Справа № 344/8289/16-к
Провадження № 1-кс/344/2893/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скаргу ОСОБА_4 про скасування постанови про закриття кримінального провадження -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою про скасування постанови слідчого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 09 травня 2015 року.

ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився та подав клопотання про розгляд скарги за його відсутності, в якому просив скаргу задовольнити.

Слідчий в судовому засіданні проти скарги заперечив, посилаючись на необґрунтованість її доводів, просив в задоволенні скарги відмовити.

Проаналізувавши викладені в поданій скарзі пояснення ОСОБА_4 , заслухавши пояснення слідчого, дослідивши матеріали скарги та ознайомившись з матеріалами кримінального провадження № 0000076 від 17 січня 2013 року, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Статтею 22 Кримінального процесуального кодексу України (надалі «КПК України») передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому чинний КПК України не встановлює вичерпного переліку дій, які є обов`язковими до вчення слідчим при здійсненні досудового розслідування за повідомленням про кримінальне правопорушення.

При проведені досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення в рамках відповідного кримінального провадження.

В судовому засіданні встановлено, що 17 січня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі «ЄРДР») було внесено відомості за заявою ОСОБА_4 про те, що гр. ОСОБА_6 незаконно, шляхом обману заволоділа його коштами, вкладеним ним як дольова участь у будівництві квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та розпочато досудове розслідування. Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 1 ст. 190 КК України.

Постановою слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області лейтенанта міліції ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 09 травня 2015 року кримінальне провадження за № 0000076 закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.

Вважаючи вищевказану постанову про закриття кримінального провадження незаконною, ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з даною скаргою про скасування вищевказаної постанови.

Так, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, підставами для закриття кримінального провадження № 0000076 став висновок слідчого про те, що проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ст. 190 КК України.

Так, як встановлено слідчим суддею зі змісту оскаржуваної постанови та матеріалів кримінального провадження № 0000076, при розслідуванні даного провадження слідчим було вчинено наступні слідчі (процесуальні дії):

- допитано в якості потерпілого ОСОБА_4 ;

- проаналізовано договір № 22 про дольову участь у будівництві, укладений між директором ПП «Дністрова Долина» ОСОБА_8 та ОСОБА_4 ;

- допитано в якості свідка ОСОБА_9 ;

- здійснено ряд запитів до державних органів з приводу спірних правовідносин.

В ході аналізу здобутих під час досудового слідства вищевказаних доказів слідчий дійшов висновку про те, що досудовим розслідуванням не встановлено фактів, які б вказували на те, що ОСОБА_7 шляхом зловживання довірою заволоділа майном ОСОБА_4 , оскільки між сторонами укладено цивільний договір; не встановлено прямого умислу та корисливого мотиву в ОСОБА_7 , спрямованого саме на заволодіння майном ОСОБА_4 шляхом зловживання довірою.

Відповідно до статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Згідно зі статтею 190 КК України заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.

Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності.

Суб`єктивна сторона шахрайства характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя звертає увагу на те, що в рамках даного кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_7 ознак шахрайства, зокрема, суб`єктивної сторони даного кримінального правопорушення вини у формі умислу, а також корисливого мотиву, оскільки в ході досудового слідства встановлено, що між сторонами фактично існують спірні цивільно-правові відносини з приводу виконання/невиконання договірних зобов`язань.

За висновком слідчого судді, в рамках даного кримінального провадження слідчим було вжито всіх процесуальних заходів, здобуто всі можливі докази, які могли бути досліджені в цьому провадженні.

Інших належних доказів, які б підтверджували умисність дій ОСОБА_7 щодо саме умисного введення в оману ОСОБА_4 з метою заволодіння його майном, скаржником слідчому судді не наведено та не надано.

Відповідно до частини 2 статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Частиною 3 статті 307 КПК України визначено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Зважаючи на наведене, вважаю необхідним відмовити в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:
В задоволенні скарги ОСОБА_4 про скасування постанови про закриття кримінального провадження відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 376 КПК України повний текст ухвали суду оголошено 15 липня 2016 року об 10 год. 45 хв.