йСправа № 304/423/16-к Провадження № 1-кп/304/71/2016
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 червня 2016 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
його захисника адвоката ОСОБА_5 ,
та законного представника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000047 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , вихованця ІНФОРМАЦІЯ_2 , неодруженого, громадянина України, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 190 КК України, -
В С Т А Н О В И В :

28 січня 2016 року неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 , з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, створив на інтернет ресурсі «OLX» оголошення про продаж мобільного телефону марки «iPhone 6», хоча його у наявності не мав. Після цього, як 29 січня 2016 року на вказаний ним в оголошенні контактний номер мобільного телефону НОМЕР_1 зателефонував ОСОБА_7 , він домовився про продаж телефону за ціною 4 500 грн. та про попередній переказ суми авансу в розмірі 3 000 грн., які потерпілий цього ж дня об 11.10 год. перерахував із свого карткового рахунку на вказаний ОСОБА_4 картковий рахунок ОСОБА_8 . Обвинувачений у свою чергу від імені товариша ОСОБА_9 через відділення № 1 «Нова Пошта» м. Перечин за номером товарно-транспортної накладної 314 відправив ОСОБА_7 замість телефону стару пару чоловічого взуття, а отримані кошти через банкомат ПАТ КБ «ПриватБанк» у сумі 3 000 грн. використав на власні потреби, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 190 КК України (епізод № 1).

Крім цього, 03 лютого 2016 року близько 14.00 год. неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 повторно, з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою своєї знайомої ОСОБА_10 , попросив у останньої для тимчасового користування належний їй мобільний телефон марки «htc» (ІМЕІ НОМЕР_2 ), вартістю 2 694,30 грн., із зарядним пристроєм марки «Samsung», вартістю 67,60 грн., після чого поїхав до міста Ужгород, де за допомогою знайомого ОСОБА_11 , заклав вказаний телефон у відділенні № 5 ПТ «Ломбард Сакура» за ціною 1 300 грн., оформивши договір застави № 05.16.1283, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 2 761,90 грн., за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 2 ст. 190 КК України (епізод № 2).

У судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинених злочинах визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що приблизно в кінці січня 2016 року на інтернет-сайті «OLX» розмістив безкоштовне оголошення щодо продажу мобільного телефону «Айфон 6», якого насправді не мав, за ціною 4 500 грн., та вказав свій номер телефону. Через деякий час йому зателефонував мешканець ОСОБА_12 , з яким вони домовилися, що той внесе на відповідний картковий рахунок аванс у розмірі 3 000 грн., а він через Нову пошту вишле мобільний телефон. Коли наступного дня потерпілий вніс на банківську картку його однокласника ОСОБА_13 обумовлений аванс, то він, не маючи насправді жодного мобільного телефону та з метою надання ОСОБА_7 номеру товарно-транспортної накладної, вклав у поштове відправлення старі чоловічі черевики, які й відправив. Отримані від потерпілого кошти використав на власні потреби. Крім цього, на початку лютого у подруги з школи-інтернату попросив покористуватися мобільний телефон, і не сказавши їй нічого, поїхав з ним до м.Ужгорода. Там, за відсутності грошей, за допомогою свого знайомого, заклав його в ломбарді за 1 300 грн. Розраховував, що викупить його на протязі чотирнадцяти днів, якщо мати дасть гроші. Того дня до школи-інтернату не повертався, оскільки всю ніч гуляв з друзями, а наступного дня його знайшли та привезли до школи, а працівники міліції вилучили виписку з ломбарду. Разом із своїм захисником просить суворо його не карати, оскільки про вчинене щиро жалкує, зобов`язується таке більше не робити, відшкодував завдану ним шкоду і потерпілі не мають до нього жодних претензій.

Крім цього, вина обвинуваченого підтверджується сукупністю доказів, зібраних у справі при провадженні досудового розслідування, які досліджені та перевірені судом, зокрема:

- випискою з карти ПриватБанка № НОМЕР_3 ОСОБА_13 , з якої вбачається, що 29 січня 2016 року в банкоматі відділення міста Перечин було здійснено зняття готівки в сумі 3 000 грн. як переказ з карти ПриватБанка через Приват24, відправник: ОСОБА_7 (а. с. 42);

- випискою по картці/рахунку: НОМЕР_4 і додатковим рахункам договору від 08 лютого 2016 року за період з 01 липня 2015 року по 07 лютого 2016 року, з якої вбачається, що 29 січня 2016 року на вказану картку був здійснений переказ з карти ПриватБанка через Приват24 у сумі 3 000 грн. (а. с. 43-48);

- копією специфікації № 05.16.1283 від 03 лютого 2016 року відділення № 5 ПТ «Ломбард Сакура», з якої вбачається, що предметом закладу є мобільний телефон марки HTC Desire 516 Dual Sim, ІМЕІ НОМЕР_2 , вартістю 1 300 грн. (а. с. 49-50);

- протоколом огляду предмету від 16 лютого 2016 року, з якого вбачається, що предметами огляду являються мобільний телефон марки «htc», який на прохання ОСОБА_4 до ломбарду здав ОСОБА_11 , а також зарядний пристрій марки «Samsung» та фіскальний чек № 3867, виданий ПТ «Ломбард Сакура» м. Ужгород, вул. Фединця, 35/2 (а. с. 59-61);

- висновком експерта № 11/145 від 29 березня 2016 року з якого вбачається, що залишкова вартість мобільного телефону марки «HTC Desire 516 Dual Sim» з урахуванням зносу станом на 03 лютого 2016 року може становити 2 694,30 грн.; залишкова вартість зарядного пристрою марки «Samsung» з урахуванням зносу станом на 03 лютого 2016 року може становити 67,60 грн. (а. с.67-76).

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинених ним діяннях доведена повністю, що стверджується його показаннями, дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, протоколами слідчих дій, висновком експерта, що не викликають у суду сумнівів у своїй об`єктивності. Разом з цим, органом досудового розслідування його дії за епізодом № 1 кваліфіковано за ч. 3 ст. 190 КК України як шахрайство, вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, з чим суд не погоджується та перекваліфіковує його дії на ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

При перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 на ч. 1 ст. 190 КК України, суд враховує наступне.

Як роз`яснено в п. 17 постанови пленуму Верховного Суду УРСР № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29 червня 1990 року в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. При постановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово, в умовах, що виключають будь-яке втручання у вирішення конкретних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, що вирішуються при постановленні вироку.

Згідно вимог ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як вбачається з пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, яке підтримане прокурором у судовому засіданні, у вину обвинуваченому ставиться зокрема заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Так, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , давши оголошення щодо продажу мобільного телефону через мережу «Інтернет» використав її, як спосіб заволодіння чужим майном, не здійснюючи при цьому жодних незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Вказані обставини, жодним з учасників кримінального провадження не оспорюються та визнані сторонами як встановлені.

З матеріалів справи не вбачається, та сторонами кримінального провадження не надано жодного доказу, які б вказували на те, що ОСОБА_4 незаконно втручався в роботу всесвітньої мережі «Інтернет» і що від такого втручання було порушено режим роботи цієї системи чи її складових.

Натомість, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що мережу «Інтернет» обвинувачений використав лише як спосіб заволодіння чужим майном, а тому суд приходить до висновку, що діяння ОСОБА_4 за епізодом № 1 слід правильно кваліфікувати за ч. 1 ст. 190 КК України шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, оскільки кваліфікуючу шахрайство за частиною третьою вказаної статті обставину використання електронно-обчислювальної техніки утворюють лише операції, здійснення яких без використання електронно-обчислювальної техніки є неможливим.

Щодо кваліфікації дій обвинуваченого за епізодом № 2, то суд погоджується з позицією органу досудового слідства і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 190 КК України як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який є неповнолітнім та виховується у школі-інтернаті, оскільки мати позбавлено відносно нього батьківських прав, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочини невеликої та середньої тяжкості.

Як особа ОСОБА_4 по місцю проживання характеризується негативно.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди, а також вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, суд не знаходить.

З урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції, обвинуваченому необхідно для його виправлення і попередження нових злочинів призначити покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді громадських робіт, а за ч. 2 ст. 190 цього Кодексу позбавлення волі.

При призначенні покарання ОСОБА_4 за сукупністю злочинів згідно ч. 1 ст. 70 КК України суд вважає за доцільне застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Що стосується позиції захисника обвинуваченого про звільнення останнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, то суд вважає, що така не містить достатнього та переконливого обґрунтування, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

Встановлено, що ОСОБА_4 вчинив два корисливі злочини, один з яких середньої тяжкості, та які відповідно не можуть вважатися злочинами, що не становлять великої суспільної небезпеки; за місцем проживання у Перечинській школі-інтернаті обвинувачений характеризується негативно, перебуває на внутрішньо-шкільному обліку та районному обліку правопорушників, відносно нього систематично здійснює психологічний супровід розвитку особистості практичний психолог школи, а також додаткову профілактичну роботу працівники Перечинського відділення поліції, однак вказаний комплекс корекційних заходів є малоефективним, а тому його виправлення не може бути досягнуто шляхом застосування до нього примусових заходів виховного характеру, передбачених ч. 2 ст. 105 КК України.

Разом з цим, враховуючи тяжкість злочинів, а також те, що обвинувачений визнав свою вину, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, в силу ст. 89 КК України визнається раніше несудимим, є неповнолітнім, повністю відшкодував заподіяну шкоду, а також з урахуванням позиції прокурора, яка просила застосувати до обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливе без відбування покарання відповідно до ст. ст. 75, 104 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Строк застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання закінчився 20 березня 2016 року.

Питання речових доказів та процесуальних витрат вирішуватиметься в порядку ст. ст. 100, 124 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

На підставі наведеного та керуючись ст. 368, ч. 2 ст. 373, ст. 374 КПК України, с у д, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України і призначити:

- за ч. 1 ст. 190 КК України покарання у виді громадських робіт строком на 120 (сто двадцять) годин;

- за ч. 2 ст. 190 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. ст. 75, 76, 104 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки а саме:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Речовий доказ по справі, а саме мобільний телефон «htc», який знаходяться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_10 такій повернути.

Процесуальні витрати по справі за проведення судової товарознавчої експертизи № 11/145 від 29 березня 2016 року у розмірі 439 (чотириста тридцять дев`ять) гривень 80 копійок стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду сторони кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 376 КПК України.

Головуючий: ОСОБА_1