Справа № 748/134/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/388/2016
Категорія - ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, які зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000779, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 лютого 2016 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Пльохів Чернігівського району Чернігівської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 17 травня 2006 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, 75 КК України до чотирьох років позбавлення волі з іспитовим строком три роки;

2) 03 квітня 2008 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі;

3) 05 липня 2012 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ст. 198 КК України до одного року позбавлення волі;

4) 23 серпня 2012 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до трьох років восьми місяців позбавлення волі;

24 жовтня 2014 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк один рік один місяць 25 днів за ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 жовтня 2014 року;

що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України.

З участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 лютого 2016 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України з призначенням покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді двох років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 серпня 2012 року і за сукупністю вироків остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді трьох років трьох місяців позбавлення волі.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави 676 гривень 50 копійок процесуальних витрат на проведення судово-товарознавчих експертиз.

Захисник ОСОБА_6 не погодився з вироком суду в частині призначеного покарання та звернувся з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_7 , в якій, не оспорюючи фактичних обставин справи та доведеності вини обвинуваченого, просить змінити вирок, в зв`язку з суворістю призначеного покарання, та призначити йому більш м`яке покарання не пов`язане із позбавленням волі.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ні в обвинувальному акті, ні в реєстрі матеріалів досудового розслідування не міститься даних про невідбуту частину покарання ОСОБА_7 за вироком суду від 23 серпня 2012 року, а тому суд не мав права розглядати питання про приєднання до призначеного покарання частини покарання за попереднім вироком. Вважає, що призначене покарання є занадто суворим і не враховує ступеня тяжкості злочину та конкретні обставини справи. Звертає увагу, що предмети посягання є незначними, а також на відсутність обставин, які обтяжують покарання, при наявності двох обставин, які його пом`якшують, відсутність цивільних позовів по справі та часткове відшкодування завданих збитків потерпілим. Стверджує, що з врахуванням всіх викладених ним обставин суд має всі об`єктивні підстави для призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного із позбавленням волі.

На вказану апеляційну скаргу прокурором подано заперечення, в яких заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги захисника, та вважаючи вирок суду законним та обгрунтованним, прокурор просив залишити його без змін. При цьому вказав, що виходячи із змісту ст.ст. 109, 291 КПК України, вказані захисником відомості не зазначаються ні в реєстрі матеріалів досудового розслідування ні в обвинувальному акті. Твердження захисника про часткове відшкодування обвинуваченим матеріальної шкоди не можуть бути прийняті до уваги , оскільки викрадене майно потерпілим було повернуто працівниками ЧРВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області під час досудового розслідування. При вирішенні питання про обрання міри покарання, на думку прокурора, суд в повному обсязі дотримався вимог ст.65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 24.10.2003 „Про практику призначення судами кримінального покарання, та призначив остаточне покарання у відповідності до вимог ст. 71 КК України.

Як встановив суд, обвинувачений ОСОБА_7 на початку вересня 2015 року, знаходячись поблизу господарства АДРЕСА_2 , повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав велосипед марки «Mustang», вартістю згідно висновку експерта № 2954/15-24 від 29 жовтня 2015 року 1 670 грн. 40 коп., що належить ОСОБА_10 , чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_7 на початку вересня 2015 року у вечірній час, знаходячись на території господарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав алюмінієвий бідон об`ємом 40 літрів, вартістю 330 грн. за висновком судово-товарознавчої експертизи № 2958/15-24 від 29 жовтня 2015 року, що належить ОСОБА_11 , чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_7 на початку вересня 2015 року у вечірній час, з метою викрадення чужого майна, повторно, шляхом відкриття незамкненої хвіртки проник на територію господарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , звідки з дерев`яної клітки таємно викрав кроля породи «чорно-бурий», вагою 3 кг., вартістю 210 грн. за висновком судово-товарознавчої експертизи № 2955/15-24 від 29 жовтня 2015 року, що належить ОСОБА_12 , чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_6 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив вирок суду змінити в частині призначеного покарання, виключити з вироку положення про приєднання на підставі ст. 71 КК України до нового покарання частину невідбутого покарання за вироком від 23.08.2012 року, призначивши обвинуваченому остаточне покарання за інкримінованим обвинуваченням, яке не буде пов`язане із позбавленням волі, обвинуваченого, який підтримав думку свого захисника та просив призначити йому покарання, що не буде пов`язане з позбавленням волі, застосувавши вимоги ст. 69 КК України, міркування прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги захисника, вважав вирок суду обґрунтованим, законним і просив залишити його без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не знаходить.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини, доведеність винності та кваліфікація дій обвинуваченого в судовому засіданні суду першої інстанції ніким, в тому числі самим обвинуваченим та його захисником, не оспорювались і, згідно ч.3 ст. 349 КПК України, не досліджувались.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому в цій частині вирок не перевіряється.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та підтвердив фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті. При цьому, в скоєному щиро розкаявся, просив суворо його не карати та пообіцяв повістю відшкодувати потерпілим завдані збитки.

За встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за частиною 2 статті 185 КК України, як дії, що виразились у таємному викраденні майна ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вчинені повторно, за частиною третьою статті 185 КК України, як дії, що виразились у таємному викрадені майна ОСОБА_12 , вчинені повторно, поєднані з проникненням в інше приміщення.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України вірно врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжких злочинів, особу обвинуваченого, що неодноразово засуджувався за вчинення корисливих злочинів, та знову вчинив ряд корисливих кримінальних правопорушень за короткий проміжок часу в період умовно-дострокового звільнення, часткове відшкодування завданих матеріальних збитків потерпілим та повне визнання свої вини. Прийняв до уваги обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, а також відсутність обставин, які його обтяжують.

Що стосується твердження захисника щодо безпідставного призначення покарання ОСОБА_7 в оскаржуваному вироку за правилами ст.71 КК України - за сукупністю із вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 серпня 2012 року, дані щодо невідбутого покарання за яким відсутні в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів кримінального провадження, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно вимог статті 71 КК України, та роз`яснень, які визначені пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

При цьому, будь-яких виключень зазначена норма закону не передбачає.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 був засуджений вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області 23 серпня 2012 року за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді трьох років восьми місяців позбавлення волі.

24 жовтня 2014 року ОСОБА_7 був умовно-достроково звільнений на невідбутий строк один рік один місяць 25 днів відповідно до ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 16 жовтня 2014 року.

Згідно до змісту обвинувального акту та обставин, встановлених у судовому засіданні, які ніким, в тому числі і обвинуваченим та його захисником не оспорювались, нові кримінальні правопорушення ОСОБА_7 вчинив на початку вересня 2015 року, тобто в період невідбутої частини покарання за вироком від 23 серпня 2012 року.

Застосовуючи правила призначення покарання за сукупності вироків, визначені статтею 71 КК України, суд виходив з того, що ОСОБА_7 нові кримінальні правопорушення вчинив в період умовно-дострокового звільнення, тобто в період невідбутої частини покарання, та за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 серпня 2012 року.

Отже, колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання ОСОБА_7 та виключення ст.71 КК України, як про це просить захисник в апеляційній скарзі.

Більш того, кримінальний закон не передбачає виключень щодо незастосування положень ст. 71 КК України у разі вчинення нового злочину під час умовно-дострокового звільнення за попереднім вироком.

Вказівка захисника на те, що обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не містять даних щодо невідбутої частини покарання не може бути прийнята до уваги, як така, що прямо суперечить вимогам кримінального процесуального законодавства.

Зокрема, вимогами статті 291 КК України чітко визначені вимоги до змісту та правил складання обвинувального акту, серед яких зазначено, що обвинувальний акт повинен містити саме виклад фактичних обставин кримінального правопорушення. Такі відомості обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні містить. Крім того, під час відкриття матеріалів кримінального провадження захисник та обвинувачений мали можливість ознайомитись з даними довідки про судимості ОСОБА_7 , де зазначено, коли він був засуджений яким судом, до якої міри покарання та коли був умовно-достроково звільнений.

Разом з тим, в разі, коли захисник був не згоден зі змістом обвинувального акту та реєстром матеріалів досудового розслідування він мав можливість заявити про це під час підготовчого судового засідання, однак, таким правом не скористався та не заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Вимога апеляційної скарги захисника про те, що суд мав всі підстави для призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного із позбавленням волі, також не може бути прийнята до уваги колегією суддів, оскільки протирічить вимогам кримінального Закону.

Частиною четвертою статті 81 КК України визначено, що у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у повному обсязі дотримався вказаних вимог Закону при визначенні міри покарання обвинуваченому із застосуванням вимог ст. 71 КК України і доводи апеляційної скарги захисника цього не спростовують. Не наведено обвинуваченим в судовому засіданні виключних обставин , які б давала підстави для застосування до обвинуваченого вимог ст. 69 КК України, про що останній просив під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження.

Вирок суду є законний, обґрунтований і справедливий, а тому зміні, як про це зазначено в апеляційній скарзі, не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування ухваленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418, 419, 376 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16