11-кп/775/40/2016(м)

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 ,

та його захисника ОСОБА_7 ,

представників потерпілої ОСОБА_8

адвоката ОСОБА_9

та ОСОБА_10 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000107, за апеляційними скаргами цивільного відповідача в особі голови правління ПрАТ «Київський страховий дім» ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, українця, маючого середньотехнічну освіту, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину-інваліда доньку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такого, що в силу ст.89 КК України, раніше судимості не мав, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.1 ст.286 КК України до штрафу в дохід держави в сумі 2000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію в 2014 року» ОСОБА_6 звільнено від призначеного судом за даним вироком покарання у зв`язку з амністією.

Стягнуто з ПАТ «Київський страховий дім» на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3426,39 грн., моральної шкоди 5000 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 9809,96 грн., франшизу 1000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000 грн.,

в с т а н о в и л а:

вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що 30 жовтня 2012 року приблизно о 17.00 год., ОСОБА_6 , керуючи технічно справним, належним йому на праві власності автомобілем «Рeugeot-605», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по пр. Будівельників з боку вул. К. Лібкнехта в напрямку пр. Леніна в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу в районі б.108а, по пр. Будівельників, на якому перебувала пішохід ОСОБА_8 , діючи необережно, проявив злочинну самовпевненість, належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою та не реагуючи на її зміни.

При цьому ОСОБА_6 у порушення вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України, що гласить: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», не зменшив швидкість, не зупинився, щоб надати дорогу пішоходу, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , заподіявши їй тілесні ушкодження у вигляді закритого оскольчатого перелому лівої променевої кістки в типовому місці із зсувом, закритого оскольчатого перелому хірургічної шийки лівої плечової кістки із зсувом з відривом великого горбка, що ускладнилися комбінованою контрактурою лівого плечового суглоба і посттравматичною деформацією дистального метаеніфіза лівої променевої кістки з розвитком згинально-розгинальної контрактури лівого лучезапястного суглобу з помірними порушеннями функції лівої верхньої кінцівки, забитої рани лоба, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як ті що тягнуть за собою тривалий розлад здоров`я на термін понад 21 день.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з настанням вищевказаної події ДТП.

Не погодившись із судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 та цивільний відповідач в особі голови правління ПрАТ «Київський страховий дім» ОСОБА_12 оскаржили його в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просить оскаржуване судове рішення скасувати, і призначити новий розгляд в суді першої інстанції або закрити кримінальне провадження за ч.1 ст.286 КК України за відсутністю в його діях складу злочину.

Вважає, що під час судового провадження було встановлено відсутність події кримінального правопорушення, а також відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (проведення повторної автотехнічної експертизи вказало, що в діях обвинуваченого не убачається порушення п.18.1 ПДР України), не встановлені достатні докази для доведеності його винності у суді та вичерпані можливості їх отримання.

Крім того, обвинуваченим подано клопотання про закриття кримінального провадження за його обвинуваченням за ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Цивільний відповідач в апеляційній скарзі просить вирок суду в частині стягнення з ПАТ «Київський страховий дім» на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3426,39 грн., моральної шкоди 5000 грн. змінити, стягнувши з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь потерпілої в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2790,95 грн.; в решті заявлених позовних вимог до ПрАТ «Київський страховий дім» відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги цивільний відповідач посилається на те, що цивільний позивач не долучив до позовної заяви підтверджуючих документів. Зокрема, у зв`язку із тим, що ПрАТ «Київський страховий дім» було надано постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 09 листопада 2012 року відносно ОСОБА_6 , ПрАТ було прийнято рішення у страховій справі про відмову у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_8 . Вказує, що відшкодування матеріальної шкоди, що полягла у витратах на лікування в розмірі 4226,39 грн. не підтверджена документально відповідним закладом охорони здоров`я; медичні препарати, вказані у товарних чеках, неможливо встановити їх взаємозв`язок з призначеннями, які були здійснені Маріупольською клінічною лікарнею № 2 та відповідної обґрунтованість та взаємопов`язаність з лікуванням, отриманих ОСОБА_14 травм в результаті вказаної ДТП, а в деяких чеках взагалі неможливо встановити їх призначення. Зазначає, що розрахунок суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню саме зі страхової компанії, проведений судом з порушенням вимог ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просив вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 жовтня 2015 року просив залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляцію обвинуваченого, просили її задовольнити, судове рішення скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції або закрити кримінальне провадження за ч.1 ст.286 КК України за відсутністю в його діях складу злочину; представника цивільного відповідача ОСОБА_11 , яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити, а вирок суду в частині заявлених апелянтом вимог змінити; прокурора та представників потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які відстоювали законність і обґрунтованість судового рішення, просили залишити його без зміни, а подані апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого та цивільного відповідача в їх межах, колегія суддів вважає, що останні не підлягають до задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з заявою про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки (30 жовтня 2012 р. - 30 жовтня 2015р., вирок суду ухвалений 08 жовтня 2015р.).

Дійсно обвинувачений може бути звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, відповідно до ч.3 ст.285 КПК України останньому у судовому засіданні було роз`яснено підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Оскільки обвинувачений свою провину не визнає, він заперечував проти закриття кримінального провадження, у зв`язку з чим апеляційне провадження було продовжено в загальному порядку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що виразились у ігноруванні п.18.1 Правил дорожнього руху України особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, та про кваліфікацію таких дій обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені зібраними по справі, дослідженими у судовому засіданні та належним чином оціненими судом доказами в їх сукупності.

Тому доводи скарги обвинуваченого в частині заперечення події та складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, колегія суддів знаходить необґрунтованими та підлягаючими відхиленню.

Так, з матеріалів кримінального провадження убачається, що обвинувачений вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що оскільки було темно він не бачив як потерпіла вибігла на дорогу, не вживав заходив для гальмування та зупинки автомобіля, звернув ліворуч оскільки не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода.

Проте, версія обвинуваченого ОСОБА_6 про його невинність у вчиненні кримінального правопорушення спростовується показаннями потерпілої ОСОБА_8 та іншими наявними у справі письмовими доказами, а саме, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 30 жовтня 2010р, протоками огляду та перевірки технічного стану автомобіля «Рeugeot-605», реєстраційний номер НОМЕР_1 , протоколом проведення слідчого експерименту від 08 листопада 2014р. за участю потерпілої ОСОБА_8 , висновками судово-медичної та судових автотехнічних експертиз

Зокрема, потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що на середині пішохідного переходу, керований обвинуваченим автомобіль вдарив її в праве стегно, від чого вона впала на обочину. Внаслідок ДТП їй були завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості, на лікування яких вона витратила 8463,97 грн. та понесла матеріальну та моральну шкоду, яку оцінила відповідно у 1 000 грн. та 50 000 грн.

Викладені вище показання логічно узгоджуються з дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, і підтверджують вину обвинуваченого, незважаючи на його заперечення. До таких відносяться викладені нижче докази:

Так, факт дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30 жовтня 2012р. біля б. 108а по пр. Будівельників в Жовтневому районі м. Маріуполя, підтверджується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 30 жовтня 2012 року (т.1, а.кп.170-179);

протоколами огляду та перевірки технічного стану автомобілю «Рeugeot-605», реєстраційний номер НОМЕР_1 від 20 жовтня 2012 року та 01 листопада 2012 року підтверджується той факт, що ОСОБА_6 в момент ДТП керував технічно справним автомобілем і після ДТП автомобіль на його передній частині має пошкодження, що свідчить про зіткнення(т.1, а.кп.180-189).

Сам обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував проти того, що 30 жовтня 2012 року, приблизно о 17.00 год.,керуючи технічно справним, належним йому на праві власності автомобілем «Рeugeot-605», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по пр. Будівельників з боку вул. К. Лібкнехта в напрямку пр. Леніна в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу в районі б.108а, по пр. Будівельників, на якому перебувала пішохід ОСОБА_8 , здійснив наїзд на останню, заподіявши їй тілесні ушкодження.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не мав технічної можливості уникнути наїзду на потерпілу, спростовується іншими письмовими доказами.

Так, з метою перевірки і уточнення відомостей, а саме пояснень потерпілої ОСОБА_8 , 8 листопада 2014 р. був проведений слідчий експеримент за участю потерпілої ОСОБА_8 , під час якого було відновлено обставини ДТП, потерпіла наполягала на тому, що вона перетинала проїзну частину зліва на право відносно напрямку руху автомобіля по розмітці нерегульований пішохідний перехід, потерпілою був відтворений темп руху, що було зафіксовано на відеореєстраторі.

Не прийняти до уваги протокол проведення слідчого експерименту від 8 листопада 2014р. (т.2, а.кп.52-56) у суду першої інстанції не було підстав, оскільки останній відповідає вимогам ст.ст.104, 223, 240 КПК України.

Цей протокол проведення слідчого експерименту був прийнятий до уваги експертом, відповідно висновкам судових автотехнічних експертиз від 21 листопада 2014р. та від 9 грудня 2014р. в даній дорожній обстановці водій автомобілю «Рeugeot-605» повинен був знизити швидкість, а в разі потреби зупинитись, щоб надати перевагу в русі пішоходу ОСОБА_8 .

Тобто, водій ОСОБА_6 , виконуючи вимоги п.18.1 ПДР України мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 (т.1, а.кп.208-210, 213-215).

У висновках судових автотехнічних експертиз №1773 від 12 травня 2014р. та №1050 від 06 серпня 2015р. визнано, що дії ОСОБА_6 не відповідають вимогам п.п.12.3,12.4,12.2,12.9 Правил дорожнього ружу та він мав технічну можливість запобігти ДТП, виконавши вимоги вказаних пунктів.

Суд обґрунтовано розглянув справу в межах пред`явленого обвинувачення, оскільки порушення п.п.12.3,12.4,12.2,12.9 Правил дорожнього ружу органами досудового слідства не включено до обвинувачення ОСОБА_6 , чим спростовуються доводи апеляційної скарги обвинуваченого і в цій частині.

Колегія суддів вважає цілком обґрунтованим неприйняття судом висновку експертизи № 63 від 25 лютого 2014 року, оскільки висновок зроблено експертом на підставі коефіцієнту часу ситуаційної реакції водія 1, без урахування наявності на дорозі «шумових полос».

Експерт ОСОБА_15 , даючи показання у суді першої інстанції, пояснив, що при розрахунку технічної можливості ОСОБА_6 в даній дорожній обстановці уникнути зіткнення з пішоходом він застосував коефіцієнт часу ситуаційної реакції водія 0,6, оскільки на дорозі встановлені «шумові полоси», наявність яких вже є попередженням водію про можливу небезпеку на дорозі.

Факт спричинення потерпілої тілесних пошкоджень 30 жовтня 2012р. при дорожньо-транспортній пригоді підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 960 від 15 серпня 2013 року, згідно якого в результаті ДТП потерпілій були завдані тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості (т.1, а.кп.190-193).

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів із належною повнотою викривають ОСОБА_6 в діях, що виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Відповідно до встановлених фактичних даних, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України.

А тому, доводи обвинуваченого в частині відсутності події і складу зазначеного кримінального правопорушення не відповідають матеріалам кримінального провадження і підлягають відхиленню.

З урахуванням вказаного, колегія суддів, перевіривши докази у справі, оцінивши їх, і пересвідчившись у тому, що діяння, яке ставилось ОСОБА_6 у вину мало місце, та воно містить склад злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і обвинувачений винний у його скоєнні, не знаходить підстав для закриття кримінального провадження за відсутністю складу злочину.

Таким чином, апеляційні вимоги обвинуваченого колегія суддів розцінює, як невмотивовані, у зв`язку із чим вони не підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди потерпілій, суд відповідно до вимог ст.ст.23,1167 ЦПК України, належним чином встановив її доведеність і розмір самої матеріальної шкоди, яка складає 25000 грн. та буде відповідати обсягу того фізичного болю та душевних страждань, які були перенесені нею внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 30 жовтня 2015 року.

Судом також, відповідно до вимог ст.ст.23,24,28,29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року (з відповідними змінами), (далі за текстом Закон), було встановлено та доведено правомірність вимог про відшкодування потерпілій витрат на придбання лікарських засобів.

Також, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідати за завдану потерпілій ОСОБА_8 шкоду внаслідок ДТП в межах страхової суми повинен страховик ПрАТ «Київський страховий дім», оскільки між ПрАТ «Київський страховий дім» та ОСОБА_6 було укладено страховий договір, згідно якого застраховано цивільну відповідальність останнього, що цілком відповідає вимогам ст.1187 ЦПК України, правовим позиціям, викладеним у п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» та п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, а також ст.23 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, відповідно до ст.23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерплий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на ст.988 ЦК України та договору страхування, укладеного між ПрАТ «Київський страховий дім» та ОСОБА_6 9 жовтня 2012р., та прийшов до обґрунтованого висновку, що саме ПрАТ «Київський страховий дім» повинен відшкодувати потерпілій завдану в результаті страхового випадку матеріальну шкоду на лікування в сумі 4426, 39 гривень, за мінусом 1000 гривень франшизи ,що становить 3426, 39 гривень, та маральну шкоду, завданої потерпілій, у сумі 5000 гривень, що становить 5% від страхової виплати, яка встановлена у розмірі 100000 гривень згідно договору страхування.

Доводи цивільного відповідача про те, що відшкодування матеріальної шкоди, що полягла у витратах на лікування в розмірі 4426,39 грн. не підтверджена документально відповідним закладом охорони здоров`я; медичні препарати, вказані у товарних чеках, неможливо встановити їх взаємозв`язок з призначеннями, які були здійснені Маріупольською клінічною лікарнею № 2 та відповідної обґрунтованість та взаємопов`язаність з лікуванням, отриманих ОСОБА_14 травм в результаті вказаної ДТП, а в деяких чеках взагалі неможливо встановити їх призначення, не можуть бути прийняти до уваги з наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 знаходилась на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділені міської лікарні № 2 з 30 жовтня 2012р. по 3 грудня 2012р. (а.кп.30), за вказаний період часу за призначенням лікаря були придбані лікарські засоби, що підтверджено чеками (а.кп.31-35), з виписки з амбулаторної карти вбачається, що ОСОБА_8 з 5 грудня 2012р. по 30 квітня 2013р. знаходилась на лікуванні в ММЛ №2 та отримувала рекомендоване лікування (т.1, а.кп.37), на яке також були понесені витрати, підтверджені документально (т.1, а.кп.38-40), таким чином потерпіла з 30 жовтня 2012р по 30 квітня 2013р. знаходилась на лікуванні у медичному закладі, тобто майже 5 місяців, загальна сума витрат склала 4426,39 грн., чим спростовуються доводи апелянта, викладені в апеляційної скарзі.

Згідно ст.26-1 Закону, страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що до зарахування суми, з якої відраховується 5 % розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик, беруться лише фактичні виплати, які безпосередньо підлягають сплаті останнім, в даному випадку - лише витрати на лікування. Само ж поняття моральної шкоди Законом трактується як один з видів шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, розмір якої обчислюється за спеціальною нормою, а саме ст.26-1 Закону.

Таким чином, суд першої інстанції мотивовано застосував даний механізм розрахунку у даній правовій ситуації, тому доводи апеляційної скарги цивільного відповідача в особі ПрАТ «Київський страховий дім» у цій частині є безпідставними та повинні бути залишені без задоволення.

Крім того, суд у відповідності до ч.1 ст.124 КПК України, при ухваленні вироку стягнув з обвинуваченого на користь потерпілої всі здійсненні ним документальні підтверджені процесуальні витрати.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість постановленої судом вироку, а також про безпідставність доводів апеляційних скарг обвинуваченого та цивільного відповідача.

Порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

апеляційні скарги цивільного відповідача в особі голови правління ПрАТ «Київський страховий дім» ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її оголошення.

Судді:

____________ ________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3