Справа № 344/4158/16-к
Провадження № 11-кп/779/395/2016
Категорія ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000688 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 червня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, українець, громадянин України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше судимий:

- 24.07.2007 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ст.185 ч.3 КК України до трьох років позбавлення волі,

- 25.06.2012 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ст.ст.185 ч.3, 69 КК України до двох років позбавлення волі,

- 14.08.2014 року Калуським міськрайонним судом за ст.185 ч.2 КК України до чотирьох місяців арешту,

- 31.03.2016 року Коломийським міськрайонним за ст.185 ч.2 КК України до шести місяців арешту,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и л а :
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік;

- за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, з врахуванням вироку Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31.03.2016 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Запобіжний захід обвинуваченому тримання під вартою залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання обвинуваченому постановлено рахувати з 04 березня 2016 року, з моменту затримання, з розрахунку до дня набрання вироком законної сили, що відповідно до вимог ст.72 КК України, один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 - 7845 грн. 04 коп. спричиненої злочином майнової шкоди, 5000 грн. моральної шкоди, а всього разом 12875 (дванадцять тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн. 04 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із обвинуваченого в користь держави 2470 (дві тисячі чотириста сімдесят) грн. 87 коп. за проведення судово-дактилоскопічної експертизи та товарознавчих експертиз.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна, повторно; а також таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в житло, повторно.

Злочини скоєно за наступних обставин. 05 травня 2015 року близько 16-15 год., обвинувачений ОСОБА_7 знаходився на сходовій клітці десятого поверху будинку, що по АДРЕСА_2 , побачив над вхідними дверима офісного приміщення приватної фірми «Галицький двір» () камеру зовнішнього відеоспостереження марки «Luxcam», після чого в нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, обвинувачений ОСОБА_7 , діючи умисно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та маючи при цьому корисливий мотив, шляхом демонтажу, таємно викрав камеру відеоспостереження марки «Luxcam», яка належить ПФ «Галицький двір», вартістю згідно висновку експерта № 66 від 20.01.2016 року 2852,00 грн., чим спричинив потерпілому ПФ «Галицький двір» майнову шкоду на вказану суму.

Крім того, 13 лютого 2016 близько 18-20 год., обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи по АДРЕСА_3 , побачив на фасаді будинку камери відеоспостереження марки «Partizan». У цей час у обвинуваченого ОСОБА_7 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, обвинувачений ОСОБА_7 , діючи умисно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та маючи при цьому корисливий мотив, шляхом демонтажу, таємно викрав із фасаду будинку п`ять камер відеоспостереження марки «Partizan», які належать ОСОБА_10 , вартістю згідно висновку експерта № 65 від 22.03.2016 року 3296,00 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на вказану суму.

Також, 19 лютого 2016 року близько 19-00 год., обвинувачений ОСОБА_7 переслідуючи мету незаконного збагачення зайшов у житловий під`їзд будинку АДРЕСА_4 . Реалізовуючи свій злочинний намір, обвинувачений ОСОБА_7 підійшов до квартири АДРЕСА_5 , в якій проживає ОСОБА_9 , переконавшись у тому, що вхідні двері не зачинені, зайшов у приміщення вказаної квартири, де діючи умисно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та маючи при цьому корисливий мотив, таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_9 , а саме: жіночу сумку марки «СROМІА», чорного кольору, вартістю 1400,00 грн., яка знаходилась на столі в приміщенні кухні, в якій знаходився мобільний телефон марки «НТС Desire 600 Duos», ІМЕІ 1 : НОМЕР_2 ; ІМЕІ 2 : НОМЕР_3 , білого кольору, вартістю 845,00 грн. із сім-картою оператора мобільно зв`язку ПрАТ «МТС», вартістю 14,15 грн., на рахунку якої знаходились грошові кошти в сумі 15,00 грн., та сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» вартістю 38,64 грн., гаманець чорного кольору із маркуванням «Сhanel», вартістю 259,00 грн. у якому містились грошові кошти в сумі 1000,00 грн., ювелірні вироби, а саме обручка, виготовлена із жовтого золота вартістю 1770,87 грн., кільце із жовтого та білого золота вартістю 1000 доларів США, що відповідно до довідки НБУ становить 8630,90 грн., сережки із жовтого та білого золота, з перлиною та осколками діамантів, вартістю 700 доларів США, що відповідно до довідки НБУ становить 5595,10 грн., документи, а саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданий ВРЕР ДАІ №1 ГУМВС України у Дніпропетровській області на автомобіль «МІТSUBISHI PAJERO», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_5 , на ім`я ОСОБА_11 , водійське посвідчення, видане на прізвище ОСОБА_12 , та банківські картки «Райфайзен Банк Аваль» та ПАТ КБ «ПриватБанк». В подальшому, обвинувачений ОСОБА_7 , з викраденим майном місце вчинення злочину покинув та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 20553,66 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок Івано-Франківського міського суду від 22 червня 2016 року несправедливим, оскільки призначене йому покарання є надто суворим. Вважає, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував ряд пом`якшуючих покарання обставин, зокрема: щире каяття, сприяння розкриттю злочинів, визнання ним вини, важкий стан його здоров`я, а також те, що його матір пенсіонерка та важко хворіє, тому потребує догляду та допомоги. Просить вирок суду змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили змінити вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання та призначити більш м`яке покарання із застосуванням ст.69 КК України;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги, вважає, що суд призначив обвинуваченому законне та обґрунтоване покарання, а тому просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оскаржує правильність встановлених судом фактичних обставин, правильність кваліфікації його дій та доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує на те , що призначене йому покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого та є занадто суворим.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, та призначаючи покарання ОСОБА_7 , врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що обтяжують і пом`якшують покарання в силу ст. ст.66, 67 КК України.

Зокрема, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнав обставинами, які пом`якшують покарання повне визнання вини обвинуваченим, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та те, що обвинувачений має незадовільний стан здоров`я.

Водночас судом першої інстанції не встановлено обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому.

Таким чином, суд першої інстанції врахував усі обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі і ті, на які покликається обвинувачений, та визначив покарання в мінімальних межах, встановлених у санкції ч.3 ст. 185 КК України та не може вважатися надто суворим, є достатнім для виправлення обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

При цьому, слід врахувати і роз`яснення в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2004 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за дані злочини, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Колегія суддів вважає, що сукупність встановлених судом першої інстанції обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного,який раніше неодноразово був засуджений за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, не свідчить про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину і не дає підстав для застосування ст.69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі санкції ч.3 ст.185 КК України.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів та підстав для його пом`якшення колегією суддів не вбачається.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Відповідно до ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів в порядку ч.2 ст. 404 КПК України, вважає необхідним виконати положення Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-УІІІ та зарахувати обвинуваченому строк його попереднього ув`язнення з дати ухвалення вироку до набрання ним законної сили з 22 червня 2016 року до 18 серпня 2016 року включно згідно з новою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_13 строк його попереднього ув`язнення з 22 червня 2016 року до 18 серпня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4