У Х В А Л А
Іменем України
15 листопада 2016 року
слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання старшого слідчого ВП № 4 Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0014458 від 13.11.2016 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
14.11.2016 року в провадження слідчого судді надійшло вищевказане клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні слідчого відділення відділу поліції № 4 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0014458 від 13.11.2016 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 12 листопада 2016 року приблизно о 23 годині 40 хвилин, ОСОБА_6 , маючи на меті збагатитись за рахунок чужого майна вступив у злочинну змову з ОСОБА_7 , та розробили злочинний план, відповідно до якого ОСОБА_7 повинен був спостерігати за обстановкою та попереджати про небезпеку в той час коли ОСОБА_6 повинен був вчиняти крадіжку фар з автомобіля марки «Porsche».

Однак, злочинні дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були виявленні та принені.

А всього ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб, повторно намагались вчинити крадіжку автомобільних фар з автомобіля «Porsсhe» моделі «Cayenne» 2007 року випуску вартістю 49 284 грн.

Під час огляду місця події 13.11.2016 року, за добровільної заявою гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було проведено огляд автомобіля марки «Toyota» моделі «Rav4», 2003 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі відсутній (безномерний автомобіль) який відповідно до свідоцтва про право власності на транспортний засіб серії: НОМЕР_2 належить ОСОБА_8 в ході чого виявлено та вилучено наркотичні засоби та сам вказаний вище автомобіль.

Крім цього в ході проведення досудового розслідування було встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 , 1987 року народження використовував автомобіль марки «Toyota» моделі «Rav4», 2003 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі відсутній безномерний автомобіль) як засіб вчинення кримінального правопорушення та активно використовував при вчиненні інших кримінальних правопорушень на території міста Києва.

На підставі викладеного, слідчий просить слідчого суддю накласти арешт на вищевказаний автомобіль.

В судовому засіданні слідчий клопотання про арешт майна підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі.

Власник транспортного засобу в судове засідання не з`явився. про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, що не перешкоджає розгляду.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вислухавши пояснення слідчого, вважаю, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до положень ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що власником автомобіля «Тойота», на який слідчий просить накласти арешт є ОСОБА_8 , яка не є підозрюваною чи обвинуваченою у вказаному кримінальному провадженні.

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 лише здійснювали керування даним транспортних засобом.

Зі змісту клопотання про арешт майна та доданих до нього копій матеріалів кримінального провадження № 0014458 від 13.11.2016 року вбачається, що слідчий просить накласти арешт на автомобіль марки «Toyota» моделі «Rav4», 2003 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , посилаючись на, те, що на вказаному автомобілі відсутній номер шасі, разом з тим кримінальне провадження здійснюється за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та з матеріалів даного кримінального провадження, не вбачається, що автомобіль має відношення до скоєння злочину, крім того, слідчий не доводить наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, не обґрунтовує правові підстав для такого арешту та необхідності у його накладенні, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Приймаючи до уваги вищевикладене та ураховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в рамках якого подано дане клопотання, а також необґрунтованість і недоведеність необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання старшого слідчого ВП № 4 Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0014458 від 13.11.2016 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м.Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1