Ухвала
іменем україни

05 квітня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засіданняОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0018025 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року,
в с т а н о в и в:
За вироком районного суду, залишеним без змін апеляційним судом,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засуджено за ч. 1 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
Ухвалено стягнути із засудженого на користь держави 491,92 грн у рахунок відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи та на користь потерпілого ОСОБА_7 16 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 25 грудня 2014 року приблизно о 19.30 год., перебуваючи на вул. Марії Раскової, 1а у м. Києві, реалізуючи злочинний умисел, направлений на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, з застосуванням зброї травматичного пістолета «Форт», здійснив розбійний напад на потерпілого ОСОБА_7 , котрий виходив із пункту «Обмін валют» із сумкою, в якій знаходилися грошові кошти в сумі 16 000 грн, з метою заволодіння цими коштами здійснив постріл у шию потерпілого, завдавши тому легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

У касаційній скарзі, як випливає з її змісту, прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у цьому суді на підставах, передбачених пунктами 12 ч. 1 ст. 438 КПК. Вважає, що зазначений суд, залишаючи апеляційну скаргу сторони обвинувачення без задоволення, всупереч вимогам ст. 419 вказаного Кодексу не навів обґрунтованих мотивів, не звернув уваги на порушення місцевим судом положень ст. 65 КК, на неправильне застосування ст. 75 цього Кодексу, що потягло за собою невиправдану м`якість призначеного засудженому покарання. Стверджує, що тяжкість злочину в поєднанні з фактичними обставинами його вчинення та даними про особу винного свідчить про підвищену небезпеку останнього та неможливість його виправлення без відбування реального покарання. Тому, на думку прокурора, апеляційний суд під час апеляційного провадження мав постановити свій вирок, яким призначити засудженому покарання, що належить відбувати реально, проте цього не зробив.

У письмовій заяві ОСОБА_6 просить вирок Апеляційного суду м. Києва залишити без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання доводів касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені у скаргах, суд касаційної інстанції дійшов такого висновку.

Про день та час розгляду кримінального провадження у порядку касаційної процедури учасників цього провадження, зокрема з боку сторони захисту, було поінформовано, при цьому вони не повідомили Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про своє бажання взяти участь у касаційному розгляді. Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 434 КПК участь засудженого в розгляді провадження судом касаційної інстанції при перевірці судових рішень, зазначених у ст. 424 цього Кодексу не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність засудженого, його захисника під час розгляду провадження судом касаційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвала апеляційного суду це рішення стосовно законності й обґрунтованості вироку чи ухвали, що перевіряється в апеляційному порядку. Тому вона повинна відповідати тим же вимогам, що й рішення суду першої інстанції, тобто бути законною та обґрунтованою, як це передбачено ст. 370 КПК.

Зважаючи на приписи ст. 419 вказаного Кодексу суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права; при залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено належні правові підстави, на яких подану скаргу визнано необґрунтованою.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, у поданій апеляційній скарзі прокурор просив апеляційний суд скасувати вирок місцевого суду й ухвалити свій, яким призначити ОСОБА_6 покарання, що належить відбувати реально. Аргументуючи свою позицію, прокурор наводив доводи, які, на його думку, вказували на суспільну небезпечність засудженого та неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства, звідси і неправильне застосування ст. 75 КК.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка або обтяжує покарання.

Як випливає з положень ст. 75 КК, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Таке рішення має бути належним чином умотивовано.

Цих вимог закону апеляційний суд при вирішенні питання щодо справедливості призначеного ОСОБА_6 покарання та порядку його відбування не дотримався.

У цілому не погоджуючись із згаданою апеляційною скаргою стосовно звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд фактично вважав (зробив це в загальних рисах, без поглибленого та всебічного аналізу наявних у справі обставин, які мають значення для правильного вирішення справи), що висновок місцевого суду про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства є обґрунтованим і належним чином мотивованим. При цьому в ухвалі суд послався: на щире каяття обвинуваченого, визнання вини; його сімейний стан; позитивні характеристики; відшкодування завданої злочином шкоди; а також на письмову заяву потерпілого, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін.

Разом із тим, апеляційний суд повною мірою не зважив на ступінь тяжкості вчиненого діяння (його належність до числа тяжких злочинів), індивідуальний ступінь тяжкості вчиненого особою злочину, який зумовлений його конкретними об`єктивними (об`єктом злочину, характером діяння) та суб`єктивними (зокрема, мотивом, метою вчинення злочину) ознаками, конкретні обставини кримінального провадження (завчасне готування до вчинення злочину із застосуванням зброї, зухвалість дій цілеспрямований постріл із пістолета у життєво важливі органи потерпілого), підвищений ступінь його небезпечності.

Цим обставинам у їх поєднанні суд не дав відповідної оцінки з точки зору суспільної небезпечності винної особи. Відтак висновок суду про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства не можна визнати обґрунтованим, а ухвалу в цій частині законною й вмотивованою, про що слушно йдеться в касаційній скарзі прокурора.

Допущені порушення норм матеріального і процесуального права тягнуть за собою скасування ухвали щодо ОСОБА_6 на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. Тому касаційну скаргу прокурора слід задовольнити.

Під час нового розгляду апеляційний суд повинен ретельно перевірити доводи прокурора, наведені в апеляційній скарзі, належно оцінити всі обставини, які мають правове значення для визначення засудженому заходу примусу, і ухвалити справедливе рішення, яке відповідає положенням ст. 370 КПК. При цьому слід урахувати, що за тих самих фактичних обставин кримінального провадження, даних про особу ОСОБА_6 та пом`якшуючих обставин звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК є неправильним, отже, й покарання явно несправедливим через м`якість.

Керуючись статтями 433, 436 КПК, суд
п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3