Справа № 297/995/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

29.11.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів:
ОСОБА_1 (головуючий),
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , перекладача ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11кп/777/427/2016 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 і захисника ОСОБА_7 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 02.06.2016.
Цим вироком ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, без освіти, неодружений, непрацюючий, судимий 18.01.2011 за ч.2 ст. 389, ч.3 ст. 185 КК України, з застосуванням ст.ст. 70,71 КК України на 3 роки 22 дні позбавлення волі, 26.06.2014 за ч.3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі і звільнений від відбуття цього покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки, -
визнаний винним за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 289 КК України з призначенням покарання на 5 ( п`ять)років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Берегівського районного суду від 26.06.2014 - остаточно до відбуття ОСОБА_6 визначено 6 ( шість ) років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ухвалено обчислювати з 19.03.2016, зараховано в цей строк час попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 19.03.2016 до 02.06.2016 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,
Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі заперечує свою участь у вчиненні злочину. Вказує, що ОСОБА_10 заплатив працівникам Берегівської поліції та працівникам прокуратури за те, щоб його, ОСОБА_6 , звинуватити у викраденні автомобіля, після чого в с. Бадалові його «дуже побили». Проте суд доказів, які свідчать про його побиття, до уваги не взяв і «оголосив вирок за сфабрикованим обвинувальним актом з грубим порушенням кримінального процесуального закону України». Просить вирок скасувати, справу закрити, звільнити його з-під варти і винести окрему ухвалу, якою зобов`язати «компетентні органи» ретельно розслідувати справу щодо його побиття та фальсифікації проти нього кримінальної справи.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді, пояснення захисника і обвинуваченого на підтримання своїх апеляційних скарг, промову прокурора, який вважає апеляційні скарги необґрунтованими і просить залишити вирок без змін, провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченого, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін , приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з таких підстав.
Як видно з вироку, заперечуючи свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_6 заявив, що в ніч на 19.03.2016, дорогою з окремого хутора в с. Бадалові додому в с. Гать він був побитий чотирма невідомими особами і знепритомнів. Далі ці особи облили його спиртними напоями і насильно залили їх йому до рота. А опритомнів він «в автомобілі, десь у полі», в оточенні працівників поліції та швидкої медичної допомоги.
У спростування цієї версії суд у вироку послався на показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , дані, які містяться в протоколах огляду місця події, слідчого експерименту, затримання ОСОБА_6 , його впізнання свідками ОСОБА_13 і ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , висновків за результатами медичного огляду ОСОБА_6 , дактилоскопічної, психіатричної, судово-медичних експертиз, звіту про оцінку транспортного засобу.
Суд ретельно дослідив зазначені докази в судовому засіданні, належно оцінив і проаналізував їх у вироку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не вчиняв злочину, спростовані показаннями свідка ОСОБА_13 , сина потерпілого, який детально показав суду як переслідував автомобіль, який у його батька викрали з під-будинку, про обставини затримання ОСОБА_6 ; показаннями свідка ОСОБА_12 , який приїхав на прохання ОСОБА_13 для надання допомоги та, що коли він приїхав, побачив, що ОСОБА_14 стояв біля автомобіля « Нива», а ОСОБА_6 сидів за кермом. Через годину приїхали працівники поліції ; показаннями свідка ОСОБА_11 , який ствердив, що приїхав на місце, про яке вказував ОСОБА_14 , біля автомобіля на обочині дороги сидів обвинувачений ОСОБА_15 в нетверезому стані, далі Горват намагався втекти, але ОСОБА_16 та ОСОБА_14 його затримали та повернули до автомобіля, при цьому ОСОБА_17 про свої вчинки нічого не пояснював.
Жодних підстав вважати, що вказані свідки обмовили ОСОБА_6 не встановлено.
Твердження обвинуваченого, що його побили, з чим він пов`язує перебування його в автомобілі, як штучно створений доказ у вчиненні ним злочину, спростовані показаннями вищезазначених свідків. В той же час сторона захисту на противагу цьому доказів не навела, тому апеляційний суд вважає такі твердження надуманими. Під час розгляду не встановлено, що працівниками поліції при затриманні та провадженні кримінального розслідування, останні застосовували до ОСОБА_6 тиск чи інші недозволені методи слідства. Тому питання, на які він акцентує увагу щодо нанесення йому тілесних ушкоджень до вчинення злочину 4-ма невідомиими особами, а також свідками - після вчинення злочину, не входять в предмет розглядуваного кримінального провадження і прав, передбачених законом для перевірки його тверджень компетентними органами в порядку ст. 214 КПК України, він не обмежений.
Не заслуговують на увагу доводи захисника про невірну оцінку транспортного засобу, що впливає, на думку апелянта, на кваліфікацію та доведеність складу злочину. Як видно з матеріалів провадження, ні під час досудового розслідування, ні у суді, захисник не порушував питання про призначення товарознавчої експертизи про вартість автомобіля, як і того, що він в порядку ч. 3 ст. 93 КПК України зібрав доказ щодо цього, але слідчим чи судом він був відхилений. Убачається, що оцінка транспортного засобу проведена на підставі постанови слідчого особою, проведення якої їй було доручено та у відповідності до вимог закону. Між тим, кваліфікація діяння ОСОБА_6 не пов`язується з вартістю автомобіля, яким він незаконно заволодів та не впливає на доведеність складу злочину.
Незаконне заволодіння транспортним засобом є закінченим з моменту початку руху транспортного засобу з допомогою двигуна чи буксируванням. Тому, виходячи з установлених судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією, воно підпадає під ознаки ч.2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом з будь-якою метою, за кваліфікуючою ознакою повторності, як особа, що раніше вчиняла злочини, передбачені ст. 185 КК України.
Органом досудового розслідування і судом діяння ОСОБА_6 кваліфіковано, як закінчений замах на таке кримінальне правопорушення, тобто за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 289 КК України, що фактично є неправильним.
За приписами ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Суд апеляційної інстанції, в свою чергу, згідно з приписами ст. 404 КПК України, по-перше: переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги; по-друге: не має права розглянути обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.
Відповідно до ч.3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Отже в даному випадку зміна правової кваліфікації діяння з закінченого замаху на кримінальне правопорушення на закінчене кримінальне правопорушення становища ОСОБА_6 не покращила б, а тому вона є неможливою. Через те помилку органу досудового розслідування не вправі виправити ні суд першої ні суд апеляційної інстанції.
Таким чином з правовою кваліфікацією діяння ОСОБА_6 за ч.2 ст. 15 та ч.2 ст. 289 КК України як закінченого замаху на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом, апеляційний суд вимушений погодитись.
Санкція частини 2 ст. 289 КК України передбачає покарання тільки у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.
Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливо тільки за умов, вказаних у ст. 69 КК України, зокрема, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Таких обставин у кримінальному провадженні не встановлено і в апеляційній скарзі не наведено.
За оскаржуваним вироком суд призначив ОСОБА_6 найм`якіше з передбачених ч.2 ст. 289 КК України, покарання та без конфіскації майна, підстав для тверджень про його надмірну суворість немає.
Згідно ч.3 ст. 78 КК України, якщо засуджений протягом іспитового строку вчинить новий злочин, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 КК України.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
ОСОБА_6 притягується до кримінальної відповідальності не вперше, нове кримінальне правопорушення скоїв під час іспитового строку в 2 роки, визначеного на підставі ст. 75 КК України за вироком Берегівського районного суду від 26.06.2014, за яким він був звільнений від відбування покарання у виді 4 років позбавлення волі і його не відбув. Тому суд першої інстанції правильно призначив покарання за сукупністю вироків. Одночасно апеляційний суд вважає необгрунтованим твердження захисника про те, що суд взяв до уваги вирок, який не містив відомостей про дату набрання ним законної сили.
Таких порушень вимог КПК України чи неправильного застосування норм кримінального права, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги захисника і обвинуваченого залишити без задоволення, вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 02.06.2016 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою в цей же строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді: