Ухвала
іменем України
07 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 18 березня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 27 травня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000068
в с т а н о в и л а:
Вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 18 березня 2016 року
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Заполярний м. Воркута Республіка Комі, громадянку України, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,
засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України на 3 роки позбавлення волі.
Також вказаним вироком вирішено долю речових доказів та витрат у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 27 травня 2016 року вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.

Як вбачається з копій судових рішень, ОСОБА_5 засуджено за злочин вчинений за таких обставин. 06 січня 2016 року, близько 21 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , в ході сварки, яка виникла через пропозицію ОСОБА_6 вступити з ним в статевий акт неприродним способом, схопила металеву лопатку та завдала останньому не менше 2 ударів в область голови. Після цього засуджена почала наносити удари по тулубу потерпілого, а саме: не менше ніж 3 удари по лівому та правому плечу, не менше ніж 3 удари по лівій руці та по правій руці, не менше 3 ударів по ногам, від чого той впав на підлогу де пролежав до ранку 07 січня 2016 року.

07 січня 2016 року ОСОБА_5 бажаючи надати останньому первину медичну допомогу, доклавши значних зусиль, почала неодноразово надавлювати на грудну клітину ОСОБА_6 , тим самим намагаючись зробити непрямий масаж серця. Не привівши його до тями - пішла на роботу.
09 січня 2016 року приблизно о 08 годині, за вищевказаною адресою було виявлено труп ОСОБА_6 , з тілесними ушкодженнями у вигляді: множинних подряпин та саден голови, обличчя, шиї, передньої половини грудної клітини, кінцівок; дві забійні рани м`яких тканин голови зліва з розтрощенням вушної раковини; множинні синці та розлиті, зливні крововиливи м`яких тканин голови, кінцівок, множинних переломів ребер, грудини, які в купі відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою викликаного погрожуючого життю стану, яке призвело до смерті потерпілого - травматичного шоку.

У касаційній скарзі захисник просить скасувати постановлені щодо ОСОБА_5 судові рішення та призначити новий розгляд суді першої інстанції. Вказує про неповноту судового розгляду, яка полягає в тому, що суд першої інстанції належним чином не дослідив висновки судовомедичної експертизи № 20, додаткової судовомедичної експертизи №20/1, протоколу проведення слідчого експерименту від 10 січня 2016 року. Крім того, на думку захисника ухвала апеляційного суду також підлягає скасуванню оскільки суд належним чином не розглянув апеляційні скарги. ОСОБА_4 також вказує, що апеляційний суд повторно не дослідив висновків експертизи № 20 та додаткової експертизи № 20/1, протоколу проведення слідчого експерименту та фототаблицю до нього. На її думку апеляційний суд не виклав мотиви і підстави відхилення апеляції, а також не навів докази, якими доводи апеляції спростовувалися.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла до висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 ставить питання про перегляд судових рішень у зв`язку з неповнотою судового розгляду. Зазначена обставини була предметом розгляду суду апеляційної інстанцій та їй дано належну оцінку.
Доводи захисника про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки висновкам судовомедичної експертизи № 20, додаткової судовомедичної експертизи №20/1, протоколу проведення слідчого експерименту від 10 січня 2016 року є безпідставними.
Як вбачається з вироку суд першої інстанції свої висновки про винуватість ОСОБА_5 обґрунтував дослідивши пояснення самої засудженої, яка в повному обсязі визнала свою вину.
Також, в основу вироку покладено висновок судово медичної експертизи № 20, відповідно до якого на трупі ОСОБА_6 09 січня 2016 року виявлені наступні тілесні ушкодження: множенні подряпини та садна голови, обличчя, шиї, передньої половини грудної клітини, кінцівок, дві забійні рани м`яких тканин голови зліва з розтрощенням лівої вушної раковини, множенні синці та розлиті,зливні крововиливи м`яких тканин голови, кінцівок. При внутрішньому дослідженні: розлиті крововиливи в м`які тканини голови зліва, множенні двосторонні переломи ребер, грудини. Утворилися ушкодження від взаємодії з твердими предметами незадовго до смерті або в момент її. Всі тілесні ушкодження окрім переломів ребер і грудини,могли утворитися за декілька годин до настання смерті, можливо на протязі однієї доби. В зв`язку з численністю тілесних ушкоджень, наявністю зливних крововиливів, встановити кількість травмуючи контактів не можливо. Вищевказані тілесні ушкодження могли утворитися від нанесення ударів руками, ногами або іншим предметом, маючим такі властивості. Невиключно, що деякі поодинокі ушкодження, встановлені у потерпілого могли утворитися в наслідок самостійного падіння. Зливні крововиливи в м`які тканини тильної поверхні верхніх кінцівок, можуть свідчити про можливий самозахист. Невиключно, що після отримання всіх тілесних ушкоджень, окрім переломів ребер та грудини, потерпілий міг здійснювати цілеспрямовані дії до втрати свідомості (ходити,повзати). Цей час може рахуватися годинами, можливо доба, точніший час вказати неможливо. Всі тілесні ушкодження, встановлені у ОСОБА_6 , в купі відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою викликаного погрожуючого життю стану, яке призвело до смерті потерпілого травматичного шоку. Враховуючи ступень розвитку трупних явищ та місце знаходження тіла, встановити давність настання смерті важко, але не виключно, що смерть потерпілого могла настати за дві доби до його виявлення. Смерть потерпілого настала від тупої травми голови, тулубу, кінцівок з множеними крововиливами в м`які тканини, множеними переломами ребер, грудини, ускладненою розвитком травматичного шоку та знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.
Крім того, суд першої інстанції посилається на висновок судовомедичної експертизи № 20 /1 від 22 січня 2016 року відповідно до якого забійні рани м`яких тканин голови та садна, синці і зливні крововиливи м`яких тканин могли утворитися від завдання ударів металевою лопаткою, представленою на експертизу в якості речового доказу, або їй подібній. Встановити точну кількість отриманих ударів лопаткою неможливо в зв`язку з їх численністю та зливними крововиливами, які утворилися після нанесення ударів. Тілесні ушкодження, встановлені при експертизі трупа ОСОБА_6 , могли утворитися в час та за обставин вказаних ОСОБА_5 під час слідчого експерименту.
Доводи захисника щодо неналежного розгляду апеляційних скарг її та її підзахисної є безпідставними.
Апеляційним судом встановлено, що засуджена та її захисник не заперечували проти дослідження всіх доказів судом першої інстанції у спрощеній формі, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності цих позицій, а також роз`яснював їм, що вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, відповідно обвинувачена позбавлена можливості оскарження кваліфікації інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, вірно прийшов до висновку, що відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення першої інстанції не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового провадження і дослідження яких було визначено судом недоцільно відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів висновки судів першої та апеляційної інстанцій про винність ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України вважає правильними.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є належним чином вмотивованою та обґрунтованою.
Інших доводів, які були би підставами для зміни чи скасування судових рішень у касаційній скарзі ОСОБА_4 не наведено.

Таким чином, суд касаційної інстанції вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 18 березня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 27 травня 2016 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3