмування мала становити біля 8-9 м., а з врахуванням перешкоди (збитого пішохода), ще меншу. Однак, фактично автомобіль після зіткнення проїхав цілих 43,6 м. В ході досудового слідства наведені обставини взагалі не досліджувались і оцінка наведеним фактам не надавалась.

В постанові від 27.01.2016 року про закриття кримінального провадження слідчим зроблено висновок про те, що водій автомобіля гр. ОСОБА_7 , побачивши дії пішохода ОСОБА_6 , яка своїми діями створила небезпеку для подальшого руху, діючи відповідно до вимог п.12.1, п.12.2 та п.12.3 Правил дорожнього руху, з моменту виникнення небезпеки для руху негайно застосував гальмування. На підставі яких даних зроблено такий висновок у постанові не зазначено, будь-яких розрахунків або інших відомостей, які б вказували, що зупинний шлях автомобіля відповідає режиму екстреного гальмування в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Крім цього, для проведення авто-технічної експертизи були використані вихідні дані про швидкість руху пішохода ОСОБА_8 отриманої під час слідчого експерименту, а саме 3,05-3,2 м/с, з розрахунку подолання відстані 6,1 м. за 1,9...2,0с. Однак ні слідчим, ні експертами не було враховано, що така швидкість для середньостатистичного пішохода-жінки у віці 59 років у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеня є неможливою. Зокрема, для порівняння, відповідно до довідкових даних ( ОСОБА_9 . Экспертиза следов при автодорожных происшествиях (в случае аварии и наездов) [Текст] /Ю.Г. Корухов - М., 1960.), які, використовуються експертами, максимальна швидкість руху (швидкий біг) пішохода чоловічої статі (без визначення віку) в стані алкогольного сп`яніння становить 2,77 м/с (10 км/год), швидкість руху пішохода жінки у віці 50-60 років (швидкий біг) у тверезому стані становить 3,1 м/с. (11,2 км./год), а у віці 60-70 років - 2,63м/с. (9,5 км./год). Таким чином, визначені слідчим експериментом вихідні дані про швидкість в 3,05-3,2 м/с для потерпілої, яка перебувала в стані середнього алкогольного сп`яніння, відповідають швидкості з показником 3,1 м/с тверезої жінки-пішохода в віковій категорії 50-60 років. А якщо взяти до уваги, що вік моєї дружини був 59 років і межує між категоріями 50-60 та 60-70 років, то різниця у швидкості буде ще більш невідповідною.

В основу проведення слідчого експерименту і в подальшому, як вихідні дані для проведення авто-технічної експертизи, слідчим закладено покази свідка ОСОБА_10 про швидкість руху автомобіля та пішохода ОСОБА_6 . Однак, слідчим не перевірено та не надано належної оцінки правдивості свідчень ОСОБА_10 . Зокрема, свідком під час допиту 03.11.2015 р. було вказано, що в момент ДТП він затримався біля машини, оскільки розмовляв по телефону і тому став свідком нещасного випадку. Він же і викликав швидку допомогу. Однак, згідно інформації мобільного оператора, отриманої слідством під час досудового розслідування, в період з 19.30 год. до моменту дзвінка на номер «103», жодних з`єднань з номеру телефону ОСОБА_10 не відбувалося. Таким чином, повідомлення свідка про те, що на момент ДТП він розмовляв по телефону повністю спростовується, і оскільки свідок вже надав слідству неправдиві відомості, то є всі підстави поставити під сумнів і інші його покази. Крім цього, слідчим під час допиту не з`ясовано у яких стосунках свідок перебував з водієм ОСОБА_11 , що також за наведених обставин має значення. Як йому - ОСОБА_3 відомо, вони давно знайомі і тому, враховуючи вже встановлені неправдиві свідчення, знайомство цих осіб, а також те, що з дня ДТП до допиту ОСОБА_10 пройшло 9 днів, він вважає, що були всі підстави піддавати сумніву свідчення ОСОБА_10 про обставини ДТП, і відповідно, вважати їх достовірними для проведення експертизи.

Враховуючи, що ОСОБА_7 відмовився давати свідчення, а інших, крім ОСОБА_10 , свідків ДТП не було встановлено, з метою повного, всебічного та об`єктивного розслідування справи, норми кримінального процесуального закону (зокрема ст. 9 КПК) зобов`язують слідчого провести всі інші можливі процесуальні дії для з`ясування обставин справи. За наведених обставин, у даній справі це також стосується і допиту інших осіб, які перебували на місці ДТП вже після його скоєння. Так, слідчим на свої запити було отримано письмову інформацію про працівників швидкої допомоги та співробітників міліції, які були на місці ДТП і мали можливість почути або особисто поспілкуватись з ОСОБА_7 безпосередньо після пригоди і відповідно дати показання про обставини ДТП з чужих (тобто ОСОБА_7 ) слів. Однак такі особи допитані не були.

Слідчий виніс постанову про закриття кримінального провадження із посиланням на відсутність в діях ОСОБА_7 ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, однак у мотивувальній частині постанови не наводить жодного із елементів складу злочину, а тому посилання на п.2 ч.1 ст.284 КПК України у резолютивній частині постанови є безпідставним. Щоб стверджувати про відсутність складу злочину, в постанові необхідно чітко зазначити, якого саме елементу складу злочину в ході досудового розслідування не встановлено і обґрунтувати такий висновок відповідно до вимог ст.110 КПК України щодо оформлення процесуального рішення.

За таких обставин, ОСОБА_3 вважає, що слідчий не забезпечив ефективного розслідування у кримінальному провадженні, не вжив усіх можливих заходів для отримання доказів, які мають відношення до події злочину, не провів всі інші можливі процесуальні дії для з`ясування обставин справи. Проведене ним досудове розслідування, з врахуванням вищенаведених обставин, не можна вважати повним та неупередженим, а тому прийняте рішення про закритої кримінального провадження є передчасним.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримали та просили її задовольнити, постанову старшого слідчого СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 від 27 січня 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000247 від 26.10.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України скасувати.

Прокурор та слідчий у судове засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду скарги були повідомлені належним чином, але їх неявка у відповідності до ч.3 ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення скаржника ОСОБА_3 та його представника, дослідивши матеріали скарги, оцінивши зібрані докази, приходжу до наступних висновків:

26 жовтня 2014 року слідчим управлінням УМВС України в Закарпатській області (на даний час слідче управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області) було розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженню, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000247, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР та початку розслідування стало повідомлення - рапорт оперативного чергового ч/ч Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_12 від 25.10.2014 року №4711 про кримінальне правопорушення - 25 жовтня 2014 року приблизно біля 20 години 10 хвилин, на автодорозі «М-06» сполученням Київ Чоп, навпроти будинку №21, що по вулиці Свободи в населеному пункті с.Розівка Ужгородського району, відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме наїзд автомобіля марки «DAEWOO» моделі «LANOS D4ММ550-СПГ», р/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався зі сторони м.Чоп в напрямку м.Ужгород, на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку АДРЕСА_1 , яка в той час перетинала проїзну частину автодороги з ліва на право по ходу руху водія ОСОБА_7 , та яка в результаті отриманих тілесних ушкоджень померла на місці ДТП.

У відповідності до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 25 КПК України передбачено, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

27 січня 2016 року старшим слідчим СУ ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_5 було прийнято рішення та винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000247 від 26.10.2014 року, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

В оскаржуваній постанові від 27.01.2016 року слідчий зазначає, що водій автомобіля марки «DAEWOO» моделі «LANOS D4ММ550-СПГ», р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , перед виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди правил дорожнього руху не порушив і в момент виникнення небезпеки для руху своїми односторонніми діями не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 шляхом застосування своєчасного гальмування, відповідно в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч.2 ст.286 КК України.

Такі висновки слідчого ґрунтуються на висновку авто-технічної експертизи №3322 від 04.12.2015 року, проведеної експертами Львівського НДІСЕ, при заданих слідством вихідних даних, встановлених за результатами слідчого експерименту проведеного зі свідком ОСОБА_10 та виключно показаннях останнього, зокрема щодо швидкості руху ОСОБА_8 та дій водія ОСОБА_7 в момент виникнення небезпеки.

Згідно висновків експертів у заданій дорожній ситуації причиною ДТП, з технічної точки зору, стали ті обставини, що пішохід ОСОБА_8 вибігла на проїзну частину на такій віддалі до автомобіля марки «DAEWOO» моделі «LANOS D4ММ550-СПГ», р/н НОМЕР_1 , при якій водій ОСОБА_7 , діючи відповідно до вимог ПДР України, вже не мав технічної можливості уникнути наїзду на неї.

Разом з тим, як слідує з досліджених судом матеріалів кримінального провадження, зокрема протоколу слідчого експерименту водій ОСОБА_7 мав можливість передбачити виникнення небезпеки для руху заздалегідь виходячи з обстановки та сприятливих дорожніх умов, зокрема: сприятливі погодні умови; гарна видимість; відсутність будь-яких перешкод, які б закривали потерпілу, яка крім цього була одягнута в куртку з вставками із світло-відбиваючої тканини, що виділяло її на фоні інших об`єктів і додатково зосереджувало на ній увагу; відсутність (крім потерпілої) будь-яких інших відволікаючих подій, інших пішоходів, об`єктів, в т.ч. зустрічних і супутніх транспортних засобів, інших учасників дорожнього руху; наявність штучного освітлення; наближення транспортного засобу до зони пішохідного переходу тощо. За вказаних умов, маючи об`єктивну можливість спостерігати в полі зору потерпілу, яка вже певний час не рухаючись знаходилась на узбіччі проїзної частини обличчям до проїзної частини, водій ОСОБА_7 мав можливість передбачити виникнення небезпеки для руху і відповідно до ПДР України повинен був зменшити швидкість аж до зупинки ТЗ для уникнення можливої ДТП.

В постанові від 27.01.2016 р. про закриття кримінального провадження слідчим зроблено висновок про те, що водій автомобіля ОСОБА_7 , побачивши дії пішохода ОСОБА_6 , яка своїми діями створила небезпеку для подальшого руху, діючи відповідно до вимог п.12.1. п.12.2 та п.12.3 ПДР України, з моменту виникнення небезпеки для руху негайно застосував гальмування. На підставі яких даних зроблено такий висновок у постанові не зазначено, будь-яких розрахунків або інших відомостей, які б вказували, що зупинний шлях автомобіля відповідає режиму екстреного гальмування в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Всупереч вимогам КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, обов`язку доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, слідчим не було вжито всіх необхідних заходів для встановлення обставин, що мають значення для прийняття законного і неупередженого процесуального рішення, зокрема: не перевірено та не надано належної оцінки правдивості свідчень ОСОБА_10 , які суперечать отриманій інформації оператора мобільного зв`язку щодо здійснення ним розмови під час ДПТ та викликають сумніви; не допитано працівників швидкої допомоги та працівників міліції (поліції), які були на місці ДТП і мали можливість почути або особисто поспілкуватись з ОСОБА_7 безпосередньо після пригоди і відповідно дати показання щодо обставини дорожньо-транспортної пригоди зі слів останнього.

Слідчим у мотивувальній частині постанови не зазначено, який саме із елементів складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (сукупність передбачених кримінальним законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що визначають суспільно небезпечне діяння як злочин) в ході досудового слідства не встановлено в діях водія ОСОБА_7 та необґрунтовано такий висновок відповідно до вимог ст.110 КПК України щодо оформлення процесуального рішення.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до переконання, що постанова старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_5 від 27 січня 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000247 від 26.10.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, - на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України є передчасною, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.2, 9, 25, 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову старшого слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_5 від 27 січня 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000247 від 26.10.2014 року, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 злочин, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України скасувати.

Матеріали кримінального провадження, відомості про яке 26.10.2014 року внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000247 направити прокурору Закарпатської області для організації продовження досудового розслідування

У відповідності до ст.309 КПК України ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1