печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6707/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2016 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді і просить скасувати постанову старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 від 29 січня 2016 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0002428; зобов`язати старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 визнати ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0002428. Скарга обгрунтована наступним. Слідчий відділ слідчого управління Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002428 щодо втрати документів, які знаходилися в особовій справі співробітника Служби безпеки України ОСОБА_4 № 1214, за ч. 1 ст. 329 КК України.

27 січня 2016 року ОСОБА_6 звернувся до старшого слідчого в особливо важливих справах Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 з заявою про залучення до провадження як потерпілого . 29 січня 2016 року постановою слідчого у визнанні потерпілим було відмовлено , копія якої була отримана представником ОСОБА_6 - 05 лютого 2016 року. Відповідно до Інструкції про порядок обліку кадрів у Службі безпеки України у особовій справі працівника СБ України містяться біографічні, облікові дані стосовно проходження ним усієї служби у цьому відомстві, а також інші дані про працівника. Відтак, у особовій справі № 1214 не може бути документів, в яких не згадується ОСОБА_7 . ОСОБА_4 або до яких ОСОБА_4 не має стосунку. Частиною 2 ст. 21 Закону України «Про інформацію» встановлено, що конфіденційною є інформація про фізичну особу. Відтак будь-який документ, в якому міститься П.І.Б. особи, вважається таким, що містить конфіденційну інформацію. З цього випливає, що в матеріалах особової справи № 1214 не може бути документів, які би не були конфіденційною інформацією ОСОБА_4 .

Відповідно до статей 2, 5 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу відповідною особою. Згідно з роз`ясненням Міністерства юстиції України від 21.12.2011 року «Деякі питання практичного застосування Закону України «Про захист персональних даних» відомості, що містяться в особових справах працівників, є персональними даними.

З вищезазначених норм випливає, що саме особа на власний розсуд визначає, чи відноситься інформація щодо/про неї до конфіденційної та/або до персональних даних.

Окрім того, з наявних у матеріалах досудового розслідування №0002428 внутрішніх описів втрачених матеріалів можна зробити висновок про віднесення цих матеріалів до конфіденційних або таких, що містять персональні дані ОСОБА_4 .

Частиною 3 ст. 34 Конституції України передбачено, що право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію може бути обмежене законом в інтересах захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно.

Таким чином, внаслідок втрати документів з особової справи № 1214 неправомірно було поширено конфіденційну інформацію та персональні дані ОСОБА_4 . Тим самим - порушено право на обмеження доступу до конфіденційної інформації (персональних даних) ОСОБА_4 .

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 2 цієї Постанови встановлено, що спір про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядається у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, наприклад, ст. 31 Закону «Про інформацію».

Таким чином, внаслідок втрати конфіденційних документів, що містилися в особовій справі № 1214, ОСОБА_4 було заподіяно моральну шкоду.

Слідчий ОСОБА_8 під час судового розгляду заперечував проти задоволення скарги, вказуючи наступне . Головною військовою прокуратурою Генеральної прокуратури України 03.11.2015р. у Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження №0002428 за фактом недотримання посадовими особами СБ України вимог нормативно-правових актів України у сфері охорони державної таємниці, що призвело до втрати окремих матеріалів особової справи №1214 з грифом секретності «Таємно» та за фактом оприлюднення окремих документів вказаної особової справи у мережі «Fасеbоок» на офіційній сторінці СБ України за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 328 та ч. 1 ст. 329 КК України.

28.01.2016 до Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України надійшла заява ОСОБА_4 , в якій він просив визнати його потерпілим у кримінальному провадженні №0002428.

29.01.2016, за результатами розгляду вказаної заяви винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні у зв`язку з тим, що підстав для такого визнання на даний час не вбачається. Підстави та мотиви відмови у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0002428, викладені у постанові, які повністю підтримуються на даний час. Окрім того, скарга ОСОБА_4 зводиться до того, що внаслідок втрати конфіденційних документів, що містилися в особовій справі №1214 ОСОБА_4 , останньому було заподіяно моральну шкоду, так як поширено конфіденційну інформацію та персональні дані про нього. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, у рішенні у справі «Видавничий дім «Аксель Шпрінгер» проти Німеччини вказав, що в той час як приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, то публічних осіб така норма не стосується. Предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні є також факт оприлюднення 24.10.2014 в мережі «Fасеbоок» на сторінці Служби безпеки України чотирьох документів з особової справи №1214 ОСОБА_4 , на трьох з яких був проставлений гриф секретності «Таємно». Вказані документи завантажені від імені ОСОБА_4 . Окрім того, безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 329 КК України, виступають суспільні відносини з охорони державної таємниці в різних сферах діяльності держави, що можна охарактеризувати як відносини інформаційної безпеки. У ст. 1 ЗУ «Про державну таємницю», державна таємниця визначається як вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою. При посяганні на цей об`єкт може заподіюватися шкода військовому, економічному, науковому потенціалу держави, а не окремій фізичній особі.

Слідчий суддя вислухавши адвоката та слідчого, вивчивши та оцінивши надані ними пояснення, прийшов до наступного висновку.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Згідно ст. 60 КПК України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим. Заявник має право: 1) отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; 2) подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи; 3) отримати інформацію про закінчення досудового розслідування.

Із наданих сторонами пояснень та наданих матеріалів слід дійти висновку про те, що слідчим безпідставно відмовлено у визнанні заявника ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0002428, оскільки із встановленого вбачається достатність підстав стверджувати про можливе заподіяння моральної шкоди кримінальним правопорушенням, що розслідується, ОСОБА_4 .

З огляду на вказане скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 55,303,304,306,307,309 КПК України, слідчий суддя -
У Х В А Л И В :
скасувати постанову старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 від 29 січня 2016 року про відмову у визнанні потерпілим.

Зобов`язати старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 або іншого, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002428, вручити ОСОБА_4 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1