Справа № 151/985/15-к
Провадження №11-кп/772/198/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2016 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області
в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5
з участю прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
розглянув «16» березня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_8 на вирок Чечельницького районного суду Вінницької області від 09.12.2015 року, яким
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Київ, жителя
АДРЕСА_1 ,
українця, громадянина України,
раніше не судимого
25 травня 2015 року Чечельницьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до 100 (ста) годин громадських робіт,
визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 389 КК України до 2-х (двох) років обмеження волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Чечельницького районного суду Вінницької області від 25 травня 2015 року за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 100 годин громадських робіт відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 72 КК України і призначено покарання за сукупністю вироків 2 роки 10 днів обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік. На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Встановлено, що ОСОБА_7 , будучи засудженим вироком Чечельницького районного суду Вінницької області від 25.05.2015 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 100 (ста) годин громадських робіт, ухиляється від відбування покарання, що виражається у тому, що він, будучи поставлений на облік до Чечельницького районного підрозділу кримінально- виконавчої інстанції, ознайомлений з умовами відбування покарання у виді громадських робіт, отримавши направлення №337 від 11.09.2015 року для відбування у Білокамінську сільську раду Чечельницького району Вінницької області, будучи ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання , а також попереджений про кримінальну відповідальність у разі ухилення від відбування покарання за ч. 2 ст. 389 КК України з 14 вересня 2015 року без поважних причин до роботи не приступав, на зауваження працівників сільської ради про необхідність відбування покарання не реагував, на виклики в кримінально-виконавчу інспекцію не з`являвся.
У своїй апеляційній скарзі заступник прокурора Вінницької області ОСОБА_8 просить вирок Чечельницького районного суду Вінницької області від 09.12.2015 року скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухваливши новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 389 КК України до 2-х (двох) років обмеження волі. На підставі ст. 71, ст..72 КК України остаточно визначити покарання шляхом часткового складання призначеного покарання та невідбутої частини покарання за вироком Чечельницького районного суду Вінницької області від 25 травня 2015 року і призначити ОСОБА_7 покарання у виді 2 (двох) років 10 (десяти) днів обмеження волі.
Свої вимоги мотивує тим, що суд при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України не взяв до уваги, що останній засуджений вироком Чечельницького районного суду від 25.05.2015 року до покарання у виді громадських робіт, тобто до покарання, яке належить відбувати реально. Таким чином, вироком райсуду від 09.12.2015 року ОСОБА_7 звільнено також і від відбування покарання у виді громадських робіт, яке належало відбувати реально. Звільнивши ОСОБА_7 від визначеного, на підставі ст.. 71 КК України остаточно покарання, з випробуванням з іспитовим строком, суд фактично незаконно переглянув вирок Чечельницького районного суду від 25.05.2015 року, яким ОСОБА_7 призначалось покарання у виді громадських робіт, звільнення від відбування якого ст. 75 КК України взагалі не передбачено.
Заслухавши суддю - доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти апеляційної скарги прокурора; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_8 ; перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_8 підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду першої інстанції щодо вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за зазначених у вироку обставин ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин провадження в їх сукупності.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 та його винуватість за ч. 2 ст. 389 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється .
Суд першої інстанції, відповідно до ст. 349 КПК України, в зв`язку з тим, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно із ст. 65 КК України - суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обираючи підсудному покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари , виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості (ст. 372 КПК України).
Призначаючи покарання, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання та застосував відносно останнього ст.75 КК України.
Разом з цим, призначаючи покарання із застосуванням статті 75 КК України, та, звільняючи ОСОБА_7 від покарання, суд першої інстанції не врахував, що останній засуджений вироком Чечельницького районного суду Вінницької області від 25.05.2015 року до покарання у виді громадських робіт, яке необхідно відбувати реально і застосування районним судом вимог ст.. 75 КК України, на переконання апеляційного суду є помилковим та неможливим.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», звільнення від відбування покарання з випробуванням допускається лише щодо тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5-ти років, звільнити з випробуванням засуджену особу від відбування іншого виду покарання суд не вправі.
З огляду на наведене вище, апеляційний суд приходить до висновку, що в даному випадку наявні всі юридично-правові підстави для скасування вироку місцевого суду в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку і відповідно часткового задоволення апеляційної скарги прокурора. До таких висновків апеляційний суд дійшов з наступних підстав.
З врахуванням обставин скоєного злочину, колегія суддів вважає призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі несправедливим внаслідок суворості. Так статтею 389 КК України передбачено альтернативне покарання у виді арешту , при цьому районний суд не обґрунтував в своєму рішенні неможливість його призначення стосовно ОСОБА_7 .
З огляду на наведене вище , колегія суддів вважає за можливе перейти до покарання у виді арешту.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 420 КПК України, суд
у х в а л и в :
апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Чечельницького районного суду Вінницької області від 09.12.2015 року, скасувати в частині призначення покарання .
ОСОБА_7 визнати винним за ч. 2 ст. 389 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) місяця арешту . На підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком Чечельницького районного суду Вінницької області від 25 травня 2015 року за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 100 (ста) годин громадських робіт відповідно до п. 4 ч.1 ст. 72 КК України, і призначити покарання за сукупністю вироків у виді 1(одного) місяця 10 (десяти) днів арешту.
В решті вирок залишити без змін.

На вирок може бути подано касаційну скаргу протягом трьох місяців з дня проголошення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим протягом того ж часу з моменту отримання копії судового рішення.
Згідно ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

с у д д і :

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4