ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8372/15-к
провадження № 1-кп/753/81/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2016 р.
Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0011374 від 17.12.2014 року по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Києва, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, 16.10.2013 року звільненого від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КК України, на підставі ст. 46 КК України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

потерпілого ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:
12 грудня 2014 року приблизно о 17 год. 00 хв. ОСОБА_8 , зустрівшись з невстановленою досудовим розслідуванням особою (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження), вступивши у злочинну змову проникли на територію ПАТ ТЗ «Славутич», який розташований на території заводу «КРЗ» за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 9, у сховище корпусу № 90, де діючи обопільно та узгоджено, згідно розподілених ролей, обрізали кабель, довжиною близько 10 метрів, вартістю 350 гривень, поклали його в сумку та направились до виходу з приміщення корпусу.

Вийшовши з корпусу № 90 ОСОБА_8 разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) попрямували до виходу з території заводу та до них підійшов ОСОБА_14 і ОСОБА_13 , які помітили як із дорожньої сумки чорного кольору, яку несла невстановлена досудовим розслідуванням особа, виглядав кабель.

Після чого, не пояснивши звідки у них вказаний кабель, ОСОБА_8 разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою попрямували до виходу із території заводу. У зв`язку з чим ОСОБА_13 викрикнув, що зараз викличе працівників міліції, на що ОСОБА_8 із погрозою застосування насильства небезпечного для здоров`я, яке сприйнято потерпілим як реальна загроза для його здоров`я, обхватив ОСОБА_13 правою рукою за шию та підставивши лівою рукою йому індикатор до горла сказав, щоб до нього ніхто не підходив, оскільки в нього в руках знаходиться ніж.

В подальшому, ОСОБА_8 із застосуванням насильства небезпечного для здоров`я ОСОБА_13 , вдарив своєю ногою по його правій нозі, тим самим завдавши останньому тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Після завданого тілесного ушкодження ОСОБА_13 , ОСОБА_8 зник з місця скоєння злочину.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненому злочині не визнав, суду показав, що 12 грудня 2014 року разом з своїм знайомим ОСОБА_15 пішли на АДРЕСА_3 на територію заводу, щоб знайти якийсь метал. Вони пройшли через прохідну, охорона їх не запитувала куди вони йдуть. Потім ОСОБА_8 разом з товаришем перелізли через паркан і потрапили до корпусу № 90. Там вони знайшли кабель, ОСОБА_8 перевірив його індикатором, а після відрізали 5-10 метрів. Вказаний кабель поклали до сумки та пішли на вихід. По дорозі до обвинуваченого з товаришем підійшов потерпілий з якимось чоловіком. Один з них запитав, куди вони йдуть і що у них у сумці. Побачивши кабель у сумці, потерпілий сказав, що викличе міліцію. ОСОБА_8 подумав, що ОСОБА_13 хоче забрати у нього кабель, тому він підставив йому до шиї ручку індикатор, при цьому сказав, що це ніж. Товариш потерпілого в цей момент вдарив ОСОБА_8 по голові. Коли потерпілий заспокоївся, ОСОБА_8 розвернувся пішов з своїм товаришем. Після цього, обвинувачений з товаришем пішли і здали кабель за гроші. Обвинувачений вказав, що викрадав кабель щоб заробити гроші, потерпілому ударів не завдавав і не бачив щоб хтось бив потерпілого у присутності ОСОБА_8 . Цивільний позов потерпілого не визнав.

Потерпілий ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що 12 грудня 2014 року близько 21.00-22.00 години він знаходився на роботі по вул. Бориспільській, 9 в м. Києві. Він та його співробітник Лось чули, що за стінкою корпусу, щось відбувається. Після чого, пішли і обдивились територію корпусу 90, знайшли на снігу свіжі сліди. Після цього побачили двох хлопців, один з них обвинувачений ОСОБА_8 з сумкою в руках, з якої стирчав кабель. Сумку тримав не обвинувачений. Потерпілий з ОСОБА_16 сказали, що хтось вкрав кабель та запитали обвинуваченого з товаришем куди вони йдуть, що у них за сумка і що в ній. ОСОБА_17 з товаришем відповів, що нічого не знають і йдуть в гуртожиток. Потерпілий бачив, що кабель стирчить з сумки. ОСОБА_18 з ОСОБА_16 йшли за обвинуваченим з товаришем. Коли вже дійшли до гуртожитку, потерпілий сказав, що зараз викличе міліцію та почав діставати телефон. В цей момент ОСОБА_17 схопив потерпілого за шию та підставив до шиї йому якийсь предмет, почав ним давити. Лось вдарив ОСОБА_17 палкою, а останній почав кричати щоб він кинув палку, оскільки він тримає ніж на шиї. Потерпілий почав сприймати погрози ОСОБА_17 як реальні, так як відчував, що щось давило йому в шию. Коли потерпілий намагався вирватись то впав, а ОСОБА_17 підбіг і вдарив його ногою в ногу. В подальшому у потерпілого виявили перелом. Далі ОСОБА_17 з товаришем пішли. Потерпілий вказав, що викрадений кабель належить заводу «Славутич». На даному заводі потерпілий орендує приміщення. Цивільний позов підтримав в повному обсязі. З приводу покарання обвинуваченому поклався на розсуд суду, однак в судових дебатах просив пом`якшити покарання.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 показала, що працює на заводі «Славутич» адміністратором. В день коли сталась подія, десь о 21.00 годині їй зателефонував потерпілий та повідомив, що в одному з корпусів якісь люди. Після цього, свідок подзвонила ОСОБА_20 головному інженеру заводу з приводу того, що повідомив їй потерпілий. Територія заводу «Славутич» оточена огорожею та цілодобово охороняється службою «Правочин», приміщення корпусу та ворота були закритими. В подальшому про всі події, які стались вона дізналась від ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_21 суду показав, що працює головним інженером заводу «Славутич» на територію якого можна потрапити через прохідну або перелізти через паркан. Корпус № 90 з якого викрали кабель був не відремонтованим, він впевнений, що ворота і двері в приміщення корпусу були зачинені. Також, свідок був присутній при вимірюванні працівниками міліції викраденого кабелю, його довжина становила близько 10 метрів. Коли йому подзвонила ОСОБА_22 , він побачив, що цінностей в корпусі 90 не має. Дізнавшись про бійку, теж не викликав міліцію, лише коли сказали, що ОСОБА_18 в лікарні викликав міліцію. У сусіднього орендатора на приміщенні є відеокамери, з яких було скопійовані записи.

Під час допиту в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що зимою в 2014 році, дати не пам`ятає він був на роботі за адресою: вул. Бориспільська, 9 завод «Славутич» територія якого охороняється. В цей час зайшов його керівник ОСОБА_23 і сказав, що з сусіднього цеху чути шум і ніби як розмову. Свідок залишився біля воріт, які були зачинені, а потерпілий пішов навкруги цеху. Після, біля центрального виходу вони побачили двох людей, один з яких ОСОБА_17 , у яких ОСОБА_18 запитав куди вони йдуть. Вони відповіли, що йдуть в гості. Свідок помітив, що з сумки стирчить кабель. ОСОБА_18 попросив показати, що знаходиться у сумці. В цей час ОСОБА_17 схопив ОСОБА_18 за шию. Свідок вдарив ОСОБА_17 в голову, а той почав кричати « ОСОБА_24 , у нього ніж під горлом». ОСОБА_18 закричав та впав, а ОСОБА_17 шляхом наступу вдарив своєю ногою потерпілого в ногу. Після ОСОБА_17 з товаришем пішли, а ОСОБА_18 викликали швидку.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_25 показав, що у 2014 році він працював на прийомі сировини, ОСОБА_17 знав, так як той постійно йому щось здавав. Півтори роки тому, товариш ОСОБА_17 приніс від 5 до 10 метрів проводу та сказав, що дружина ОСОБА_17 прийде зранку і забере гроші.

В судовому засіданні в порядку встановленому ст. 358 КПК України досліджені документи.

Так, з даних протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.12.2014 року, вбачається що ОСОБА_21 заявив, про те, що 12.12.2014 року з приміщення корпусу № 90 по вул. Бориспільська, 9 у м. Києві невідома особа викрала електрокабель (т. 2 а.с. 20).

Даними протоколу огляду місця події від 15.12.2014 року відповідно до якого об`єктом огляду є приміщення цеху ПАТ ТЗ «Славутич», корпусу 90 за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 9 в м. Києві, яке оточене металевим парканом з дверима. Вхід до приміщення обладнано металевими дверима (т. 2 а.с.21-23).

Відповідно до даних протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.12.2014 року, ОСОБА_13 заявив, що 12.12.2014 року приблизно о 22.00 годині, перебуваючи на роботі ПАТ ТЗ «Славутич» по вул. Бориспільській, 9 в м. Києві невстановлені особи нанесли йому тілесні ушкодження (т. 2 а.с.25).

З даних протоколу пред`явлення осіб для впізнання від 05.03.2015 року, вбачається, що потерпілий ОСОБА_13 , впізнав під № 2 ОСОБА_8 , як особу, яка 12.12.2014 року приблизно о 22.00 годині за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 9 на території заводу «КРЗ» обхватив його за шию, та погрожував ножем (Т. 2 а.с 39-41).

З даних довідки ПАТ ТЗ «Славутич» видно, що 12.12.2014 року з приміщення корпусу № 90 було викрадено кабель довжиною 5-10 метрів вартістю 350 гривень (т.2 а.с.46).

Відповідно до даних висновку експерта № 97/е від 26.01.2015 року, потерпілому ОСОБА_13 , були нанесені тілесні ушкодження у виді закритої травми правої гомілки, косий перелом дистального кінця діалізу правої малогомілкової кістки (зі зміщенням уламків). Вказані тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості (Т. 2 а.с.78-81).

Згідно вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Згідно з приписами ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом.

Крім цього, статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази та аналізуючи їх зміст, суд приходить до наступних висновків.

Показання потерпілого ОСОБА_13 в цілому, а також щодо захоплення його ОСОБА_8 за шию та приставляння предмету, який останній назвав ножем, реальність сприйняття погрози здоров`ю потерпілого, нанесення удару ногою в ногу останнього, суд вважає логічними та щирими й такими, що в окремих деталях відтворюють обставини, що мали місце за його участі. Водночас суд враховує, що вказані показання співпадають з показаннями свідка ОСОБА_14 безпосереднього учасника та очевидця досліджуваних подій.

Аналізуючи показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_21 та ОСОБА_25 , суд вважає їх щирими, узгодженими між собою і виходить з того, що хоча останні й не були очевидцями нападу ОСОБА_8 на потерпілого ОСОБА_13 та нанесення останньому удару ногою обвинуваченим, однак підтверджують обставини проте, що на час інкримінованих обвинуваченому подій територія заводу охоронялася, приміщення корпусу оточене парканом та вхідними дверима, розміру викраденого кабелю, а також його здачу до пункту прийому сировини.

За результатами аналізу письмових доказів, суд приходить до таких висновків. Надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні письмові докази, суд вважає належними і допустимими й такими, що в сукупності з показаннями свідка ОСОБА_21 дозволяють встановити предмет злочину електрокабель довжиною близько 10 м., особу ОСОБА_8 , яка була викрита потерпілим, захопила останнього за шию з погрозами застосування насильства для його здоров`я та нанесення тілесних ушкоджень.

Водночас, досліджений в судовому засіданні висновок експерта, суд вважає достовірними і покладає в обґрунтування вироку, беручи до уваги дачу його кваліфікованим, компетентним і не зацікавленим у справі експертом та узгодженістю з сукупністю інших доказів по справі.

Оцінюючи досліджені та перевірені докази в їх сукупності, суд виходить з того, що згідно з п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 р., Суд повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
В обґрунтування вироку, суд покладає показання потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 та ОСОБА_25 оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п. 150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п. 57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».
Позиція обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника щодо не визнання винуватості та необхідності кваліфікації його дій за ст. 122 КК України є суперечливою та надуманою. Так, під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 категорично стверджував, що ОСОБА_13 ударів не завдавав і не бачив щоб хтось бив потерпілого у його присутності, а нормою кримінального закону за якою обвинувачений просить кваліфікувати його дії, передбачено кримінальну відповідальність саме за умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Крім цього, за встановлених в судовому засіданні фактичних обставин є неспроможною позиція захисту щодо необхідності виправдання ОСОБА_8 у пред`явленому йому обвинуваченні. Також, дії обвинуваченого не можуть бути кваліфіковані як крадіжка та умисне нанесення тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки така кримінально-правова оцінка дій обвинуваченого не відповідатиме точному тлумаченню змісту ст. 185 КК України та встановленим фактичним обставинам.

Так, відповідно до абзацу 3 пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 р. якщо дії, розпочаті як крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, переросли в грабіж чи розбій, вчинене слід кваліфікувати відповідно за ч. 3 ст. 186 або ч. 3 ст. 187 КК. В судовому засіданні встановлено, що погроза застосування та застосування насильства до потерпілого, ОСОБА_8 була вчинена саме з метою утримання викраденого майна.

Таким чином, даючи кримінально-правову оцінку діям обвинуваченого, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_8 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства та із застосуванням насильства небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаного з проникненням у сховище та кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 187 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання і виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання ОСОБА_8 згідно ст. ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_8 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, який кримінальний закон відносить до особливо тяжкого злочину, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, а також дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_8 є раніше неодноразово судимою особою, зареєстрований та має постійне місце проживання, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра (Т.1, а. 99-100), не працює, зі слів має на утриманні двох неповнолітніх дітей (Т.3, а. 27-28).

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд, керується вимогами ч. 2 ст. 65 КК України, відповідно до яких, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З урахуванням підвищеної суспільної небезпеки вчиненого злочину проти власності із застосуванням насильства, даних про особу обвинуваченого, наведених принципів призначення покарання, суд призначає ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, але в мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 187 КК України, яке він має відбувати реально з конфіскацією майна, що є його приватною власністю, вважаючи таке покарання необхідним, достатнім і справедливим для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Питання заявленого та підтриманого потерпілим ОСОБА_13 цивільного позову, суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 128, 129 КПК України та виходить з того, що в результаті отримання ним тілесних ушкоджень, з вини обвинуваченого, йому була заподіяна моральна і матеріальна шкода, останньому спричинено фізичний біль, що призвело до розладу здоров`я, порушення нормального перебігу та якості життя, і завдало душевних та моральних страждань та складається з витрат на лікування, придбання ліків і підтверджується наданими та дослідженими доказами, а тому, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги потерпілого повністю.

Питання речових доказів, суд вирішує у відповідності зі ст. 100 КПК України.

Враховуючи вид призначеного покарання, запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили належить залишити без змін у виді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,

З А С У Д И В:
ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначити йому покарання 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його приватною власністю.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 відраховувати з 6 квітня 2016 р., зарахувавши в цей строк термін попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 30 318 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Речовий доказ: довідка вартості залишити при матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишити без змін у виді тримання під вартою.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 395 КПК України, до Апеляційного суду міста Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно вручити прокурору та засудженому.

Головуючий-суддя:
СУДДІ: