Дата документу Справа № 317/2783/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 317/2783/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1447/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 1 ст. 263 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2016 року м. Запоріжжя
Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 на вирку Запорізького районного суду Запорізької області від 19 липня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Предпорожне Оймяконського району Якутії РФ, росіянина, громадянина України, маючого вищу освіту, офіційно не працевлаштованого, маючого одну неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та засуджено до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладено обов`язки, передбачені п. 2, 3. 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено долю речового доказу у відповідності до ст. 100 КПК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України за наступних обставин.

2 червня 2016, приблизно о 19 години 00 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, знаходячись у лісосмузі, яка розташована поблизу с. Розумівка, Запорізького району, Запорізької області, на землі помітив предмет, схожий на ручну оборонну осколкову гранату Ф-1.

Після чого, без розриву у часі, поклав зазначений предмет до своєї сумки, яку мав при собі, тобто здійснив придбання бойових припасів та в подальшому направився в сторону вул. Леніна в с. Розумівка Запорізького району Запорізької області.

Цього ж дня о 20 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне носіння та зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, знаходячись в кафе, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , продовжував зберігати вищезазначений предмет, схожий на ручну оборонну осколкову гранату Ф-1. Працівником Запорізького районного відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного Управління Національної Поліції в Запорізькій області проведений особистий огляд ОСОБА_7 та його речей, в ході якого з сумки останнього був вилучений предмет, схожий на ручну оборонну осколкову гранату Ф-1, який в подальшому, з метою безпеки оточуючих, був розібраний на чотири частини.

Відповідно до висновку експерта № 14 від 15.06.2016 р. вилучений у ОСОБА_7 предмет є: предмет еліпсоїдної форми (об`єкт №1) - корпусом бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1 промислового виготовлення, який до боєприпасів не відноситься; предмет циліндричної форми згідно зіставленню своїх технічних ознак та конструктивних особливостей з даними інформаційних джерел являється бойовим уніфікованим підривником дистанційної дії типу УЗРГМ-2 промислового виготовлення, який відноситься до боєприпасів; корпус бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1 (об`єкт №1) та бойовий уніфікований підривник дистанційної дії по типу УЗРГМ-2 (об`єкт №2) в сукупності являються бойовою ручною оборонною осколковою гранатою Ф-1, яка відноситься до боєприпасів. Корпус бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1 (обєкт №1) містить в собі заряд вибухової речовини бризантної дії тринітротолуол (тротил) вагою 50-56 г, придатний для вибухового перетворення; Бойовий уніфікований підривник дистанційної дії типу УЗРГМ-2 (об`єкт 2) містить ініціюючу вибухову речовину ТНРС вагою 0,1г, азид свинцю вагою 0,2г та бризантну вибухову речовину підвищеної потужності ТЕН або гексоген вагою 1г.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 , кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 263 КК України, вирок суду просить скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі та на підставі ст. 75, 76 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням на 3 роки.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, врахував пом`якшуючи покарання обставини, які полягають в щирому каятті та активному сприянні розкриттю злочину, обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.

Разом з тим, суд не врахував, що ОСОБА_7 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, що у відповідності зі ст. 67 КК України є обставиною, яка обтяжує покарання.

Також прокурор вважає, що суд не в достатній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який ніде не працює, вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та призначив йому мінімальне покарання в межах санкції частини 1 статті 263 КК Україні, від відбування якого звільнив з випробуванням з мінімальним іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, який в дебатах та в останньому слові висловив думку щодо законності вироку місцевого суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 КК України в апеляційній скарзі на оспорюються, а тому, з врахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції виконав вимоги ст. 65 КК України.

Колегія суддів знаходить необґрунтованими доводи апеляційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відносяться тяжкого злочину та дані про особу винного, який раніше не судимий, характеризується позитивно. Також, суд обґрунтовано визнав щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину в якості обставин, які пом`якшують покарання.

Що стосується вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, яке як зазначив прокурор в апеляційній скарзі, суд першої інстанції безпідставно не врахував в якості обставини, яка обтяжує покарання, то судова колегія приходить до наступних висновків.

Згідно обвинувального акту прокурор, який його затвердив та приймав участь під час його розгляду в суді першої інстанції, встановивши що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_7 було в стані алкогольного сп`яніння, в обвинувальному акті зазначив, що обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання, стороною обвинувачення не виявлено.

Аудіозапис судового засідання від 19 липня 2016 року свідчить, що під час судового розгляду суд першої інстанції звернув увагу прокурора на те, що кримінальне правопорушення ОСОБА_7 вчинено в стані алкогольного сп`яніння, але в якості обтяжуючої покарання обставини ця обставина прокурором в обвинувальному акті не зазначена. При цьому під час проведення судових дебатів прокурор також не просив визнати її в якості обтяжуючої. Покарання у вигляді 4 років позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на 3 роки прокурор просив ОСОБА_7 призначити лише враховуючи, що він вину визнав в повному обсязі.

З урахуванням наведеного, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, забезпечивши здійснення провадження на основі змагальності, суд першої інстанції оцінивши надані докази, у вироку зазначив, що обставини, які обтяжують покарання безпосередньо судом не встановлені, а прокурором не зазначені.

З огляду на наведене судова колегія приходить до висновку, що не є обґрунтованим апеляційний довід прокурора про безпідставне неврахування судом вказаної обставини в якості обтяжуючої покарання, оскільки сторона обвинувачення в суді першої інстанції сама не проявила відповідної ініціативи.

Також враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого ним злочину, судова колегія не вважає призначене йому судом першої інстанції таким, що не відповідає вказаним обставинам внаслідок м`якості.

Крім іншого в апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. При цьому зазначаючи в апеляційній скарзі, що не оскаржує фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій, прокурор не зазначає в апеляційній скарзі, в чому саме відповідно до положень ст. 411 КПК України полягає невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

З урахуванням наведеного колегія вважає, що особі призначене покарання, яке відповідає критерію справедливого покарання та відповідає вимогами ст. 65 КК України та його меті.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну прокурора ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 19 липня 2016 року у відношенні ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4