Справа № 289/571/16-к
Номер провадження 1-кп/289/68/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.06.2016 року м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000132 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця з/совхоз Двуречний Єсільського району Тургайської області Казахстан, громадянина України, освіта середня, не одруженого, працюючого робітником по подвір`ю ТОВ «Меріла Інвест» м. Київ, проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта середня, одруженого, не працюючого, раніше не судимого;
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Макарів Київської області та мешканця АДРЕСА_3 , громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

- 22.07.2015 року Радомишльським районним судом по ч. 3 ст. 185 КК України на строк 3 роки позбавлення волі. Згідно ст. 75 КК України від покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
27.02.2016 року приблизно о 15 годині ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебували на територій колишнього тракторного стану, де здійснює свою господарську діяльність ТОВ «ВТО «Будівельник», який знаходиться поблизу с.Раковичі Радомишльського району Житомирської області та побачили металеві труби, які лежали на землі без нагляду. Після чого, домовившись між собою, вони вирішили вчинити крадіжку металевих труб.

За попередньою змовою між собою ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (який діяв повторно, так як є судимим за вчинення крадіжки чужого майна), реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна та переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом вільного доступу таємно викрали металеву трубу довжиною 3 м, діаметром 299 мм, товщина стінки 10 мм, що належить ТОВ «ВТО «Будівельник» вартістю 5820 грн. Після чого завантажили трубу до автомобіля марки ЗАЗ 110307 р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 та залишили місце вчинення злочину, викраденим розпорядилися на власний розсуд, своїми діями заподіяли ТОВ «ВТО «Будівельник» матеріальну шкоду на суму 5820 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 наступного дня - 28.02.2016 року, близько 13 години, достовірно знаючи, що поблизу с. Раковичі Радомишльського району на території колишнього тракторного стану без нагляду знаходиться демонтована металева конструкція (металеві труби), домовилися між собою знову вчинити крадіжку металевої труби. Реалізуючи свій злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних дій, умисно, повторно, за попередньою змовою між собою 28.02.2016 року приблизно о 14 годині ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 приїхали на автомобілі ЗАЗ 110307 р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , на територію колишнього тракторного стану поблизу с. Раковичі та шляхом вільного доступу таємно викрали металеву трубу довжиною 3 м, діаметром 299 мм, товщина стінки 10 мм, що належить ТОВ «ВТО «Будівельник» вартістю 5820 грн., після чого завантажили її на вказаний автомобіль ЗАЗ та залишили місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяли ТОВ «ВТО «Будівельник» матеріальну шкоду на суму 5820 грн.

Таким чином ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 заподіяли ТОВ «ВТО «Будівельник» матеріальну шкоду на загальну суму 11640 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю і розповів, що на територій колишнього тракторного стану, який знаходиться поблизу с. Раковичі Радомишльського району Житомирської області він перебував разом із ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та побачили металеві труби, які лежали на землі без нагляду. У них виник умисел на викрадення цих труб з метою здати їх на металобрухт. Так, домовившись, вони 27.02.2016 року та наступного дня 28.02.2016 року на автомобілі ЗАЗ 110307 р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , приїхали на територію колишнього тракторного стану і викрали 2 труби, які в подальшому здали на металобрухт на загальну суму 600 грн., якими розпорядилися на власний розсуд. У скоєному щиро розкаюється, просить суд суворо не карати, завдану матеріальну шкоду відшкодували повністю.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та надав суду пояснення, аналогічні зазначеним у вироку. Щиро розкаявся, матеріальну шкоду відшкодовано, просить суд суворо не карати.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 також свою вину визнав в повному обсязі і дав аналогічні попереднім пояснення. При цьому пояснив, що при вчиненні крадіжки він вважав, що труби нікому не належать бо лежали на землі без нагляду та охорони.

Представник потерпілого ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, претензій до обвинувачених не має.

Оскільки обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та інші учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи і, як встановлено судом, правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за викладеним фактом за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадання чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за викладеним фактом за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за викладеним фактом за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.

Згідно до ст.337 КПК України суд діє лише в межах висунутого обвинувачення.

Вирішуючи питання про призначення покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь та характер суспільної небезпеки діяння, вчиненого обвинуваченими, всі обставини по справі в їх сукупності, особу обвинувачених, які щиро розкаялися у вчиненому, сприяли розкриттю злочину, вину визнали повністю - суд визнає ці обставини пом`якшуючими покарання.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , ОСОБА_6 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , суд вважає рецидив злочинів згідно п.1. ч.1 ст. 67 КК України.

Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , при цьому встановлено, що він раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, працює робітником по подвір`ю ТОВ «Меріла Інвест», за місцем роботи характеризується позитивно, за місцем реєстрації на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не одружений, матеріальна шкода потерпілому відшкодована, інших відомостей не добуто.

Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , при цьому встановлено, що він раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, за місцем реєстрації на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризуються посередньо, матеріальна шкода потерпілому відшкодована, інших відомостей не добуто, підсудними та іншими учасниками судового провадження не надано.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про можливість застосування до них покарання у мінімальних межах санкції статті та їх виправлення без відбування покарання, при застосуванні ст.ст.75,76 КК України - звільнення від відбування покарання з випробуванням на і покладанням обов`язків, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім в якості кари за скоєне, для виправлення та попередження нових злочинів.

Застосування більш суворих розмірів покарання або ізоляції від суспільства, за конкретних обставин справи і поведінки обвинувачених, суд визнає явно не справедливим і достатніх підстав для цього не вбачається, так само як і для застосування правил ст.69 КК України.

Щодо особи обвинуваченого ОСОБА_5 судом встановлено, що він офіційно не працевлаштований, за місцем реєстрації на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно.

Суд при призначенні покарання ОСОБА_5 враховує зокрема те, що шкода потерпілому відшкодована в повному обсязі, обвинувачений був судимий 22.07.2015 року Радомишльським районним судом Житомирської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік, ніяких висновків для себе не зробив і під час іспитового строку вчинив новий злочин, тому суд приходить до переконання про не можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, тому йому потрібно призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з подальшими змінами та доповненнями) у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

За роз`ясненнями, що містяться в п.10 згаданої Постанови, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК, відповідно до якої, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

В той же час суд враховує, що злочин вчинений обвинуваченими є злочином середньої тяжкості, являється суспільно небезпечним, оскільки посягає на право власності. Однак мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Речові докази по справі вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст.368-371,373-374, 376 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, призначивши йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо він протягом 1-річного іспитового строку не вчинить новий злочин і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до п.2,3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, призначивши йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо він протягом 1-річного іспитового строку не вчинить новий злочин і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до п.2,3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ст.185 ч.2 КК України і призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати покарання за вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 22.07.2015 року та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили обрати у виді тримання під вартою, взявши під варту в залі суду і строк покарання рахувати з дня взяття його під варту, а саме з 01.06.2016 року.
Речові докази по справі: дві металеві труби по 3 метри кожна та автомобіль марки ЗАЗ 110307 р.н. НОМЕР_1 залишити власникам.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1