АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа №11сс/796/780/2016 Слідчий суддя у першої інстанції ОСОБА_1
Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4

- при секретарі ОСОБА_5
- за участю представника НАБУ ОСОБА_6
- особи, яка подала скаргу, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 на бездіяльність Національного антикорупційного бюро України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 , посилаючись на необґрунтованість та невідповідність ухвали слідчого судді вимогам ст. ст. 303, 304 КПК України, просить скасувати вказане судове рішення та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати відповідальних посадових осіб НАБУ внести відомості в ЄРДР і розпочати досудове розслідування за його заявою від 02.02.2016 року.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_7 посилається на невідповідність висновків слідчого судді обставинам справи, оскільки вважає, що слідчий суддя помилково, пославшись на положення ч. 4 ст. 303 КПК України, безпідставно відмовив у відкритті провадження за скаргою, залишивши без уваги те, що ч. 1 ст. 303 КПК України, дозволяє йому оскаржувати бездіяльність щодо невнесення в ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення. Апелянт вважає, що НАБУ зобов`язане було протягом 24 годин внести відомості до ЄРДР за поданою ним 02.02.2016 року заявою, а вже потім вирішувати питання щодо визначення підслідності ведення досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді; пояснення ОСОБА_7 , який у повному обсязі підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; доводи представника НАБУ, який вказував на законність рішення слідчого судді; перевіривши матеріали судової справи та обговоривши апеляційні вимоги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Своє рішення про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 , слідчий суддя мотивував тим, що особою оскаржується бездіяльність Національного антикорупційного бюро України, проте вказаний орган відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України не є суб`єктом оскарження, що відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України є підставою для відмови у відкритті провадження.

Разом з тим, з таким висновком слідчого судді колегія суддів погодитись не може.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України», НАБУ є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових. Завданням Національного бюро є протидія кримінальним корупційним правопорушенням, які вчинені вищими посадовими особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та становлять загрозу національній безпеці.

Як убачається із матеріалів судової справи, ОСОБА_7 звернувся зі скаргою до слідчого судді на бездіяльність НАБУ, яка полягала у невнесенні відомостей до ЄРДР за його заявою про вчинення, на його думку, кримінального злочину працівниками правоохоронних органів, оскільки вважає, що відповідні співробітники Генеральної прокуратури, МВС, ДФСУ і їх підрозділів на місцях займаються корупцією. При цьому ОСОБА_7 ставив питання про зобов`язання НАБУ внести його заяву до ЄРДР.
Крім того, у суді апеляційної інстанції було встановлено, що, оскільки посадові особи НАБУ не повідомили скаржника конкретних даних осіб, які повинні були розглянути заяву ОСОБА_7 згідно із положеннями КПК України, скаржником і було визначене НАБУ суб`єктом оскарження, як один із правоохоронних органів, що здійснює досудового розслідування.
Ці обставини не були спростовані представником НАБУ у судовому засіданні, а тому колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_7 фактично оскаржував бездіяльність відповідних посадових осіб НАБУ, які за законом, з огляду на положення ч. 6 ст. 9 КПК України та Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України»,були зобов`язані розглянути подану заяву відповідно до ст. 214 КПК України.
За таких обставин, оскільки підставами для відмови у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 слідчий суддя визнав лише незазначення у ст. 303 КПК України НАБУ, як правоохоронного органу, що здійснює досудове розслідування, чи відповідних посадових осіб цього органу, що суперечить діючому законодавству, бездіяльність яких оскаржував заявник, а така підстава відсутня у КПК України, ухвалу слідчого судді не можна визнати обґрунтованою, а тому апеляційна скарга заявника в цій частині підлягає задоволенню із скасуванням судового рішення та постановленням нової ухвали.

Під час розгляду скарги ОСОБА_7 по суті, колегією суддів при цьому встановлено наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 216 КПК України детективи Національного антикорупційного бюро України здійснюють досудове розслідування злочинів, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-1, 368, 368-2, 369, 369-2, 410 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, визначених даною статтею Кодексу.

Так, 02 лютого 2016 року ОСОБА_7 звернувся до Голови Національного антикорупційного бюро України з заявою про кримінальний злочин працівників Генеральної прокуратури України, МВС, ДФСУ і їх підрозділів, рейдерів злочинного угрупування.
В поданій заяві ОСОБА_7 посилався на те, що з 2008 року в м. Києві діє злочинне угрупування рейдерів під корупційним прикриттям правоохоронних органів та їх працівників, а також суддів господарських судів м. Києва, які належним чином не розслідують 11 кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за заявами скаржника, та не виконують судові рішення слідчих суддів стосовно цих проваджень, а також неправильно розглянули господарські спори.

При цьому, у суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 не заперечував тих обставин, що у своїй заяві від 02.02.2016 року про необхідність внесення відомостей до ЄРДР, зокрема за ст. ст. 364 ч. 3, 365 ч. 3, 190 ч. 5, 382 ч. 3, 358 ч. 2, 212 ч. 2, 205 ч. 2, 186 ч. 5 КК України, ним не були зазначені конкретні факти та події, які б мали ознаки корупційних діянь.
Більш того, за твердженнями апелянта, такі дії чи бездіяльність відповідних посадових осіб правоохоронних та судових органів повинна була бути встановлена саме детективами НАБУ під час досудового розслідування.

З огляду на ці обставини, відповідні посадові особи НАБУ, розглянувши заяву ОСОБА_7 та встановивши відсутність підстав для реєстрації цієї заяви відповідно до своєї компетенції, враховуючи, що у зверненні не було викладено обставин, конкретних фактів та подій, що можуть свідчити про вчинення кримінальних корупційних правопорушень працівниками органів прокуратури та суддями господарських судів м. Києва, відповідальність за які передбачена ст. 364 КК України, а відтак були відсутні правові підстави для здійснення досудового розслідування детективами НАБУ, ця заява для розгляду згідно із вимогами ст. 214 КПК України стосовно інших кримінальних правопорушень була спрямована до Генеральної прокуратури України.

Такі дії посадових осіб, як вважає колегія суддів, відповідають встановленим фактичним обставинам та ґрунтуються на чинному законодавстві.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачено п. п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України.
Підставою кримінальної відповідальності згідно ч. 1 ст. 2 КК України є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений цим Кодексом.
Зазначені положення кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідність дають підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.
До того ж підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки конкретного кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

А тому, враховуючи наведені вимоги до заяви про кримінальне правопорушення, звернення ОСОБА_7 , що було подано до НАБУ 02.02.2016 року, за своїм змістом не є повідомленням про кримінальні корупційні правопорушення, оскільки не містила жодних даних про вчинення конкретними посадовими особами Генеральної прокуратури, МВС, ДФСУ і їх підрозділів, а також суддями господарських судів м. Києва, таких кримінальних правопорушень, та в ній відсутні чітко викладені підстави для початку досудового розслідування за ст. 364 КК України.
При цьому, виходячи із вимог ст. 216 КПК України, оскільки у заяві ОСОБА_7 порушувалось питання і про внесення відомостей до ЄРДР стосовно інших кримінальних правопорушень, які за правилами підслідності не можуть розслідуватись детективами НАБУ, дане звернення заявника було направлено до Генеральної прокуратури України для розгляду по суті, про що було проінформовано ОСОБА_7 .

Зважаючи па викладене, колегія суддів приходить до висновку, що дії посадових осіб НАБУ, які, згідно з їх компетенцією не встановивши підстав для виконання вимог, передбачених ч. 1 ст. 214 КПК України, та направивши заяву ОСОБА_7 до іншого органу за підслідністю, відповідали вимогам закону та будь-якої бездіяльності, що може бути оскаржена до слідчого судді в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України, вказані особи не вчинили, а тому в задоволенні скарги ОСОБА_7 на бездіяльність відповідних посадових осіб НАБУ, яка полягала у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою про кримінальне правопорушення, належить відмовити.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_7 в цілому підлягає частковому задоволенню.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 на бездіяльність відповідних посадових осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягала у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою про кримінальне правопорушення, скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4