Справа № 727/498/16-к
Провадження № 1-кп/727/89/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 квітня 2016 року м. Чернівці
Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
за участю захисника ОСОБА_4
за участю потерпілого ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці матеріали кримінального провадження за обвинувальним актам щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, -
за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ст. 185 ч.1, ст.185 ч.2, ст.186 ч.2 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_6 , 07.04.2014 року, перебуваючи в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 , господарську діяльність в якому здійснює приватний підприємець ОСОБА_5 , діючи таємно, протиправно, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю уваги з боку продавця та сторонніх осіб, з верхньої полички незачиненої вітрини, заволодів мобільним телефоном марки «JIAYU-G4» ІМЕІ НОМЕР_1 , білого кольору, вартістю 2800 грн., сховавши його до своєї кишені, після чого вийшов з телефоном з вказаного магазину та розпорядився ним на власний розсуд, чим наніс потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 2800 грн.
Крім того, 04.06.2014 року, в період часу з 17:30 год. по 18:00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 , господарську діяльність в якому здійснює приватний підприємець ОСОБА_5 , діючи повторно, таємно, протиправно, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю уваги з боку продавця та сторонніх осіб, з верхньої полички незачиненої вітрини, заволодів мобільним телефоном марки «JIAYU-G4» ІМЕІ НОМЕР_2 , білого кольору, вартістю 2600 грн., сховавши його до своєї кишені, після чого вийшов з телефоном з вказаного магазину та розпорядився ним на власний розсуд, чим наніс потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 2600 грн.
Крім цього, 15.07.2014 року, о 14:26 год., перебуваючи в торгівельному залі магазину «Мебіус» по вул.Ватутіна, 6 в м.Чернівці, маючи на меті викрадення чужого майна, діючи повторно, протиправно, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю уваги з боку продавця та сторонніх осіб, з верхньої полички незачиненої вітрини, заволодів мобільним телефоном марки «JIAYU-G4» ІМЕІ НОМЕР_3 , вартістю 3200 грн., після чого попрямував до виходу з магазину. Протиправні дії ОСОБА_6 були помічені потерпілим ОСОБА_5 , який з метою запобігання вчинення крадіжки намагався перешкодити обвинуваченому викрасти зазначений телефон та перегородив собою вхід до магазину. Однак ОСОБА_6 відштовхнув потерпілого від дверей магазину, після чого з викраденим мобільним телефоном втік у невідомому напрямку та розпорядився ним на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 3200 грн.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що дійсно 07.04.2014 року, перебуваючи в магазині «Мебіус» по вул.Ватутіна, 6 в м.Чернівці, скориставшись відсутністю уваги з боку продавця та сторонніх осіб, з верхньої полички незачиненої вітрини, заволодів мобільним телефоном марки «JIAYU-G4», білого кольору, який в подальшому сховав до своєї кишені, після чого вийшов з телефоном з вказаного магазину та продав потім у ломбарді, за яку суму коштів не пам`ятає, даними грошима розпорядився на власний розсуд. Також вказав, що 04.06.2014 року, перебуваючи в приміщенні того ж магазину «Мебіус», скориставшись відсутністю уваги з боку продавця та сторонніх осіб, з верхньої полички незачиненої вітрини, заволодів мобільним телефоном марки «JIAYU-G4», білого кольору, який в подальшому сховав до своєї кишені, після чого вийшов з телефоном з вказаного магазину та подарував своєму братові, який в ході досудового слідства розрахувався з потерпілим за даний телефон. Також 15.07.2014 року, прямуючи на Соборну площу з Театральної площі, ОСОБА_6 знову зайшов у магазин «Мебіус» по вул.Ватутіна, 6 в м.Чернівці, та маючи на меті викрадення мобільного телефону, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю уваги з боку продавця та сторонніх осіб, з верхньої полички незачиненої вітрини, заволодів мобільним телефоном марки «JIAYU-G4», після чого поклав телефон собі в кишеню та попрямував до виходу з магазину. Однак його дії були помічені продавцем, який схопив ОСОБА_6 за руку, однак він вирвався і втік з магазину. Підтвердив, що приблизно через тиждень його із цим телефоном виявили працівники міліції. Вказав, що тілесних ушкоджень продавцю ОСОБА_5 він не завдавав, викрадений телефон він в подальшому віддав працівникам міліції. У вчиненому розкаюється, просить його суворо не карати.
Показання ОСОБА_6 , відповідають фактичним обставинам обвинувачення і учасниками процесу не оспорюються.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав, що він є власником магазину, всередині наявні камери відеоспостереження. Підтвердив той факт, що дійсно мали місце дві крадіжки мобільних телефонів з його магазину у вказані в обвинувальному акті дати. При вчиненні третього викрадення мобільного телефону 15.07.2014 року, в магазині перебували ще троє сторонніх покупців. При цьому, він помітив крадіжку телефона ОСОБА_6 та відразу намагався завадити обвинуваченому вийти з магазину з телефоном, однак той вирвався та втік. Підтвердив також, що викрадені телефони йому в подальшому було повернуто, цивільний позов він до обвинуваченого не заявляв, на даний час претензій матеріального характеру до обвинуваченого він не має.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
ОСОБА_6 та його захисник погодились на скорочений порядок судового слідства, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту, допиту потерпілого, та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його як особу, пояснивши, що таке рішення є добровільне і наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України їм зрозумілі.
Суд з`ясував думку учасників судового провадження про те, які докази треба дослідити та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюються доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясував правильне розуміння обвинуваченим, його захисником та іншими учасниками кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
На підставі викладеного, суд вважає, що дії ОСОБА_6 , органами досудового розслідування за ч.1 ст.185 КК України та за ч.2 ст.185 КК України кваліфіковані правильно, оскільки обвинувачений вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) та, відповідно, таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно. А також дії ОСОБА_6 органами досудового розслідування за ч.2 ст.186 КК України кваліфіковані правильно, оскільки обвинувачений вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Зокрема, суд враховує, що скоєні обвинуваченим злочини відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів.
Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він є особою в силу ст.89 КК України раніше не судимою, перебуває на диспансерному обліку у Чернівецькій обласній психіатричній лікарні з діагнозом помірно виражений розлад особистості та поведінки, на обліку в лікаря-нарколога не перебуває.
Згідно Висновку судово-психіатричного експерта №26 від 18.01.2016 року підекспертний ОСОБА_6 на даний час виявляє ознаки органічного розладу особистості. Вищезазначені зміни психіки позбавляють підекспертного ОСОБА_6 можливості в повній мірі віддавати звіт своїм діям та керувати ними. На період часу, до якого відноситься інкриміноване підекспертному діяння, ОСОБА_6 ознак хронічного психічного захворювання та ознак будь-якого іншого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності також не виявляв, а виявляв ознаки органічного розладу особистості, він не міг у повній мірі віддавати собі звіт своїм діям та керувати ними, що відповідає юридичній категорії обмеженої осудності. За своїм психічним станом на даний час, під експертний ОСОБА_6 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем перебування.
При цьому, пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» визнано правильною практику тих судів, які, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановлюють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.

Пунктом 7 вказаної постанови Пленуму ВСУ передбачено, що з огляду на те, що надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких саме і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК), судам слід враховувати, що до осіб, визнаних обмежено осудними, у разі потреби може застосовуватися лише цей вид примусових заходів медичного характеру. Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним особам у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд також визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину, на даний час вчинив ряд корисливих злочинів, які належать до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 , не можливо без реального відбування покарання, підстав для застосування до нього вимог ст.ст. 75, 76 КК України немає.
Разом з тим, враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочинів, потерпілий не має до нього претензій матеріального характеру, а також враховуючи хворобливий стан його психічного здоров`я, що є також пом`якшуючою обставиною, суд вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_6 доцільно застосувати вимоги ст.69 КК України та призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.186 КК України, а саме у вигляді 2-х років та 6 місяців позбавлення волі.
А також на підставі викладеного суд вважає за доцільне на підставі ст.94 КК України застосувати до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.
В порядку ст. 100 КПК України підлягає вирішенню доля речових доказів.
Керуючись ст.94 КК України; ст.ст. 368 - 370, 373, 374 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання:
за ч.1 ст. 185 КК України у вигляді 120 годин громадських робіт;
за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2-х років обмеження волі;
за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням вимог статті 69 КК України у вигляді 2-х років 6-ти місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити до відбуття ОСОБА_6 покарання у вигляді двох років та шести місяців позбавлення волі.
На підставі ст.94 КК України застосувати до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишити у вигляді домашнього арешту.
Речові доказ по кримінальному провадженню, а саме: мобільний телефон марки «JY-G4» ІМЕІ НОМЕР_4 та мобільний телефон марки «JY-G4» ІМЕІ НОМЕР_1 , які згідно постанови слідчого від 17.07.2014 року визнані речовими доказами по кримінальному провадженню та згідно розписки передані на зберігання потерпілому ОСОБА_5 залишити за належністю потерпілому ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Чернівці.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1