У Х В А Л А
Іменем України
10 листопада 2016 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , вивчивши скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого Шевченківського УП Головного управління Національної поліції України в м.Києві ОСОБА_3 ,-
В С Т А Н О В И В:
10 листопада 2016 до суду надійшла скарга ОСОБА_2 , в якій вона просить: поновити їй ( ОСОБА_2 ) строк для подачі скарги; зобов`язати слідчого визнати її ( ОСОБА_2 ) потерпілою у кримінальному провадженні №0011743 та вручити пам`ятку про права та обов`язки потерпілої у кримінальному провадженні №0011743.
Скаргу обгрунтовано тим, що її син ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження та численні черепно-мозкові травми під час перебування в ТВМ-1, міліцією Подільського РУ ГУ МВС України в м.Києві з 01.09.по 04.09.2006р. з продовженням тортур 01.12.2006р., що підтверджується відповідною медичною документацією, в якій зафіксовано тяжкий стан здоровя ОСОБА_4 внаслідок отриманих травм. Після повторного побиття у грудні 2006р. її син став інвалідом 2-ї групи. Заявник вказує, що своїми неправомірними діями міліція завдала їй ( ОСОБА_2 ) душевних страждань, вона доглядає за сином-потерпілим, який внаслідок побиття втратив мову, слух, різко погіршився зір. ОСОБА_2 неодноразово зверталась до слідчого з заявами про визнання її потерпілою по кримінальному провадженню №0011743, в тому числі 22.09.2016р. та 03.10.2016р., однак слідчий вказані заяви проігнорував. При цьому у скарзі не ставиться питання щодо зобовязання слідчого розглянути вказані заяви.
Вивчивши скаргу та долучені до неї документи слідчий суддя приходить до наступного. Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування під час досудового розслідування регламентовано § 1 «Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» Глави 26 КПК України, положеннями ч. 1 ст. 303 якого визначено вичерпний перелік рішень, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора, які підлягають оскарженню на досудовому провадженні.
Так, відповідно до вказаної норми на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування; рішення слідчого про закриття кримінального провадження; рішення прокурора про закриття кримінального провадження; рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим; рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки; рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу.
Таким чином, відповідно до вимог п.7 ч.1 ст. 303 КПК України, під час досудового розслідування, особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим; а відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
Згідно з ч.1-3 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
За наявності достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч.1 цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Разом з тим, гр. ОСОБА_2 до скарги не долучено жодних доказів того, що слідчий виніс постанову про відмову у визнанні потерпілою.
Отже, слідчий суддя дійшов висновку про те, що КПК України передбачає постановлення слідчим або прокурором відповідного рішення лише у разі відмови у визнанні особи потерпілою, в інших випадках права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Питання щодо зобов`язання слідчого вчинити дії саме щодо задоволення заяви ОСОБА_2 про визнання потерпілою особою не може вирішуватися слідчим суддею, оскільки визнання чи невизнання особи потерпілою на етапі подання відповідної заяви належить до повноважень слідчого, прокурора, а слідчому судді може бути оскаржена лише постанова слідчого, прокурора про відмову у визнанні особи потерпілою.
Відтак, можливість вирішення питань, порушених ОСОБА_2 у її скарзі, в порядку, регламентованому § 1 Глави 26 КПК України, не передбачена та виходить за межі компетенції слідчого судді.
При цьому ОСОБА_2 не оскаржує і бездіяльність слідчого щодо нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, а саме: щодо нерозгляду її заяв про визнання потерпілою в порядку та строки, визначені ст.220КПК України.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 304 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.
З огляду на наведене, слідчий суддя прийшов до висновку, що у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого Шевченківського управління Головного управління Національної поліції України в м. Києві ОСОБА_3 слід відмовити.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 392, 393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В :
У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого Шевченківського управління Головного управління Національної поліції України в м. Києві ОСОБА_3 відмовити, а скаргу та долучені до неї матеріали повернути.
На ухвалу слідчого судді про відмову у відкритті провадження може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Слідчий суддя: