АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/893/16 Справа № 202/5248/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

представників цивільних відповідачів ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали кримінального провадження № 0000460 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 , представника цивільного відповідача ТОВ «Транспромгаз» адвоката ОСОБА_11 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2016 року, ухвалений стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краснодар РФ, громадянина України, працюючого водієм ТОВ «Транспромгаз», не одруженого, не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 09.03.2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволений частково. Стягнуто з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на її користь матеріальну шкоду в розмірі 7122,56 грн., з ТОВ «Транспромгаз» стягнуто на її користь матеріальну шкоду в розмірі 85384 грн. Долю речових доказів вирішено.

Судом 1 інстанції ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 23 липня 2014 року, приблизно о 07 годині 45 хвилин, керуючи технічно справним вантажним автомобілем «Сканіа Р 124», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , з напівпричепом цистерною «Кряо», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ВАТ «Лінде Газ Україна», рухався по вул. Воронежській, з боку вул. Сагайдачного у напрямку вул. Совхозної у місті Дніпропетровську.

Під час руху ОСОБА_7 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п.16.2 Правил дорожнього руху України, невиконання якого знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та їх змінам, повертаючи праворуч на перехресті з пр. ім. Газети «Правда» не надав дорогу пішоходу ОСОБА_13 , який рухався справа від нього на інвалідній колясці та скоїв на його наїзд, внаслідок чого пішоходу ОСОБА_13 заподіяно тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до настання смерті.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисником, потерпілою та представником цивільного відповідача ТОВ «Транспромгаз» подані апеляційні скарги, в яких захисник просить вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.03.2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати та винести виправдувальний вирок, цивільний позов залишити без розгляду; потерпіла просить скасувати вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалити свій вирок, яким призначити обвинуваченому саме строге покарання у вигляді 8-ми років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами протягом 3-х років, стягнути: з ТОВ «Транспромгаз» на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди в розмірі 156537,36 грн., з ТОВ «Транспромгаз» на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 15397,65 грн., з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 13129,56 грн., речовий доказ автомашину «Сканія Р 124», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «Кріо», що передана ТОВ «Транспромгаз», залишити під арештом; представник цивільного відповідача ТОВ «Транспромгаз» просить змінити вирок в частині задоволення цивільного позову щодо відповідача шляхом зменшення суми, яка підлягає стягненню з ТОВ до 10000 грн.

В обґрунтування свої вимог захисник посилається на те, що під час судового розгляду у суді 1 інстанції мала місце така неповнота, що призвела до винесення неправомірного рішення, те, що суд у своєму рішенні використовував ті протоколи слідчих дій, які за законом повинні бути визнані недопустимим доказом, а також те, що насправді доказується лише невинуватість водія Триполець. Зазначає, що в діях ОСОБА_14 порушень правил дорожнього руху, які б мали безпосередній причинний зв`язок з наїздом на пішохода ОСОБА_15 , відсутні. Експертиза, на яку спиралось слідство та прокурор у обвинувальному акті, проведена по надуманим вихідним даним. Та обставина, що на момент початку автомобілем повороту праворуч інвалід вже рухався по проспекту Правди це невстановлена ані слідством, ані судом обставина. На момент проведення слідчого експерименту у відповідності до складеного протоколу слідчий роз`яснював ОСОБА_7 права саме свідка, після чого, отримавши висновок експертизи за результатами даного слідчого експерименту, повідомив обвинуваченому про підозру, але не проводив з ним слідчого експерименту як з підозрюваним. Вказує, що в суді 1 інстанції стороною захисту заявлялись клопотання про проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого та призначення авто технічної експертизи, в задоволенні яких було відмовлено. Посилається як на доказ невинуватості ОСОБА_16 на результати проведеної експертизи за його запитом, яка на його думку найбільш об`єктивно відображає механізм ДТП.

В обґрунтування свої вимог потерпіла посилається на те, що вирок підлягає скасуванню з постановленням нового вироку в частині призначеного покарання у зв`язку з його м`якістю, а також в частині розміру задоволення цивільного позову та передачі транспортного засобу. Вказує, що при призначенні покарання обвинуваченому суд не прийняв до уваги обтяжуючі обставини по справі та не вказав, що злочин вчинено щодо особи, яка перебувала у безпорадному стані, що відповідає п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України. Вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину повністю доказана у судовому розгляді справи, однак судом не враховано: ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини вчинення злочину, оскільки в суді 1 інстанції не була допитана свідок ОСОБА_17 , яка була безпосереднім свідком подій ДТП, та особу винного, який свою вину не визнав, не покаявся та не відшкодував заподіяну шкоду. Зазначає, що вважає несправедливим зменшення розміру відшкодування витрат, що понесені у зв`язку з поминальним обідом, оскільки ці витрати у розмірі 5697,65 грн. є витратами, пов`язаними з похованням, та знаходяться у прямому причинному зв`язку із злочином, що вчинено відносно потерпілого, при цьому сума витрат на поховання (поминальний обід) не перевищує 12 мінімальних заробітних плат. Суд не відмовив потерпілій у задоволенні вимог про стягнення витрат на поминальний обід, але й не стягнув їх, тобто не розглянув позовні вимоги. Суд помилково зазначив розмір на поминальний обід у сумі 11500 грн., оскільки ці витрати становлять 5697,65 грн., а витрати на поховання складають 3461,00 грн., а не 3454,00 грн., витрати на лікування становлять 2267,92 грн. Висновок суду щодо зменшення розміру процесуальних витрат є незаконним. Стягуючи на користь потерпілої відшкодування матеріальної шкоди, суд 1 інстанції зазначив, що матеріальна шкода підлягає відшкодуванню з урахуванням безумовної франшизи в розмірі 500 грн., але ця сума має бути стягнута з ТОВ «Транспромгаз», що судом зроблено не було. В частині стягнення моральної (немайнової) шкоди суд 1 інстанції неправильно застосував норми матеріального права в частині підстав стягнення та в частині розміру моральної шкоди.

В обґрунтування свої вимог представник цивільного відповідача 2 посилається на те, що оскаржуваний вирок є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим, винесеним з порушенням та недотриманням норм матеріального права. Вказує на те, що під сумнівом залишається встановлений експертом можливий розмір грошової компенсації завданих ОСОБА_9 моральних страждань, а відповідно, як наслідок, недоведеність суми спричиненої шкоди. Суд не навів достатніх мотивів обґрунтування розміру моральної шкоди, не в повній мірі оцінив обставини, які мають значення для її призначення, та в порушення встановлених норм призначив компенсацію, яка не відповідає обставинам і не є співрозмірною з урахуванням поведінки потерпілого, а тому вирок підлягає зміні.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, уточнивши, що просять закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення; потерпілу ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_10 , які підтримали в повному обсязі апеляцій скаргу потерпілої, представника цивільного відповідача ТОВ «Транспромгаз» ОСОБА_11 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги щодо цивільного позову, думку прокурора, який просив залишити вирок суду без змін, відхиливши апеляційну скаргу захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи, що містяться в апеляційних скаргах, зіставивши їх з наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Частина 3 ст. 374 КПК України передбачає, що у мотивувальній частині вироку зазначається, у разі визнання особи винуватою формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Судова колегія вважає, що вирок не може вважатися законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки судом не встановлено та не викладено у вироку механізм і спосіб вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_7 , а саме порушення особою, яка керує транспортним засобом правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілому, як того вимагає ч.3 ст.374 КПК України.
До таких висновків колегія суддів приходить з огляду на те, що відповідно до обвинувального вироку, ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що він під час руху, керуючи автомобілем «Сканія Р 124», повертаючи праворуч на перехресті з пр. ім. Правда не надав дорогу пішоходу ОСОБА_13 , який рухався справа від нього на інвалідній колясці та скоїв на нього наїзд, в результаті чого настала смерть потерпілого.
Тобто, як вбачається з зазначеного викладу об`єктивної сторони кримінального правопорушення, судом першої інстанції не встановлено способу вчинення кримінального правопорушення, а саме механізм скоєння дорожньо-транспортної пригоди обвинуваченим ОСОБА_7 . Навпаки, зазначений виклад обставин справи не відображає всіх обставин дорожньо-транспортної пригоди. Так, з об`єктивної сторони, як її викладено у вироку неможливо встановити в якому напрямку та де саме відносно проїзної частини та автомобіля «Сканіа» під керуванням обвинуваченого ОСОБА_7 , рухався справа від нього потерпілий ОСОБА_13 на інвалідній колясці, що на думку колегії суддів має суттєве значення для встановлення обставин та способу вчинення кримінального правопорушення, оскільки відповідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортої події на схемі відображено місце контакту передньої лівої частини автомобіля з коляскою, на якій пересувався потерпілий та сліди волочіння на асфальті знову ж таки з лівої сторони автомобіля обвинуваченого. Судом першої інстанції у вироку дано оцінку зазначеному протоколу огляду від 23 липня 2014 року в частині того, що він критично віднісся до зазначеного у протоколі напрямку руху потерпілого, спростовуючи цей факт іншими, викладеними у вироку доказами. Та при цьому все одно не встановив обставини, яким чином, наїзд на потерпілого було здійснено лівою частиною автомобіля обвинуваченого, в той час, як відповідно до встановлених у вироку обставинах, при виконанні ним маневру повороту праворуч, потерпілий рухався відносно нього справа.
Більш того, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 червня 2015 року при перегляді вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 2 квітня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , були встановлені зазначені вище порушення кримінально-процесуального законодавства, в наслідок чого вирок суду скасовано з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 415 КПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Разом з цим, при новому розгляді зазначеного кримінального провадження, судом першої інстанції вказані порушення не усунуто та допущено аналогічних, що є підставою для скасування вироку.
Згідно п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому, колегія суддів зазначає, що оскільки відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції, а клопотань про дослідження обставин справи не надійшло, то у суду апеляційної інстанції відсутні будь які апеляційні підстави для прийняття свого рішення. У зв`язку з чим судова колегія вважає за необхідне, керуючись ч. 2 ст. 9 КПК, яка передбачає обов`язок надання належної правової оцінки обставинам кримінального провадження, а також ч. 6 ст. 9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені зокрема п.п. 2, 15, 16 ч. 1 ст. 7 КПК, скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити доводи які викладені в апеляціях скаргах та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, яка вказує на те, що призначаючи новий розгляд у суді 1-ї інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншому закону України про кримінальну відповідальність та покарання, судова колегія не вирішує питання щодо м`якості призначеного покарання, на що посилається у своєї апеляційній скарзі потерпіла.

На підставі ст.ст. 7, 9, 370, 376, 404, 405, 409, 410, 415 КПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 , представника цивільного відповідача ТОВ «Транспромгаз» адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді