Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/461/15-к

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2016 року м. Олевськ
Олевський районний суд Житомирської області в складі :
головуючого-судді ОСОБА_1
з участю: прокурора ОСОБА_2
захисника ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому судовому в залі суду м. Олевська кримінальне провадження з угодою про визнання винуватості по обвинуваченню :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Копище Олевського району Житомирської області, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.3, ст.15, ч.3 ст. 332, ч.3 ст. 332 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Так, наприкінці грудня 2014 року ОСОБА_6 , діючи у складі організованої спільно з ОСОБА_7 групи, за участю ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , відповідно до відведеної йому ролі, для реалізації спільного умислу та досягнення кінцевої мети наміченого плану, відомого всім учасникам організованої групи, підшукав чотирьох іноземців, а саме студентів Гродненського державного професійно-технічного коледжу приладобудування (м. Гродно, Республіка Білорусь), які бажали за матеріальну винагороду, незаконно, поза пунктами пропуску перетнути державний кордон України з Республікою Білорусь, та надав дану інформацію ОСОБА_7 з метою організації їх незаконного переправлення через державний кордон України, в тому числі визначення місця та часу переправлення.
З метою реалізації спільного умислу та досягнення кінцевої мети учасників організованої групи, ОСОБА_7 , перебуваючи у м. Києві, дотримуючись заходів конспірації, за допомогою мобільного телефону повідомив про наявність нелегальних мігрантів ОСОБА_8 , та надав останній вказівку передати ОСОБА_10 дану інформацію з метою забезпечення незаконного переправлення осіб через державний кордон України у заздалегідь обумовленому місці в ніч з 26 на 27 грудня 2014 року.
В 02 год. 00 хв. 27 грудня 2014 року громадяни Республіки Кенія ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також громадяни Республіки Сомалі ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_17 ( ОСОБА_18 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , за невстановлених слідством обставин, дістались до знаку «117 км» автодороги, яка слідує вздовж ліній кордону України з Республікою Білорусь з м. Лєльчиці Гомельської області Республіки Білорусь до пункту пропуску «Майдан Копищанський» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ІНФОРМАЦІЯ_7 , де їх очікував ОСОБА_19 , діючи за погодженням з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Після цього, ОСОБА_19 , діючи у складі організованої групи, відповідно до відведеної йому ролі, усвідомлюючи противоправний характер своїх дій, з корисливих мотивів, в той же день у період з 02 год. 00 хв. до 02 год. 24 хв., незаконно, в порушення вимог статей 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», забезпечив переведення вищевказаних іноземців через державний кордон України з Республікою Білорусь до с. Копище Олевського району Житомирської області.
Згідно розробленого плану, дотримуючись заходів конспірації, перебуваючи в с. Копище Олевського району Житомирської області о 02 год. 24 хв. 27 грудня 2014 року ОСОБА_19 за допомогою мобільного телефону повідомив ОСОБА_8 про незаконне переправлення вищевказаних іноземців через державний кордон України.
ОСОБА_8 , діючи умисно, у складі організованої групи, в межах відведеної їй ролі, 27 грудня 2014 року приблизно о 02 год. 30 хв., використовуючи мобільний телефон, надала вказану інформацію керівнику групи - ОСОБА_7 з метою організації подальшого їх перевезення територією України.
Після цього, ОСОБА_7 , використовуючи невстановлений транспортний засіб, прибув у с. Копище Олевського району Житомирської області, де ОСОБА_19 , для реалізації спільного умислу та досягнення кінцевої мети злочинного плану, відомого всім учасникам організованої групи, 27 грудня 2014 року приблизно о 03 год. 30 хв. передав ОСОБА_7 чотирьох осіб, незаконно переправлених ним через державний кордон України, з метою забезпечення їх перевезення до міста Києва.
При цьому, вказані іноземці за погодженням з ОСОБА_7 надали ОСОБА_10 у вигляді оплати частину грошових коштів у розмірі 500 доларів США за їх незаконне переправлення через державний кордон України з Республікою Білорусь.
Після перевезення вказаних іноземців у місто Київ, відповідно до розробленого спільного плану, відомого всім учасникам групи, ОСОБА_6 27 грудня 2015 року отримав від них грошові кошти, точний розмір яких слідством не встановлено, за їх незаконне переправлення через державний кордон України.
Організатор та керівник групи ОСОБА_7 , перебуваючи у м. Києві, у той же день розподілив отримані грошові кошти між іншими учасниками, зокрема частину залишив ОСОБА_6 , а частину коштів у розмірі 900 доларів США передав ОСОБА_20 через невстановленого водія автобуса зі сполученням «Київ-Олевськ».
Від отриманої суми грошових коштів від злочинної діяльності, ОСОБА_8 , за вказівкою ОСОБА_7 та попередньою домовленістю з ОСОБА_21 , передала останньому частку у розмірі 500 доларів США, а решту - залишила собі.
Крім того, наприкінці січня 2015 року, у невстановлений слідством точний день та час, ОСОБА_6 , діючи у складі організованої спільно з ОСОБА_7 групи, за участю ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , відповідно до відведеної йому ролі, для реалізації спільного умислу та досягнення кінцевої мети наміченого плану, відомого всім учасникам організованої групи, повторно, підшукав іноземця - громадянина Республіки Афганістан ОСОБА_22 ( ОСОБА_23 ), ІНФОРМАЦІЯ_8 , який бажав за матеріальну винагороду, незаконно, поза пунктами пропуску перетнути державний кордон України з Республікою Білорусь, та надав дану інформацію ОСОБА_7 з метою повторної організації його незаконного переправлення через державний кордон України, в тому числі визначення місця та часу переправлення.
Реалізуючи спільний злочинний план організованої групи, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, у складі організованої групи, дотримуючись заходів конспірації, перебуваючи у м. Києві, за допомогою мобільного телефону 25 січня 2015 року приблизно о 13 годині надав вказівку ОСОБА_8 передати вказану інформацію ОСОБА_10 , з метою забезпечення останнім незаконного переведення іноземця через державний кордон України.
У свою чергу, ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, у складі організованої групи, виконуючи відведену їй роль, в той же день о 13 год. 26 хв., зателефонувала та повідомила ОСОБА_9 про наявність нелегального мігранта та необхідність забезпечення його переведення через держаний кордон України з Республікою Білорусь.
При цьому, ОСОБА_19 під час розмови з ОСОБА_8 повідомив, що буде чекати приблизно о 18-19 год. 25 січня 2015 року на раніше обумовленому учасниками групи місці, а саме поблизу знаку «117 км» автодороги, яка слідує вздовж ліній кордону України з Республікою Білорусь з м. Лєльчиці Гомельської області Республіки Білірусь до пункту пропуску «Майдан Копищанський» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ІНФОРМАЦІЯ_9 (Олевський район Житомирської області).
У той же день, о 13 год. 43 хв., на виконання спільного з ОСОБА_7 та іншими членами організованої групи умислу, направленого на незаконне переправлення нелегального мігранта через державний кордон України, ОСОБА_8 передала отриману від ОСОБА_9 інформацію керівнику групи ОСОБА_7 .
З метою забезпечення доставки громадянина Республіки Афганістан ОСОБА_22 ( ОСОБА_23 ) з м. Лєльчиці Гомельської області Республіки Білорусь до визначеного місця незаконного переправлення через державний кордон України, ОСОБА_7 , приблизно о 17 год. 00 хв. 25 січня 2015 року перебуваючи у м. Києві, замовив автомобіль таксі, та повідомив водію по телефону про місце зупинки для іноземця, не повідомляючи його при цьому про свої злочинні наміри.
Так, 25 січня 2015 року приблизно о 18 год. 15 хв. ОСОБА_19 , діючи умисно, повторно, у складі організованої групи, з корисливих мотивів, прибув на раніше обумовлене місце вчинення злочину з метою забезпечення незаконного, в порушення вимог статей 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», переведення нелегального мігранта через державний кордон України до с. Копище Олевського району Житомирської області.
Однак, автомобіль, на якому слідував громадянин Республіки Афганістан ОСОБА_22 ( ОСОБА_23 ) до обумовленого з ОСОБА_7 місця, був зупинений поблизу державного кордону України з Республікою Білорусь співробітниками Лєльчицького PB МВС Республіки Білорусь, а вказаного іноземця затримано за порушення прикордонного режиму Республіки Білорусь.
Таким чином, ОСОБА_19 з причин, що не залежали від його волі, не вчинивши усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, залишив місце вчинення злочину.
Продовжуючи свою протиправну діяльність, на початку березня 2015 року, у невстановлений слідством точний день та час, перебуваючи у м. Києві, ОСОБА_6 , діючи у складі організованої спільно з ОСОБА_7 групи, за участю ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , відповідно до відведеної йому ролі, для реалізації спільного умислу та досягнення кінцевої мети наміченого плану, відомого всім учасникам організованої групи, повторно, підшукав 5 іноземців, які знаходяться в місті Москві Російської Федерації і бажають за матеріальну винагороду, незаконно, поза пунктами пропуску перетнути державний кордон України, та надав дану інформацію ОСОБА_7 з метою повторної організації їх незаконного переправлення через державний кордон України, в тому числі визначення місця та часу переправлення.
Реалізуючи спільний злочинний план організованої групи, ОСОБА_7 , перебуваючи у м. Харкові, дотримуючись заходів конспірації, за допомогою мобільного телефону 01 березня 2015 року приблизно о 13 год. 45 хв. надав вказівку ОСОБА_8 на пошук транспортного засобу та водія, з метою забезпечення перевезення 5 іноземців з міста Москви Російської Федерації до раніше обумовленого учасниками групи місця, а саме поблизу знаку «117 км» автодороги, яка слідує вздовж ліній кордону України з Республікою Білорусь з м. Лєльчиці Гомельської області Республіки Білорусь до пункту пропуску «Майдан Копищанський» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ІНФОРМАЦІЯ_9 (Олевський район Житомирської області).
Виконуючи вказівку керівника групи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 домовилась з ОСОБА_21 про те, що останній підшукає такого водія. У свою чергу останній, реалізуючи спільний план злочинної діяльності, в той же день о 14 год. 16 хв., перебуваючи в с. Соснівка Олевського району Житомирської області, домовився з невстановленим досудовим слідством водієм, який за матеріальну винагороду у розмірі 150 доларів США за кожну особу погодився доставити у період з 4 по 6 березня 2015 року вказаних осіб з м. Москви Російської Федерації до місця вчинення незаконного переправлення.
У свою чергу, ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, на виконання спільного з іншими учасниками організованої групи умислу, в межах відведеної їй ролі, у період з 4 по 6 березня 2015 року, з метою забезпечення перевезення 5 іноземців, використовуючи мобільний телефон, надавала керівнику групи ОСОБА_7 , отриману від вищевказаного водія інформацію про час, місце та обставини під час перебування нелегальних мігрантів на шляху слідування з м. Москви Російської Федерації до місця вчинення незаконного переправлення, а саме поблизу знаку «117 км» автодороги, яка слідує вздовж ліній кордону з м. Лєльчиці Гомельської області Республіки Білорусь до пункту пропуску «Майдан Копищанський» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ІНФОРМАЦІЯ_9 (Олевський район Житомирської області).
У подальшому, ОСОБА_19 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, на виконання спільного з ОСОБА_7 та іншими учасниками організованої групи плану, виконуючи відведену йому роль для досягнення злочинної мети, до 21 год. 00 хв. 6 березня 2015 року незаконно, в порушення вимог статей 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», забезпечив переведення через державний кордон України з Республікою Білорусь до с. Копище Олевського району Житомирської області 5 іноземців, а саме: 3 громадян Республіки Афганістан Ісламі Фрешта (ISLAMI FRESHTA), ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_24 (ISLAMI ОСОБА_25 ), ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_26 ( ОСОБА_27 ), ІНФОРМАЦІЯ_12 ; та 2 громадян Республіки Сомалі ОСОБА_28 ( ОСОБА_29 ), ІНФОРМАЦІЯ_13 , і ОСОБА_30 ( ОСОБА_31 ) ІНФОРМАЦІЯ_14 .
Після цього, ОСОБА_19 , відповідно до розробленого ОСОБА_7 злочинного плану, у невстановлений слідством точний час, перебуваючи в с. Копище Олевського району Житомирської області за допомогою мобільного телефону повідомив ОСОБА_8 про незаконне переправлення вищевказаних іноземців через державний кордон України.
У свою чергу, ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, 6 березня 2015 року до 21 год. 00 хв., повідомила за допомогою мобільного телефону про незаконне переправлення вказаних осіб керівника групи - ОСОБА_7 з метою організації їх подальшого перевезення до міста Києва.
ОСОБА_7 , 5 березня 2015 року у період з 14 год. 25 хв. по 19 год. 05 хв., перебуваючи у м. Харкові, не повідомляючи про злочинний характер своїх дій, через невстановлену досудовим слідством особу на ім`я ОСОБА_32 , домовився з ОСОБА_33 про доставку 6 березня 2015 року з с. Копище Олевського району Житомирської області в місто Київ вищевказаних 5 незаконно переправлених осіб через державний кордон України на транспортному засобі «Форд Транзіт», державний номерний знак НОМЕР_1 , який прибув до обумовленого місця.
Однак, близько 21 год. 00 хв. 6 березня 2015 року під час розміщення ОСОБА_21 5 незаконно переправлених осіб через державний кордон України у транспортний засіб «Форд Транзіт», державний номерний знак НОМЕР_1 з метою їх перевезення до міста Києва, співробітниками відділу БКОЗ УСБ України в Житомирській області спільно зі співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_9 припинена діяльність даної організованої злочинної групи, яка мала намір на вчинення і в подальшому аналогічних злочинів у сфері недоторканості державних кордонів.
01 липня 2016 року між прокурором та обвинуваченим укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якою сторони визнають правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.3 ст.332, ч.3 ст.15, ч.3 ст.332 КК України та узгодили покарання:
- за ч. 3 ст. 332 КК України, із застосування статті 69 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі без позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна;
-за ч.3 ст.15 ч.З ст.332 КК України, із застосування статті 69 КК України, у виді чотирьох років позбавлення волі без позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.
На підставі ст. 70 КК України погоджуються на призначення остаточного покарання ОСОБА_4 , шляхом поглинання менш сурового покарання більш суворим, у виді п`яти років позбавлення волі без позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом трьохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
ОСОБА_19 зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в повному обсязі під час судового розгляду.
Вирішуючи питання про відповідність цієї угоди вимогам КПК України та закону, суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 12 КК України злочин та закінчений замах на злочин, передбачений ч. 3 ст. 332 КК України є тяжким злочином внаслідок яких шкода завдана лише державним інтересам, провадження не здійснюється щодо юридичної особи та у провадженні не бере участь потерпілий, тобто сторони при укладенні угоди дотримались вимог ч. 4 ст. 469 КПК України.
Не встановлено і порушень вимог ч. 5 ст. 469 КПК України, оскільки угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_10 про підозру і до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Сторонами дотримано вимоги положень ст. 472 КПК України і в угоді у відповідності до цих вимог зазначено сторони, сформульовано обвинувачення та його правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність (ч.3ст.332, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 332 КК України), істотні для кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим винуватості у вчиненні злочину, зазначено узгоджене покарання та згоду обвинуваченого на призначення покарання, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначено дату її укладення і вона скріплена підписами сторін.
Укладення угоди між прокурором та підозрюваним є добровільним, на чому наголосили сторони в судовому засіданні.
Умови угоди не суперечать вимогам КПК України та закону, в тому числі правова кваліфікація злочину, скоєного ОСОБА_21 не є більш тяжкою, ніж це передбачено у ч. 4 ст. 469 КПК України
Не встановлено невідповідності інтересам суспільства умов угоди та ці умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін та інших осіб.
Підстав вважати, що укладення угоди про визнання винуватості не було добровільним у суду немає.
ОСОБА_19 та прокурор заявили, що вони цілком розуміють наслідки угоди.
Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань - не вбачається.
Для визнання винуватості ОСОБА_9 наявні фактичні підстави.
Узгоджені сторонами вид і міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Прокурор, захисник та обвинувачений ОСОБА_19 висловили одностайну думку про затвердження угоди про визнання винуватості.
Обвинувачений вказав, що фактичні обставини, як вони зазначені у обвинувальному акті, відповідають дійсності.
До пом`якшуючих обставин покарання , суд відносить його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обтяжуючих обставин покарання ,судом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 369-371, 373-374, 469, 472, 474-475 КПК України, суд -
УХВАЛИВ :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 01 липня 2016 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 332, ч.3 ст.15 ч.3 ст.332 КК України, і призначити йому покарання:
- за ч. 3 ст. 332 КК України, із застосування статті 69 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі без позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна;
-за ч.3 ст.15 ч.З ст.332 КК України, із застосування статті 69 КК України, у виді чотирьох років позбавлення волі без позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.
На підставі ст. 70 КК України погоджуються на призначення остаточного покарання ОСОБА_4 , шляхом поглинання менш сурового покарання більш суворим, у виді п`яти років позбавлення волі без позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом трьохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_9 в період іспитового строку повідомляти кримінально- виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Олевський районний суд. При цьому вирок може бути оскаржений обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначене покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди, а прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Суддя: ОСОБА_1