Справа № 192/1995/16-к
Провадження № 1-в/192/1524/16
Ухвала
"20" травня 2016 р.смт.Солоне
СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника СВК-21 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 (приймає участь у режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання засудженого ОСОБА_5 , 1967 року народження, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 судимий::

-17.10.2013 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.186,71 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць;

-06.03.2014 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська за ч.3 ст.186, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців;

-09.12.2014 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11.03.2016 року на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк покарання зарахований строк попереднього ув`язнення.

ОСОБА_5 відбуває покарання у Солонянській виправній колонії №21 з 09 серпня 2013 року.

Строк відбування покарання закінчується 10 квітня 2017 року.

30 січня 2016 року ОСОБА_5 відбув 3/4 частини строку покарання, 29 квітня 2016 року адміністративною комісією Солонянської ВК-21 йому відмовлено у підготовці матеріалів про умовно-дострокове звільнення.

11 травня 2016 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

У судовому засіданні засуджений заяву підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на необґрунтованість відмови адміністрації установи у такому звільненні. Пояснив, що він є інвалідом ІІІ групи, не має жодного стягнення, в СВК-21 відбуває покарання з 2013 року, працював днювальним, з квітня 2015 року працевлаштований старшим днювальним.

Представник адміністрації Солонянської виправної колонії №21 заперечував проти умовно-дострокового звільнення засудженого. Вказав, що засуджений характеризується посередньо, працює, до праці відноситься задовільно, стягнень та заохочень не має.
Прокурор заперечував проти задоволення заяви засудженого ОСОБА_5 , оскільки поведінка останнього не свідчить про те, що він довів своє виправлення.
Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації СВК-21, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, приходить до наступного.

Згідно положень ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої законослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання після відбуття певної частини строку, зазначеної у ст.81 КК України, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Як убачається з матеріалів з особової справи засудженого, ОСОБА_5 відбуває покарання в СВК-21 за злочини, які, згідно ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких. Звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково, однак, належних висновків для себе не робив, вчинив злочини у період невідбутої частини покарання.

27 листопада 2015 року ОСОБА_5 відмовлено у застосування зміни умов тримання відповідно до ст.ст.100, 101 КВК України, як особі, що не стала на шлях виправлення.

29 квітня 2016 року комісією установи відмовлено у застосування заміни невідбутої частини покараня більш м`яким, відповідно до ст.82 КК України, як особі, що не стала на шлях виправлення.

Згідно довідки про стягнення та заохочення, засуджений за весь період відбування покарання не був жодного разу заохочений, порушення режиму утримання не допускав.

Згідно характеристики, засуджений в установі виконання покарань працевлаштований старшим днювальним відділення, до праці ставиться посередньо, участі у програмах диференційованого виховного впливу та роботі самодіяльних організацій не приймає, бере участь в організації виховних заходів, до виконання обов`язків, передбачених ст.107 та 118 КВК України, відноситься не завжди сумлінно.
Відсутність стягнень не є достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, оскільки дотримання режиму утримання в колонії є обов`язком засуджених, а згідно положень ст.81 КК України засуджений повинен довести своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Як убачається з розділу «Облік працевлаштування, заробітної плати та виконання норми виробітку засудженого» Індивідуальної програми соціально-виховної та психологічної роботи із засудженими, дослідженої в судовому засіданні, ОСОБА_5 в установі виконання покарань безперервно працює лише останній рік.

І хоча робота засуджених у колонії не є обов`язковою, засуджені залучаються до праці за їхнім бажанням, ставлення засудженого до праці є обов`язковою підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого, зазначеною у ст.81 КК України.

Враховуючи викладене, суд уважає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 не є такою, що може слугувати прикладом для інших засуджених, а також не свідчить про його виправлення.

Із досліджених у судовому засіданні доказів не убачається, що засуджений сумлінно ставився до праці, та мав зразкову поведінку, тому немає і підстав вважати, що він довів своє виправлення, отже, клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а ОСОБА_5 у той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Головуючий