Справа № 455/608/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/568/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Яремча, Івано-Франківської області, громадянина України, українця, з базовою вищою освітою, військовозобов`язаного, одруженого, непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 , до скоєння злочину по справі судимості немає, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 16 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:
вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 16 березня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України цей вирок і вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 20 січня 2016 року визначено до самостійного виконання.

Строк покарання рахувати з дня вступу вироку в законну силу.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 02 березня 2015 року, близько 20 години 20 хв., в АДРЕСА_2 , з метою заволодіння чужим майном, підбіг до ОСОБА_8 і силою потягнув за сумку, яку вона переносила на правому плечі, і в якій знаходилися її особисті речі - гроші в сумі 740 гривень 00 копійок, два флеш-носії інформації, окуляри, зарядний пристрій до мобільного телефону, парфуми "Bella Belare", дві картки Приватбанку, одна картка Ощадбанку та паспорт громадянина України на її ім`я, після чого бризнув в обличчя потерпілій невідомою речовиною з балончика, спричинивши їй фізичний біль, внаслідок чого ОСОБА_8 впала на землю та почала кричати, однак, ОСОБА_6 сильніше потягнув за сумку та відкрито заволодів нею, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 2200 гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з зазначеним вироком в частині призначеного покарання, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Вважає вирок занадто суворим та таким, що за своєю суворістю не в повній мірі відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі.

Мотивуючи свої апеляційні вимоги, зазначає, що ним вчинено кілька грабунків, за що щиро розкаюється і зобов`язується так більше не вчиняти. Посилається на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 20 січня 2016 року, за яким його засуджено до позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців та, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком на 2 роки, який він сумлінно виконує. Зазначає, що у вчиненому щиро розкаюється, шкоду потерпілій відшкодував у повному обсязі, вибачився перед нею, потерпіла до нього претензій не має, вибачила йому, зробив для себе відповідні висновки та твердо і безповоротно став на шлях виправлення. Звертає увагу на виховання ним трьох дітей, проживання у сільській місцевості, у зв`язку з чим відсутня можливість працевлаштування, позитивну характеристику за місцем проживання, те, що ні до вчинення цього злочину, ні після до адміністративної відповідальності не притягувався та судимості не мав.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, проаналізувавши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що у задоволенні такої необхідно відмовити, а вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

У судове засідання не з`явилися потерпіла ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_6 та захисник обвинуваченого ОСОБА_9 , які були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення, тому колегія суддів вважає, що, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню судового розгляду. Крім того, в апеляційній скарзі не погіршується становище обвинуваченого, що, в порядку ч. 4 ст. 401 КПК України, дає підстави розглядати дану справу без участі ОСОБА_6 .
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Враховуючи те, що в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 порушується питання про скасування вироку лише в частині призначеного покарання та ухвалення нового у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного, колегія суддів, керуючись п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №1 "Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку" та ст. 404 КПК України не наводить доводів на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікації дій останнього.

Щодо призначеного ОСОБА_6 покарання, то обґрунтуваннями позиції колегії суддів є:

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання :

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частина 2 ст. 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Як вбачається з вироку суду, при призначенні покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким злочином, особу винного, який позитивно характеризується по місцю проживання, одруженого, такого, що має на утриманні малолітню дитину, а також з дружиною виховує її двоє малолітніх дітей, не займається суспільно-корисною працею, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 , є його активне сприяння розкриттю злочину, визнання ним вини.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведені обставини, а також відсутність претензій з боку потерпілої, його матеріальні труднощі, оскільки він ніде не працює, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_6 може бути виправлений і перевихований мінімальним розміром покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Колегія суддів не бере до уваги позицію апелянта стосовно наведення вироку суду за аналогічні діяння, оскільки в Україні відсутній інститут прецедентного права. Крім того, доводи апеляційної скарги стосовно сумлінного виконання такого, колегія суддів вважає безпідставними.

Разом з тим, колегія суддів вважає вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 про призначення щодо нього покарання з урахуванням ст. 75 КК України, а саме призначення покарання з випробуванням, необґрунтованими та не погоджується з такими.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, прийде до висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування такого з випробуванням.

Згідно абзацу 2 пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12 червня 2009 року, рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

На думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції щодо призначення ОСОБА_6 , покарання без застосування при цьому ст. 75 КК України прийнято з дотриманням вищезазначених норм закону. Крім того, у матеріалах справи відсутні переконливі доводи того, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливе без позбавлення волі реально. Тому доводи апеляційної скарги стосовно цього необхідно відхилити.

Колегія суддів вважає, що немає підстав враховувати характеризуючі дані особи, на які посилається обвинувачений ОСОБА_6 як на обставини, що повинні бути враховані як пом`якшуючі при призначенні покарання з застосуванням ст. 75 КК України, оскільки такі вже були враховані судом при призначенні покарання, найнижчого, що передбачене санкцією статті.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з тим, що призначене Галицьким районним судом м. Львова покарання ОСОБА_6 буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Отже, колегія суддів приходить переконання, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, та таким, що відповідає нормам чинного законодавства.

Враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 наявність обставин, що пом`якшують покарання відсутність обставин, що обтяжують покарання, з урахуванням конкретних обставин справи, колегія суддів приходить до переконання про залишення вироку суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення,

Вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4