печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2016 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_3 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_4 , про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В :
25 березня 2016 року в провадження слідчого судді надійшло клопотання слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 , а саме:

- 1/ 2 (одну другу) частку гаража № НОМЕР_1 , який знаходиться на території гаражного кооперативу «Автолюбитель», що розташований по вул. Курчатова, 64 в м. Рівне;

- квартиру АДРЕСА_1 ;

- квартиру АДРЕСА_2 .

Обґрунтовуючи подане клопотання, сторона кримінального провадження вказує, що слідчим управлінням прокуратури Київської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000126 від 09.03.2016 за фактом вимагання неправомірної вигоди посадовими особами Баришівської РДА, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що голова Баришівської районної державної адміністрації Київської області ОСОБА_5 за пособництва начальника юридичного відділу апарату Баришівської районної державної адміністрації Київської ОСОБА_6 вимагає від директора ТОВ «УБА-АГРОСВІТ» ОСОБА_7 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів за укладення з останньою договорів оренди земельних ділянок, які розташовані на території Баришівського району Київської області.

14.03.2016 року у період з 18 год 40 хв по 18 год 50 хв ОСОБА_5 , перебуваючи в салоні автомобіля марки «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності на який зареєстроване за ОСОБА_8 , та яким керував, відповідно до раніше розробленого злочинного плану, ОСОБА_6 , на автомобільній дорозі «смт. Барищівка с. Бзів», що розташована на території Баришівського району Київської області, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, за пособництва ОСОБА_8 , одержав від ОСОБА_9 неправомірну вигоду в розмірі 200 000,00 грн за укладення договорів тимчасового використання земельних ділянок для здійснення сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Волошинівської, Бзівської та Коржівської сільських радах Баришівського району Київської області за межами населених пунктів між Баришівською районною державною адміністрацією Київської області та ТОВ «Уба-Агросвіт» строком на 3 роки.

14.03.2016 року о 19 год 00 хв ОСОБА_5 відразу після вчинення інкримінованого йому в вину кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, затримано в порядку ст. 208 КПК України, про що складено відповідний протокол.

На момент подання клопотання в ході досудового розслідування зібрано достатньо доказів для повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Санкція ч. 3 ст. 368 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна та спеціальної конфіскації.

Згідно інформації відділу державної адміністрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві 23.09.1993 за № 1185 між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано шлюб.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкта нерухомого майна ОСОБА_11 належить квартира АДРЕСА_2 та ОСОБА_5 належить квартира АДРЕСА_1 , а також 1/ 2 частка гаража № НОМЕР_1 , який знаходиться на території гаражного кооперативу «Автолюбитель», що по вул. Курчатова, 64, в м. Рівне.

Посилаючись на те, що з метою забезпечення збереження майна та в подальшому можливої його конфіскації виникла необхідність у накладенні арешту на майно ОСОБА_5 , слідчий просив клопотання задовольнити.

Слідчий суддя, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна визнав можливим розгляд клопотання здійснювати без повідомлення власників майна.

Заслухавши слідчого, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

Судовим розглядом встановлено, що слідчим управлінням прокуратури Київської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000126 від 09.03.2016 за фактом вимагання неправомірної вигоди посадовими особами Баришівської РДА, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

В ході здійснення досудового розслідування 15.03.2016р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.03.2016р. відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 500 мінімальних розмірів заробітної плати, що становить 689000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження являється арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Санкцією ч. 3 ст. 368 КК України передбачено додаткове альтернативне покарання у виді конфіскації майна.

Частиною ч. 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно.

Крім того, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

З огляду на обставини ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, представлених доказів за матеріалами клопотання в їх сукупності, враховуючи те, що майно перебуває у власності підозрюваного, до якого можуть бути застосовані заходи кримінально-правового характеру, слідчий суддя з метою забезпечення кримінального провадження та можливого застосування до підозрюваного конфіскації майна, запобігання можливості його приховування та зникнення, розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також враховуючи правову підставу для арешту майна та наслідки арешту майна для інших осіб, вважає наявними підстави для накладення арешту на майно, яке належить на праві власності підозрюваному, а саме, на 1/2 (одну другу) частку гаража № НОМЕР_1 , який знаходиться на території гаражного кооперативу «Автолюбитель», що розташований по вул. Курчатова, 64 в м. Рівне, та квартиру АДРЕСА_1 .

Разом з тим, слідчий суддя відповідно до ст. 73 Сімейного кодексу України не вбачає підстав для накладення арешту на цілу квартиру АДРЕСА_2 , а тільки на її 1/ 2 частку за наступних підстав.

За даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкта нерухомого майна зазначена квартира належить дружині ОСОБА_5 - ОСОБА_11 .

Відповідно до інформаційної довідки відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 21.03.2016р. шлюб між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 23.09.1993р., та даних про його розірвання відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Відповідно до положень ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги містяться в ст. 60 Сімейного кодексу України.

Крім того, відповідно до ч. 1, 3 ст. 369 ЦПК співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними та мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном.

Згідно із ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст.73 Сімейного кодексу України за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Враховуючи, що квартира АДРЕСА_2 , перебуває у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , та накладення арешту на частку майна, яка належить дружині підозрюваного ОСОБА_5 , може призвести до порушення прав та свобод особи, яка не є стороною кримінального провадження, слідчий суддя вважає за необхідне накласти арешт саме на 1/ 2 частку квартири, яка належить саме ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України,

У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , а саме:

- 1/2 (одну другу) частку гаража № НОМЕР_1 , який знаходиться на території гаражного кооперативу «Автолюбитель», що по вул. Курчатова, 64 в м. Рівне;

- квартиру АДРЕСА_1 ;

- 1/ 2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_2 .

В іншій частині у задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1