Ухвала іменем україни 16 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 26 червня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Засуджений 24 травня 2016 року звернувся до суду з касаційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень.

Своє клопотання ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27 жовтня 2015 року він лише нещодавно отримав у Дрогобицькій виправній колонії. Зазначає, що після апеляційного розгляду між ним та захисником було розірвано угоду, що унеможливило отримати правову допомогу при підготовці касаційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи, наведені у клопотанні, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

На думку колегії суддів, клопотання засудженого є достатньо мотивованим та свідчить про наявність поважних причин пропуску ним строку на касаційне оскарження, який слід поновити.

Статтею 427 КПК встановлено вимоги, яким повинна відповідати касаційна скарга.

Перевіривши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання зазначених положень.

У порушення п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, вказуючи на незаконність ухвали суду апеляційної інстанції з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, засуджений не наводить обґрунтування своїх вимог з урахуванням ст. 413 цього Кодексу. Натомість він зазначає про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Крім того, засуджений у касаційній скарзі не вказав, які конкретно клопотання сторони захисту всупереч ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно відхилив і які доводи апеляційної скарги його захисника в порушення ст. 419 КПК належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її необхідно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків (засуджений має підтвердити, що не пропустив такого строку при повторному зверненні до суду).

Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження вироку Старосамбірського районного суду Львівської області від 26 червня 2015 року й ухвали Апеляційного суду Львівської області від 27 жовтня 2015 року.
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 та встановити п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.

У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3