№ 5 3235 ск 16
Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула в судовому засіданні 25 квітня 2016 року в м. Києві касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 23 лютого 2016 року.

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 листопада 2015 року

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 вересня 2013 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 вересня 2013 року, визначено остаточне покарання 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

Крім того, вказаним вироком засуджено ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 23 лютого 2016 рокувирок суду першої інстанції залишено без змін.
За вироком суду, ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він у період часу з 9 березня 2014 року по 13 березня 2014 року, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , здійснив вісім епізодів таємного викрадення чужого майна, шляхом проникнення до приміщень, завдавши потерпілим матеріальну шкоду на загальну суму 33 172 грн. 50 коп.

У касаційній скарзі засуджений порушує питання про зміну судових рішень у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок суворості. При цьому посилається на те, що суди не врахували у повній мірі особу засудженого та всі обставини, які суттєво знижують суспільну небезпеку вчинених злочинів, в результаті чого йому призначено занадто суворе покарання. Просить застосувати щодо нього положення ст. 69 КК України та пом`якшити покарання.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доводи касаційної скарги засудженого про порушення щодо нього загальних засад призначення покарання, на думку колегії суддів, є непереконливими.

Як убачається з наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, при призначенні засудженому покарання суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів та дані про особу засудженого.

Так, обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_4 та призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі, суд виходив з того, що засуджений характеризується позитивно, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вчинив ряд злочинів у період іспитового строку. Також, судом враховано конкретні обставини вчинення злочинів. Обставини, які пом`якшують покарання засудженому, судом визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, молодий вік засудженого. Обставин, які обтяжують покарання засудженому, в ході судового розгляду не встановлено.

Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, у тому числі і ті на які засуджений посилається у своїй касаційній скарзі, суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення та перевиховання засудженого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, та правильно призначив покарання у виді позбавлення волі у мінімальній межі, передбаченій санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, без застосування положень ст. 69 КК України.

На думку колегії суддів, суд призначаючи засудженому ОСОБА_4 покарання, вимог статей 65-67 КК України не порушив, оскільки призначене йому покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, всім обставинам кримінального провадження і є необхідним для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, як це передбачено ст. 65 КК України.

Підстав вважати призначене засудженому ОСОБА_4 покарання явно несправедливим через його суворість не вбачається, як і не вбачається підстав для застосування положень ст. 69 КК України, про що зазначає засуджений у касаційній скарзі.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 23 лютого 2016 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3