АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 травня 2016 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 .
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7
розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сокиряни Чернівецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И Л А:
На вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22 березня 2016 року заступником керівника Кельменецької місцевої прокуратури ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу.

Згідно, вироку суду І інстанції, ОСОБА_6 , обвинувачено:

-за ст. 153 ч.3 КК України та призначено покарання з застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 8-ми років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 залишено обрану утримання під вартою і продовжено до 19.05.2016 року. Строк відбуття покарання постановлено відраховувати з 13.12.2015 року.

Провадження №11-кп/794/188/16 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9 ,
судді: ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11
Категорія: ст. 153 ч.3 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_6 , строк його перебування під вартою з 13.12.2015 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі не заперечуючи вирок суду в частині обставин кримінального провадження, а саме кваліфікації дій ОСОБА_12 за ч.3 ст. 153 КК України та доведеності його вини у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню через його м`якість та безпідставне застосування ст. 69 КК України при призначені покарання.

Вказує, що визнання судом обставини, яка пом`якшує покарання відповідно до ст. 69 КК України є незаконним, оскільки твердження суду про молодий вік (19 років) та ознаки легкої розумової відсталості, є обставинами які характеризують ОСОБА_12 як особу і не є обставинами які пом`якшують йому покарання.

Просить скасувати вирок суду І інстанції та постановити новий, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Судом І інстанції встановлено, що ОСОБА_13 , 13.12.2015 року в період часу з 15 год. 00 хв. по 19 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в одній з кімнат будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, застосовуючи фізичне насильство, вступив із ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , всупереч її волі, в статеві зносини неприродним способом, під час яких спричинив їй тяжкі тілесні ушкодження з ознаками «небезпеки для життя» та, які перебувають у прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті ОСОБА_14 ..

Смерть ОСОБА_14 настала від геморагічного шоку, як наслідок масивної зовнішньої та внутрішньої кровотечі, які є ускладненнями наявних при житті чисельних розривів ампули прямої кишки та піхви, з ушкодженнями стінок судин та їх артеріовенозних сплетінь.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження ОСОБА_13 у судовому засіданні свою винуватість у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що не оспорює жодної з обставин, викладених в обвинувальному акті. Однак, на підставі ст. 63 Конституції України відмовився від дачі показань, пояснивши, що не пам`ятає всіх обставин, які відбувалися того дня, т.я був у стані сильного алкогольного сп`яніння.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, думку прокурора, який просив скасувати вирок та ухвалити новий вирок,і призначити більш суворе покарання, яке передбачене в санкції ч. 3 ст. 153 КК, міркування обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , які просили вирок суду І інстанції залишити без змін, а апеляцію прокурора без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При перевірці вироку суду І інстанції, колегією встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи, дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ч.3 ст. 153 КК України, висновок про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованого злочину відповідає сукупності зібраних у справі і досліджених у судовому засіданні доказів, яким дано остаточну юридичну оцінку, яка ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності та з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви та, які ніким не оскаржуються.

За ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Беручи до уваги, що в апеляційній скарзі прокурора порушується питання про скасування вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_6 в частині призначеного покарання, колегія суддів, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" та положеннями ст.65 КК України приходить до наступного: особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Проте, при призначенні покарання ОСОБА_6 , суд допустив неправильне застосування закону, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

А тому, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора щодо неправильного застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання, оскільки за змістом вироку, суд І інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, фактично не відокремив, які саме обставини справи або дані про його особу він визнає такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують тяжкість скоєного злочину, і які дають підстави для застосування вказаних положень.

Відповідно до положення ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з вимогами п.2 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

У відповідності до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Враховуючи відсутність апеляційних скарг в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , а також доведеності його вини, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_6 , в період часу з 15 год. 00 хв. по 19 год. 00 хв. 13 грудня 2015 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в одній з кімнат будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, застосовуючи фізичне насильство, вступив із ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , всупереч її волі, в статеві зносини неприродним способом, під час яких спричинив їй тяжкі тілесні ушкодження з ознаками «небезпеки для життя» та, які перебувають у прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті ОСОБА_14 ..

Смерть ОСОБА_14 настала від геморагічного шоку, як наслідок масивної зовнішньої та внутрішньої кровотечі, які є ускладненнями наявних при житті чисельних розривів ампули прямої кишки та піхви, з ушкодженнями стінок судин та їх артеріовенозних сплетінь.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 , кваліфіковано за ч.3 ст.153 КК України, як задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, що спричинило особливо тяжкі наслідки.

Так, призначаючи ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 153 КК України більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, на підставі ст. 69 КК України, суд послався на наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують тяжкість злочину: визнання вини та щире каяття у вчиненні злочину, його молодий вік, оскільки на час вчинення злочину йому виповнилося лише 19 років, а також наявність у ОСОБА_12 ознак легкої розумової відсталості (ступінь легкої розумової дебільності), який є сталим психічним розладом у формі недорозвитку психіки, що є уродженим або набутим у перші 3-4 роки життя.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна, враховуючи матеріали провадження та вимоги ст. 69 КК України.

Так, для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом згідно з ст. 69 КК України необхідна наявність двох підстав: 1) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; 2) наявність обставин, що певним чином позитивно характеризують підсудного.

Визнання судом таких обставин, як молодий вік та наявність ознак легкої розумової відсталості, можна віднести до пом`якшуючих покарання обставин, відповідно до ст. 66 КК України, оскільки зазначені твердження характеризують особу ОСОБА_12 як обвинуваченого, а не як обставини, які пом`якшують покарання і дають суду право застосувати ст. 69 КК.

Отже, у даному провадженні є лише одна обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 - це щире каяття, що підтверджується визнанням вини у вчиненому правопорушенні, але цієї обставини недостатньо для застосування вимог ст. 69 КК України при призначенні покарання.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.

При призначенні ОСОБА_6 виду та міри покарання, колегія суддів враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, а саме те, що вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до ч.5 ст.12 КК України є умисним, особливо тяжким злочином проти статевої свободи та недоторканості людини, внаслідок якої спричинено особливо тяжкі наслідки (смерть потерпілої).

Крім того, колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_12 , зокрема те, що він по місцю проживання характеризується посередньо, виховувався в багатодітній сім`ї прийомною матір`ю, періодично зловживає спиртними напоями, не працює та не навчається, вперше притягується до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, однак на даний час виявляє ознаки легкої розумової відсталості (ступінь легкої дебільності) з порушенням поведінки.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 - є щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_6 є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що призначення ОСОБА_6 покарання в межах, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 153 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 ч.2, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу заступника керівника Кельменецької місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст. 153 КК України у вигляді 11років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 21 год. 00 хв. 13 грудня 2015 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк призначеного покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення ОСОБА_12 , починаючи з дня його затримання - 13.12.2015 року і до 17 травня 2016, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3