н/п 1-кс/640/9120/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,
До Київського районного суду м. Харкова 28.11.2016 о 10.04 год. надійшло клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Харківської області радником юстиції ОСОБА_5 , в якому сторона обвинувачення просить накласти арешт на майно, яке належить та вилучено у підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на мобільний телефон IPhone 5 ІМЕЙ: НОМЕР_1 , з карткою оператора мтс № НОМЕР_2 .
Досудовим слідством встановлено, що ОСОБА_7 , у вересні 2016 року маючи намір направлений на вербування жінок, з використанням їх уразливого стану, з метою їх подальшої сексуальної експлуатації на території Китайської Республіки вступив у попередню змову у складі групи осіб з ОСОБА_6 . Відповідно до розподілених ролей у скоєнні злочину, ОСОБА_6 повинен підшукати на території України жінок, які через тяжкі особисті обставини можуть дати згоду на заняття проституцією, після чого, співучасники, під час особистих зустрічей з ними, повинні були досягти домовленості про їх переміщення через державний кордон України до Китайської Республіки для надання сексуальних послуг, а ОСОБА_7 згідно своєї ролі повинен надати допомогу з виготовлення жінкам віз до Китайської Республіки, та безпосередньо повинен був керувати їх діями на території Китайської Республіки.
Так, ОСОБА_6 у жовтні 2016 року, діючи за попередньою змовою в групі осіб з ОСОБА_7 , підшукав на території м. Харкова ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 для заняття проституцією на території Китайської Республіки, після чого, 27.10.2016 близько 13 години 30 хвилин, знаходячись в приміщенні кафе «Гостинна», розташованому за адресою: м. Харків, вул. Сумська 44/2, ОСОБА_7 зустрівся з нею та, використовуючи її уразливий стан, який зумовлений тяжкими особистими обставинами, які обмежували її здатність усвідомлювати свої дії, досяг з нею домовленості про переміщення її через державний кордон України до Китайської Республіки для надання сексуальних послуг, тобто завербував її з метою сексуальної експлуатації.
Надалі ОСОБА_6 безпосередньо зустрічався з ОСОБА_8 , з метою надання допомоги з виготовлення останній паспорту громадянина України для виїзду за кордон та в подальшому візи.
Реалізуючи свій сумісний з ОСОБА_7 злочинний умисел, ОСОБА_6 24.11.2016 о 21 годині 30 хвилин зустрівся з ОСОБА_8 на території залізничного вокзалу Харків-Пасажирський за адресою: м. Харків Привокзальна площа, 1 та потягом сполученням Харків-Київ № 63 направився з останньою до міста Києва, де повинен був зустрітися з ОСОБА_7
25.11.2016 року о 06 годині 45 хвилин ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 зустрілися на території залізничного вокзалу Київ Пасажирський, за адресою: м. Київ Площа Привокзальна,1 та направились до міжнародного аеропорту «Бориспіль» термінал «D» за адресою: Київська область, м. Бориспіль-7, з метою відправлення ОСОБА_8 до Китайської Республіки, де у той же день о 08 годині 50 хвилин затримані працівниками поліції.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 149 КК України, а саме вербування особи, вчинене з метою сексуальної експлуатації, з використанням її уразливого стану, за попередньою змовою групою осіб.
Крім того досудовим слідством встановлено, що ОСОБА_7 , у вересні 2016 року маючи намір направлений на вербування жінок, з використанням їх уразливого стану, з метою їх подальшої сексуальної експлуатації на території Китайської Республіки вступив у попередню змову у складі групи осіб з ОСОБА_6 . Відповідно до розподілених ролей у скоєнні злочину, ОСОБА_6 повинен підшукати на території України жінок, які через тяжкі особисті обставини можуть дати згоду на заняття проституцією, після чого, співучасники, під час особистих зустрічей з ними, повинні були досягти домовленості про їх переміщення через державний кордон України до Китайської Республіки для надання сексуальних послуг, а ОСОБА_7 згідно своєї ролі повинен надати допомогу з виготовлення жінкам віз до Китайської Республіки, та безпосередньо повинен був керувати їх діями на території Китайської Республіки.
Так, ОСОБА_6 у жовтні 2016 року, діючи за попередньою змовою в групі осіб з ОСОБА_7 , підшукав на території м. Харкова ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 для заняття проституцією на території Китайської Республіки, після чого, 27.10.2016 близько 14 години 30 хвилин, знаходячись в приміщенні кафе «Гостинна», розташованому за адресою: м. Харків, вул. Сумська 44/2, ОСОБА_7 зустрівся з нею та, використовуючи її уразливий стан, який зумовлений тяжкими особистими обставинами, які обмежували її здатність усвідомлювати свої дії, досяг з нею домовленості про переміщення її через державний кордон України до Китайської Республіки для надання сексуальних послуг, тобто завербував її з метою сексуальної експлуатації.
Надалі ОСОБА_6 безпосередньо зустрічався з ОСОБА_9 , з метою надання допомоги з виготовлення останній паспорту громадянина України для виїзду за кордон та в подальшому візи.
Реалізуючи свій сумісний з ОСОБА_7 злочинний умисел, ОСОБА_6 24.11.2016 о 21 годині 30 хвилин зустрівся з ОСОБА_9 на території залізничного вокзалу Харків-Пасажирський за адресою: м. Харків Привокзальна площа, 1 та потягом сполученням Харків-Київ № 63 направився з останньою до міста Києва, де повинен був зустрітися з ОСОБА_7
25.11.2016 року о 06 годині 45 хвилин ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 зустрілися на території залізничного вокзалу Київ Пасажирський, за адресою: м. Київ Площа Привокзальна,1 та направились до міжнародного аеропорту «Бориспіль» термінал «D» за адресою: Київська область, м. Бориспіль-7, з метою відправлення ОСОБА_9 до Китайської Республіки, де у той же день о 08 годині 50 хвилин затримані працівниками поліції.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 149 КК України, а саме вербування особи, вчинене з метою сексуальної експлуатації, з використанням її уразливого стану, за попередньою змовою групою осіб, вчинене повторно.
25.11.2016 після затримання ОСОБА_6 , під час складання протоколу затримання в порядку ст. 208 КПК України у останнього виявлено та вилучено: мобільний телефон IPhone 5 ІМЕЙ: НОМЕР_1 , з карткою оператора мтс № НОМЕР_2 .
25.11.2016 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.149 КК України.
Посилаючись на ст.170 КПК України, слідчий вказав, що вилучений мобільний телефон IPhone 5 ІМЕЙ: НОМЕР_1 , з карткою оператора мтс № НОМЕР_2 містить в собі інформацію про контакти та телефонні з`єднання ОСОБА_6 в період вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку із чим він є доказом кримінального правопорушення.
Сторона обвинувачення зазначає, з метою недопущення знищення вилучених речей або їх пошкодження, збереження речових доказів, фактичного позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися майном, а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного, належить арештувати майно, тимчасово вилучене у ОСОБА_6 . Вилучений під час обшуку мобільний телефон, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
При розгляді клопотання в судовому засіданні слідчий просив задовольнити клопотання про арешт тимчасово вилученого майна.
Власник майна ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання, через слідчого направив до суду заяву, у якій просив клопотання розглянути без його участі.
Неприбуття в судове засідання власника майна, відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання. Більш того, володілець майна, який не був присутнім при розгляді клопотання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна в порядку та на підставах, визначених ст. 174 КПК України.
25.11.2016 після затримання ОСОБА_6 , під час складання протоколу затримання в порядку ст. 208 КПК України у останнього виявлено та вилучено: мобільний телефон IPhone 5 ІМЕЙ: НОМЕР_1 , з карткою оператора мтс № НОМЕР_2 (а.с.9-13).
25.11.2016 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.149 КК України (а.с.6-8).
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні обєкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були обєктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Слідчим, доведено, що вищевказане майно, вилучене під час проведення обшуку, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Вилучений телефон підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст.170 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, вказаного в клопотанні слідчого, прокурора, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Накласти арешт на мобільний телефон IPhone 5 ІМЕЙ: НОМЕР_1 , з карткою оператора мтс № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до скасування арешту майна у встановлену КПК України порядку.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1