Справа № 366/3271/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/354/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 28 20.04.2016

УХВАЛА
Іменем України
20 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника обвинуваченого на вирок Іванківського районного суду Київської області від 14 січня 2016 року, яким,-
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого Іванківським районним судом Київської області 16 липня 2015 року за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 2 роки,

засуджено за ч.2 ст.15, ч.1 ст.267-1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 55 (п`ятдесят п`ять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 935 (дев`ятсот тридцять п`ять) гривень.
На підставі ст. 71 КК України до покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Іванківського районного суду Київської області від 16.07.2015 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки та штраф в розмірі 55 (п`ятдесяти п`яти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ч. 3 ст. 72 КК України здійснити самостійне виконання вказаних покарань.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 12 серпня 2015, близько 6.00 години, ОСОБА_7 , перебуваючи у відселеному селищі Вільча, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 106 від 23.07.1991 належить до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та є зоною безумовного (обов`язкового) відселення, поряд із залізничною колією помітив декілька металевих відрізків залізничної колії, які він вирішив перемістити за межі зони безумовного (обов`язкового) відселення для власних потреб без мети збуту.

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на порушення вимог режиму радіаційної безпеки, ОСОБА_7 , 12 серпня 2015 року, близько 19.00 години, на автомобілі марки «BA3-2103», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 прибув до місця, де він виявив відрізки залізничної колії, та завантажив їх до багажного відділення і салону вказаного автомобіля, з метою переміщення їх за межі зони безумовного (обов`язкового) відселення без передбаченого законом дозволу і без проведення дозиметричного контролю, чим порушив п.5 ст. 12 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», вчинивши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки під час переміщення металевих відрізків залізничної колії за межі зони безумовного (обов`язкового) відселення, при перетині контрольно-перепускного пункту «Поліське», 12.08.2015, о 20.00 годині, під час огляду автомобіля марки «ВАЗ- 2103», д.н.з. НОМЕР_1 , працівниками міліції у багажному відділенні та в салоні автомобіля було виявлено вищевказані металеві відрізки залізничної колії загальною вагою 250 кг та вилучено їх.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити, постановивши виконання поставлених щодо ОСОБА_7 вироків окремо один від одного, а саме по вироку від 16 липня 2015 року по ч.3 ст.185 КК України позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, терміном два роки. По вироку від 14.01.2016 року по ч.2 ст.15, ч.1 ст.267-1 КК України штраф в розмірі 55 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 935 гривень.

Вказує, що призначене судом покарання є несправедливим, безпідставним і протирічить положенням закону про призначення покарання. Зазначає, що ОСОБА_7 характеризується позитивно, щиро розкаявся у вчинених злочинах, відсутні тяжкі наслідки від скоєного ним злочину, злочин, передбачений ст.267-1 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, сам злочин не є закінченим і покарання у виді позбавлення волі є несправедливим.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.267-1 КК України до одного року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно призначити покарання у виді 4-х років та 1-місяця позбавлення волі. Посилається на те, що відповідно до ст.71 КК України за сукупністю вироків має бути визначено остаточне покарання за своїм розміром більшим від покарання призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

На думку прокурора вирок суду є незаконним в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Зазначає що суд в порушення вимог закону при призначенні ОСОБА_7 покарання у виді штрафу належним чином не надав оцінки особі обвинуваченого, який засуджений вироком Іванківського районного суду від 16 липня 2015 року за ч.3 ст.185 КК України, належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив новий умисний злочин.

Вказує, що судом не враховано, що ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення тяжкого злочину, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, неодружений. Вважає, що покарання призначене ОСОБА_7 за попереднім вироком із застосуванням ст.75 КК України не досягло своєї мети щодо виправлення обвинуваченого, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, неможливість виправлення та запобігання вчинення ним злочинів без ізоляції від суспільства.

В змінах до апеляційної скарги прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді, думку прокурора, обвинуваченого та захисника, які просили скасувати вирок та направити обвинувальний акт з матеріалами провадження на новий судовий розгляд, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішенням, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин справи, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Аналіз змісту обвинувального акту (зі зміненим обвинуваченням) у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.267-1 КК України вказує на те, що при складанні обвинувального акту не було дотримано цих вимог закону, оскільки він не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення.
Так, правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони, кваліфікуючих ознак, стадії конкретного кримінального правопорушення (закінчений чи незакінчений).
Разом з тим, дії обвинуваченого органом досудового розслідування не конкретизовані, а саме не зазначено, що ОСОБА_7 вчинив саме замах на переміщення за межі зони безумовного (обов`язкового) відселення без надання передбаченого законом дозволу або проведення дозиметричного контролю промислової продукції.

Залишивши поза увагою відсутність висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, суд першої інстанції ухвалив обвинувальний вирок, чим порушив вимоги передбачені ст. 370 КПК України.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79). Крім того Європейський суд з прав людини нагадує,що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).
Крім того право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглянути у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції , п. 54).
Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого обвинувачення порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист, а ухвалене судове рішення за таких обставин повинно бути визнане незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
За таких обставин, апеляційний суд позбавлений можливості розглядати обвинувачення, що не було предметом розгляду судом першої інстанції.
Відповідно до ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процессуального закону.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання для виконання вимог ст. 314 КПК України.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 412 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Вирок Іванківського районного суду районного суду Київської області від 14 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.

Головуючий:
Судді: