Справа № 367/6475/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/630/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 31.05.2016

УХВАЛА
Іменем України
31 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:
головуючого судді: - ОСОБА_2
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар: - ОСОБА_5
за участю
прокурора: - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7
обвинуваченого - ОСОБА_8
потерпілої - ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000145 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 24 березня 2016 року, яким,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Міньківці Андрушівського району Житомирської області, громадянина України, одруженого, з середньо освітою, військовозобов`язаного, не працюючого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, проживає: АДРЕСА_1 , не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання звільнено із випробуванням, зі встановленням йому іспитового строку тривалістю 3 (три) роки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 :
- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції ;
- повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;
- періодично з`являтись до кримінально виконавчої інспекції для реєстрації.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в розмірі 3622 (три тисячі шістсот двадцять дві) грн. 92 коп.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду, завдану смертю її батька в розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн. 00 коп.
Вироком також вирішено питання щодо речових доказів,
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно з вироком суду, 22.05.2015 р. близько 09 год. 45 хв. (точний час не встановлено), ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «VOLKSVAGEN TRANSPORTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м. Києва другорядною дорогою по вул. Університетській в м. Ірпінь Київської області, під`їжджаючи до нерегульованого перехрестя із круговим рухом, де встановлений дорожній знак 2.1. «Дати дорогу» та наявна дорожня розмітка 1.13 «позначає місце, де водій повинен у разі потреби зупинитися і дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по перехрещуваній дорозі», в порушення вимог п. 2.3 б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 ( далі ПДР України), відповідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», не стежив за дорожньою обстановкою, не був уважним, а також в порушення вимог п. 10.1 ПДР України, відповідно до якого «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» перед виїздом з другорядної дороги на головну не переконався у безпечності своїх дій та відсутності на головній дорозі транспортних засобів, грубо порушуючи вимоги п. 16.11 ПДР України, згідно з яким «на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху», а також порушуючи вимоги дорожнього-знаку 2.1.«Дати дорогу», відповідно до якого «водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі», виїхав на перехрестя з круговим рухом з другорядної дороги на головну, не надавши дорогу мопеду «Еrіsкау ХGJ 50 QТ-2», без реєстраційного номеру під керуванням ОСОБА_10 , який під`їжджав до нерегульованого перехрестя із круговим рухом по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з мопедом «Еrіsкау ХGJ 50 QТ-2» без реєстраційного номеру.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій мопеда ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок Ірпінського міського суду Київської області від 24 березня 2016 року скасувати та кримінальне провадження по справі закрити. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в основу даного вироку покладено недопустимі докази, які отримані внаслідок істотного порушення його прав та свобод, зокрема права на захист. Вказує на те, що під час першого допиту та проведення слідчого експерименту він мав статус потерпілого по даному кримінальному провадженню, при цьому не був попереджений про права, які надані особі чинним КПК України в статусі підозрюваного. Слідчим СВ розслідування ДТП СУ ГУ МВСУ в Київській області за власною ініціативою визнано його потерпілим, проведено з ним слідчі дії та слідчі експерименти, а на підставі відомостей, отриманих від нього в статусі потерпілого, проведено низку експертиз, що стали основними доказами його вини. Після чого слідчий постановою від 11 серпня 2015 року відмовив йому у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню, а 31 серпня 2015 року повідомив йому про підозру, допитавши його в якості підозрюваного, при цьому 01 вересня 2015 року повідомив його про завершення досудового розслідування та вручив обвинувальний акт. Вважає, що слідчим умисно введено його в оману щодо правового статусу, проведено слідчий експеримент та його допит в якості потерпілого, на підставі відомостей, що надані ним в статусі потерпілого призначено та проведено низку експертиз, які є визначальними та основними доказами по справі, чим порушив його права, при цьому необґрунтовано відхилив клопотання його захисника про проведення слідчих дій та експертиз з урахуванням його показань, наданих в якості підозрюваного, яке отримано слідчим особисто 01 вересня 2015 року. Посилається на те, що суд не визнав недопустимими докази, отримані органом досудового розслідування з порушенням його прав та свобод, та виніс вирок по справі поклавши в основу обвинувачення недопустимі докази його вини. Також вказує на те, що покійний ОСОБА_10 , що керував транспортним засобом, не є водієм згідно до положень Закону України « Про дорожній рух» та визначень Правил дорожнього руху України, що унеможливлює виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення із застосуванням визначення водій. Однак суд виніс обвинувальний вирок застосувавши у ньому визначення водій щодо загиблого ОСОБА_10 . Вказує на те, що судом застосовано додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом строком на 3 роки, при цьому судом стягнуто на користь потерпілої грошову суму у розмірі 200 000 грн. моральної шкоди. В свою чергу позбавлення його права керувати транспортним засобом унеможливить належне і своєчасне виконання вироку в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки автомобіль обвинуваченим використовується як основний засіб виробництва, оскільки він за фахом являється сантехніком.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку потерпілої, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора, який також заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за обставин, зазначених у вироку суду першої інстанції, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, викладених у вироку і належно оцінених судом. Діям обвинуваченого дана правильна юридична оцінка.
Так, вина обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження та досліджених в судовому засіданні, а саме, показами самого обвинуваченого, показами потерпілої, висновками експертиз, а також іншими доказами, які містяться в матеріалах справи.
Як вбачається з показів обвинуваченого ОСОБА_8 , як під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України визнав в повному обсязі та надав послідовні показання щодо обставин вчинення злочину. При цьому ОСОБА_8 вказував, що в той день була ясна та суха погода, а приблизно за 100м перед круговим рухом він бачив знак «дати дорогу», але при початку руху по кільцю потерпілого на мопеді він не побачив.
Як вбачається з висновку експерта №5-01/470 від 10.07.2015р., зіткнення автомобіля «VOLKSVAGEN TRANSPORTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 з мопедом марки «Еrіsкау ХGJ 50 QТ-2» без реєстраційного номеру відбулось в межах перехрестя, перед початком сліду пошкодження дорожнього покриття. Автомобіль «VOLKSVAGEN TRANSPORTER» контактував лівим переднім кутом з правою боковою частиною мопеда «Еrіsкау ХGJ 50 QТ-2» та найбільш ймовірно з тілом водія (т.1 а.п. 67-72).

Як вбачається з протоколу проведення слідчого експеримента за участю ОСОБА_8 , останній повідомив, що рухаючись 23.05.2015р. по вул. Інститутській в м. Ірпінь на своєму автомобілі «VOLKSVAGEN TRANSPORTER», він виїхав на кільцеву розв`язку та відчув удар в ліву частину свого автомобіля.

Відповідно до висновку експерта №5-01/642 від 10.08.2015р., за даних дорожніх обставин водій автомобіля «VOLKSVAGEN TRANSPORTER» д.н.з. НОМЕР_1 повинен був діяти відповідно до вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та дорожньої розмітки 1.13 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації, при виконанні вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та дорожньої розмітки 1.13 Правил дорожнього руху України водій автомобіля «VOLKSVAGEN TRANSPORTER» мав технічну можливість попередити зіткнення з мопедом «Еrіsкау ХGJ 50 QТ-2» , на що у нього не було перешкод технічного характеру. За даних дорожніх обставин, при заданих вихідних даних, водій мопеда «Еrіsкау ХGJ 50 QТ-2» повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 ПДР України.

Відповідно до висновку експерта №5-01/711 від 25.08.2015р., в заданій дорожній ситуації слід гальмування залишений автомобілем «VOLKSVAGEN TRANSPORTER» на місці пригоди відповідає швидкості 53…54 км/год. В даній дорожньо транспортній ситуації, при заданих вихідних даних, водій мопеда «Еrіsкау ХGJ 50 QТ-2» не мав технічної можливості попередити зіткнення з автомобілем «VOLKSVAGEN TRANSPORTER» шляхом застосування термінового гальмування в заданий момент виникнення небезпеки для руху.

Таким чином, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно і обґрунтовано надав оцінку доказам, належним чином перевірив їх у сукупності в ході судового розгляду та прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Дії ОСОБА_8 судом вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 .

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом в основу даного вироку покладені недопустимі докази, які отримані внаслідок істотного порушення його прав та свобод, зокрема права на захист, а саме те, що слідчий експеримент було проведено за його участю в даному провадженні як потерпілого та на підставі відомостей, що надані ним в статусі потерпілого призначено та проведено низку експертиз, які є визначальними та основними доказами по справі, не можуть бути підставою для скасування даного вироку, оскільки в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вказував, що під час проведення слідчого експерименту він надав правдиві покази щодо обставин дорожньо транспортної пригоди, при проведенні слідчого експерименту був присутній його захисник, йому було роз`яснено зміст ст. 18 КПК України та ст. 63 Конституції України, при цьому він повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та не заперечував щодо правильності встановлення судом фактичних обставин ДТП. Крім того, в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції обвинувачений та його захисник фактично погодились з правильністю висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, а висловили свої заперечення лише в частині призначення судом додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що потерпілий ОСОБА_10 , що керував транспортним засобом, не є водієм згідно до положень Закону України « Про дорожній рух» та визначень Правил дорожнього руху України, що унеможливлює виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення із застосуванням визначення водій, є безпідставними, оскільки вказана обставина не перебуває у причинному зв`язку з суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Також не ґрунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скарги обвинуваченого про безпідставність застосування щодо обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки з вироку суду першої інстанції вбачається, що при призначенні ОСОБА_8 основного та додаткового покарання було враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини скоєння кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання , а тому суд першої інстанції правильно визначив вид та розмір призначеного ОСОБА_8 основного та додаткового покарання, вказане покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої учасниками судового провадження не оскаржувався.

Таким чином, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам закону, є обґрунтованим і належним чином мотивованим, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, а тому залишає апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, а вирок суду без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 24 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

______________ ______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4