АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1884/16 Справа № 189/273/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2016 року м. Дніпро

8 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0000048 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьку, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, в останній раз 19 вересня 2012 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ст. ст. 71, 72 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 липня 2014 року відповідно ст. 2 Закону України «Про амністію» від 8 квітня 2014 року звільненого 18 липня 2014 року від подальшого відбуття покарання,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуття покарання з випробуванням, з іспитовим строком терміном в 2 роки. На підставі п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Провадження № 11-кп/774/1884/16 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 190 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2 .
На вищевказаний вирок першим заступником прокурора Дніпропетровської області принесена апеляційна скарга, в якій останній просить вирок місцевого суду в частині призначення покарання змінити, вважати засудженим ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки та покладенням відповідно до п. п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказує, що вирок в частині призначення покарання підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягав застосуванню.

Автор апеляції посилається на вимоги ст. 69-1 КК України та пункт 6-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», якими визначено, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 КК України, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Прокурором наголошується, що за вироком суду ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, визнав у повному обсязі. До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відніс його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Також, суд, зазначив, що матеріальна шкода відшкодована шляхом повернення викраденого майна, а обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом встановлено не було.

Однак, місцевий суд, за твердженням прокурора, в порушення вищенаведених вимог, призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 3 років позбавлення волі, що призвело до незастосування судом закону, який підлягав застосуванню.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 30 січня 2016 року близько 21:00 години, перебуваючи на залізничному вокзалі, що розташований в смт. Просяна по вул. Залізнична Покровського району Дніпропетровської області, за обставин і у спосіб відображені у вироку, шляхом зловживання довірою, повторно, заволодів телефоном «Nokia X2-02», що належить ОСОБА_8 , вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи становить 209, 70 грн., чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Вислухавши прокурора, яка підтримала подану апеляцію та просила її задовольнити, проаналізувавши доводи, викладені в апеляційній скарзі і співставивши їх з наявними матеріалами кримінального провадження та вимогами закону, колегія суддів вважає, що принесена апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи апеляції прокурора щодо неправильного застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 міри покарання колегія суддів вважає обґрунтованими.

Так, відповідно до вимог ст. 69-1 КК України та роз`яснень, які містяться в п. 6-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в разі застосування ст. 69-1 КК України покарання не повинно перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК. Визначення покарання з дотриманням правил цієї норми закону можливе лише за наявності обставин, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК (з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування або усунення заподіяної шкоди), а також при визнанні підсудним своєї вини та відсутності обставин, що обтяжують покарання.

Як вбачається з вироку, суд, визнавши ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, призначив останньому 3 роки позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, обґрунтовуючи вид та розмір покарання з випробуванням, суд, як на пом`якшуючі покарання ОСОБА_7 обставини, вказав на визнання останнім своєї провини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Вироком також підтверджено, що судом обтяжуючі покарання обставини, встановлені не були.

Отже, місцевий суд об`єктивно навів у вироку підстави для застосування ст. 69-1 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання, однак не застосував правила, передбачені цією нормою закону, оскільки перевищив дві третини максимального строку найбільш суворого виду покарання за ч. 2 ст. 190 КК України.

Враховуючи вказані правила для застосування ст. 69-1 КК України, за ч. 2 ст. 190 КК України, покарання, яке суд мав призначити обвинуваченому ОСОБА_7 , не могло перевищувати 2 роки позбавлення волі.

Таким чином, в зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, вирок відносно ОСОБА_7 підлягає зміні.

На підставі ст. 413 КПК України, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.

Вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком терміном в 2 роки.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області