Ухвала
іменем україни
23 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань під № 0000078, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, - ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 09 грудня 2015 року щодо

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Запоріжжя, зареєстрованого та

проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за ст. 242 ч. 2 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

у касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, в обґрунтування своєї позиції зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 412 КПК України, а рішення про відсутність в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 242 ч. 2 КК України, є передчасним. Вказує на порушення вимог ст. 439 КПК України допущені судом апеляційної інстанції, оскільки при новому розгляді не виконано вказівки суду касаційної інстанції, зазначені в ухвалах ВССУ від 07 жовтня та 22 жовтня 2015 року.

Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 09 грудня 2013 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 242 ч. 2 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі статей 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік і на нього покладено відповідні обов`язки.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину за наступних обставин. Так, ОСОБА_6 , будучи зареєстрованим як фізична особа - підприємець, 23 березня 2012 року на підставі договору найму (оренди) нерухомого майна, укладеного між ним і Володимирівською сільською радою Запорізького району Запорізької області особі голови ОСОБА_8 , прийняв у строкове платне користування насосні станції №№ 1 і 2 з мережами та обладнанням, розташованими по АДРЕСА_2 у тому ж селищі.

Після чого ОСОБА_6 без дозволу на спеціальне водокористування в порушення правил охорони вод, встановлених ст. 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та статей 44, 48, 49 Водного кодексу України в період із 26 квітня по 08 серпня 2012 року здійснював водозабір з річки Дніпро, в результаті чого незаконно добув 507 500 м3 води, що спричинило тяжкі наслідки державі у вигляді матеріальних збитків на суму 14 489 125 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 09 грудня 2015 року вказаний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 скасовано, кримінальне провадження щодо нього закрито за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 242 ч. 2 КК України, позов прокурора залишено без розгляду.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора про обґрунтованість касаційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Зі змісту положень ст.ст. 418 ч. 2, 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. При скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку.

При цьому, відповідно до положень ст. 439 КПК України суд апеляційної інстанції після скасування ухвали судом касаційної інстанції здійснює судове провадження згідно із загальними вимогами, передбаченими цим Кодексом, в іншому складі суду, та з врахуванням вказівок суду касаційної інстанції, які є обов`язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 був засуджений вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 09 грудня 2013 року за ст. 242 ч. 2 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.
Цей вирок був предметом перегляду суду апеляційної інстанції і ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07 лютого 2014 року скасований, а кримінальне провадження закрито за відсутністю в діянні ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ст. 242 ч. 2 КК України.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2014 року зазначена ухвала суду апеляційної інстанції була скасована з призначенням нового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції. При цьому, суд касаційної інстанції вказав про необхідність дати належну оцінку наявним в матеріалах провадження доказам та висновкам суду першої інстанції щодо наявності у діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ст. 242 ч. 2 КК України.

Після чого, суд апеляційної інстанції провів новий розгляд та 15 травня 2015 року постановив ухвалу, якою скасував обвинувальний вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 09 грудня 2013 року щодо ОСОБА_6 і закрив провадження за відсутністю в діях останнього складу злочину, передбаченого ст. 242 ч. 2 КК України.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2015 року вказану ухвалу суду апеляційної інстанції за касаційною скаргою прокурора скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції. В обґрунтування такого рішення, суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд не виконав вказівки суду касаційної інстанції, надані при скасуванні попередньої ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 07 лютого 2014 року, та постановив рішення з порушенням вимог ст. 439 КПК України, яке не відповідає вимогам законності. Зокрема, касаційним судом зазначено, що Апеляційний суд Запорізької області довільно розтлумачив диспозицію частини 2 статті 242 КК України та не дав належної оцінки обставинам кримінального провадження у їх сукупності.
Судом першої інстанції встановлено, що у період з 26 квітня 2012 року до 08 серпня 2012 року ОСОБА_6 , використовуючи насосні станції №№ 1, 2 з мережами та обладнанням, без належного дозволу на спеціальне водокористування самовільно здійснював водозабір з річки Дніпро, що не заперечувалось учасниками процесу. Фактичний об`єм води, використаний ОСОБА_6 самостійно без дозвільних документів, визначався стороною обвинувачення на підставі завіреної належним чином довідки, наданої суб`єктом господарювання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 . При цьому, збитки, обумовлені самовільним використанням водних ресурсів, були визначені з урахуванням роз`яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» від 10 грудня 2004 року № 17, та відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища № 389 від 20 липня 2009 року.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційним судом не виконано вказівки суду касаційної інстанції, належним чином не перевірено вищезазначених обставин щодо порушення ОСОБА_6 правил охорони води, чим порушено вимоги ст. 439 КПК України.
Крім того, апеляційний суд, прийнявши рішення про скасування вироку та закриття кримінального провадження, не вирішив долю речових доказів, як того вимагає ст. 374 КПК України.

Таким чином, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами ст. 438 ч. 1 п. 1 КПК України є підставою для скасування такого рішення. Доводи касаційної скарги прокурора в цій частині є обґрунтованими і в цій частині скарга підлягає задоволенню.

За таких обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга задоволенню частково. Інші доводи касаційної скарги прокурора, а також доводи апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого підлягають перевірці при новому розгляді в суді апеляційної інстанції.

При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 09 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ___________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3