Справа № 203/3103/16-к
У Х В А Л А
21 липня 2016 року м. Дніпропетровськ

Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3
захисника адвоката ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за 001565 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Семенівки Чернігівської області, громадянина України, українця, освіта середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 . раніше судимого 01.06.2016 року Бабушкінським районним судом м. Дніпро за ч.1 ст.309 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття основного покарання з випробуванням строком на 1 рік, обвинуваченого за ч.2 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2016 року до суду надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 за обвинуваченням за ст. 309 ч.2 КК України разом із угодою про визнання винуватості між прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 .

Прокурор в підготовчому судовому засіданні висловив думку про можливість розгляду та затвердження угоди про визнання винуватості шляхом винесення вироку суду.

Підозрюваний ОСОБА_5 просив затвердити укладену ним з прокурором угоду про визнання винуватості, оскільки він повністю визнає свою винуватість та згоден на призначення обумовленого в угоді покарання. Також ОСОБА_5 пояснив, що на його утриманні знаходяться матір, брат та сестра.

Захисник ОСОБА_4 також просив суд затвердити угоду та скасувати заходи забезпечення.

Вислухавши думку учасників провадження та ознайомившись із обвинувальним актом, угодою про визнання винуватості, суд приходить до висновку щодо необхідності відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості та повернення обвинувального акту прокурору на підставі п. 1 ч.3 ст. 314 КПК України, при цьому виходить із наступного.

Так, зі змісту статей 471, 472 КПК вбачається, що сторони угоди зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Однак, слід зазначити, що домовленості сторін угоди при узгодженні покарання, не мають виходити за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст. 65 КК України сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи в тому числі ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винного і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.03.2003 року № 7, визначаючи ступінь тяжкості, суди повинні виходити з класифікації злочинів, а також, із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, характер та ступінь тяжкості наслідків).

Окрім того, п. 2 ч.1 ст. 470 КПК України встановлено, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати характер і тяжкість обвинувачення (підозри).
Суд також зобов`язаний, перевіряючи угоду на відповідність закону, враховувати ступінь тяжкості вчиненого правопорушення.

При цьому, відповідно до пп.1, 2 ч.7 ст.474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

Відповідно до умов зазначеної угоди про визнання винуватості сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_5 за ст. 309 ч.2 КК України у вигляді позбавлення волі на 2 роки, відповідно до ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2016 за ч.1 ст.309 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття основного покарання з випробовуванням строком на один рік, остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, відповідно до ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнити з випробовуванням 2 роки.

Згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 , пред`явлено підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, вчинене повторно.

В той же час відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Суд, вивчивши матеріали кримінального провадження, оцінюючи у сукупності ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема і його суспільну небезпечність, особу винного, і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також, той факт що ОСОБА_5 обвинувачується і незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини, запакованої в 10 окремих пакетів, раніше був засуджений за вчинення аналогічного злочину, що свідчить про систематичність вчинення ним злочинів, пов`язаних із незаконним обігом психотропних речовин, а призначене йому покарання із застосуванням ст.75,76 КК України не виправдало себе та не досягло поставленої мети, приходить до висновку, що призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України обумовленого в угоді є недоцільним, оскільки таке покарання не відповідатиме тяжкості вчиненого ним злочину, його особі і не сприятиме ані його виправленню, ані запобіганню вчиненню нових злочинів іншими особами, а отже не відповідає інтересам суспільства.
Також підставою для відмови у затвердженні угоди відповідно до п.1 ч.7 ст. 474 КПК України є суперечність її умов вимогам цього Кодексу та/або закону.
Окрім того, суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_5 щодо наявності утриманців, оскільки останній не зміг пояснити суду джерела доходів, з яких він утримує трьох осіб.
У зв`язку із викладеним, суд вважає необхідним відмовити у затвердженні угоди від 30.06.2016 року про визнання винуватості між прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 .

Відповідно до п.1 ч.3 ст.314 КПК України, суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу. За таких обставин суд вбачає за необхідне повернути кримінальне провадження прокурору, оскільки до цього зобов`язують вимоги КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. 314, 474 КПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у затвердженні угоди від 30 червня 2016 року про визнання винуватості між прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 .

Повернути кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 309 ч.2 КК України прокурору міста Дніпропетровська для продовження досудового розслідування.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення, можуть бути подані апеляційні скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.
Головуючий ОСОБА_1