У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання за участю прокурора захисника виправданого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000096 за касаційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2014 року
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, раніше не судимого,
виправдано за ч. 2 ст. 367 КК України через не доведення, що в діянні є склад кримінального правопорушення.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 листопада 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні злочину за наступних обставин.
16 листопада 2011 р. ПАТ «Банк «Таврика» відкрито кореспондентський рахунок в «Майнль Банк Акцієнгезельшафт» (Австрія) та отримано відповідний дозвіл шляхом присвоєння реєстраційного номеру відкритого кореспондентського рахунку в журналі обліку Головного управління НБУ по м. Києву та Київській області за № 11383 від 29 листопада 2011 р.
22 грудня 2011 р. між «Майнль Банк Акцієнгезельшафт» та компанією «Вінтен Трейдинг ЛТД» (Республіка Кіпр) укладено договір позики на суму 50 000 000 доларів США для фінансування будівельних проектів в Україні, які повинні здійснюватися компанією ВАТ «Трест «Південзахідтрансбуд».
Того ж дня, ОСОБА_7 , виконуючи обов`язки Голови Правління ПАТ «Банк «Таврика», перебуваючи за місцем своєї роботи за адресою: м. Київ вул. Дмитрівська № 92-94, за проханням колишнього Голови Наглядової Ради ПАТ «Банк «Таврика» ОСОБА_8 уклав з «Майнль Банк Акцієнгезельшафт» договір відповідального зберігання та застави грошових коштів в сумі 26 502 636,59 доларів США, які зараховано на вищевказаний кореспондентський рахунок, як гарантії забезпечення виконання взятих зобов`язань компанією «Вінтен Трейдинг ЛТД».
ОСОБА_7 , внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків, не здійснив облік вищезазначеного зобов`язання за договором відповідального зберігання та застави, а також не сформував резерв для покриття кредитного ризику з метою недопущення збитків від неповернення боргу через неплатоспроможність компанії «Вінтен Трейдинг ЛТД».
У результаті невиконання компанією «Вінтен Трейдинг ЛТД» своїх зобов`язань за договором позики від 22 грудня 2011 р. з «Майнль Банк Акцієнгезельшафт», останній, діючи відповідно до умов договору відповідального зберігання та застави грошових коштів, укладеного ОСОБА_7 , 27 листопада 2012 р. провів списання коштів з кореспондентського рахунку ПАТ «Банк «Таврика» у розмірі 26 502 636,59 доларів США.
Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_7 своїх службових обов`язків, через несумлінне ставлення до них, останній не передбачив можливості настання суспільно небезпечних наслідків від підписання договору відповідального зберігання та застави грошових коштів, що було пов`язане з високим кредитним ризиком та вимагало формування резерву, хоча повинен був і міг передбачити. Результатом укладання вищевказаного договору без формування необхідних резервів та його неналежного бухгалтерського обліку, стала втрата активів банку та неможливість виконання ним вимог вкладників й інших кредиторів, у результаті чого 20 грудня 2012 року НБУ прийнято постанову № 548, якою ПАТ «Банк «Таврика» віднесено до категорії неплатоспроможних, а також державою взято зобов`язання перед вкладниками зазначеного банку щодо повернення їм коштів у сумі 211 837 947,47 грн. через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.
У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначає, що місцевий суд безпідставно не проаналізував докази, надані стороною обвинувачення, та не навів мотивів, з яких їх відкинув, також помилково визнав допустимими доказами копії документів надані стороною захисту, а апеляційний суд на ці порушення уваги не звернув і належним чином не мотивував своєї ухвали.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, думки виправданого та захисника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягаєчастковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею 419 КПК України передбачено, що в своїй ухвалі суд апеляційної інстанції зобов`язаний навести докладні мотиви прийнятого рішення і, якщо апеляція залишається без задоволення, зазначити підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Мотивувальна частина ухвали апеляційного суду має містити аналіз доказів і докладні мотиви прийнятого рішення. При цьому необхідно проаналізувати і співставити з наявними у кримінальному провадженні і додатково поданими матеріалами всі доводи апеляційних скарг і на кожен із них дати вичерпну відповідь. Висновки суду повинні мати посилання на відповідний матеріальний або процесуальний закон. Ухвалу, що не містить вмотивованих висновків на доводи апеляційної скарги з питань про доведеність або недоведеність обвинувачення, кваліфікацію злочину, про міру покарання, не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Суд апеляційної інстанції при розгляді даного провадження не дотримався цих вимог закону.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор, не погоджуючись із вироком місцевого суду, подав апеляційну скаргу, в якій порушував питання про скасування виправдувального вироку місцевого суду щодо ОСОБА_7 та постановлення свого вироку, яким просив визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та призначити йому покарання за цим законом.
Прокурор зазначав, що вирок ухвалено з істотним порушенням кримінального процесуального закону, його висновки не відповідають фактичним матеріалам провадження, судом не надано належної оцінки: показанням ОСОБА_7 , який частково визнав вину у вчиненні інкримінованого йому злочину і пояснив, що договір підписав на прохання фактичного власника ПАТ «Банк «Таврика» ОСОБА_8 , при цьому він вказував на ряд порушень, допущених при його складанні; що ОСОБА_7 не було вжито заходів щодо з`ясування дати та обставин підписання договору відповідального зберігання та застави грошових коштів австрійською стороною з метою подальшого його обліку; що даний договір протилежною стороною було підписано вже через 8 днів після підписання його ОСОБА_7 , а тому останній мав реальну можливість вчинити дії щодо обліку цього договору та сформування резерву для покриття кредитного ризику з метою недопущення збитків від неповернення боргу, що входило до його повноважень.
Як убачається зі змісту ухвали, апеляційний суд не виклав всіх доводів прокурора, наведених в апеляційній скарзі, та, залишаючи скаргу прокурора без задоволення, не зазначив підстав, із яких її визнано необґрунтованою. Апеляційний суд обмежився перерахуванням доказів, на які є посилання у вироку, і загальним формулюванням про правильність висновків суду першої інстанції щодо не доведення, що в діянні ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та не розкрив суті зібраних у провадженні доказів, не проаналізував їх у контексті з конкретними доводами апеляції та не розглянув доводи прокурора щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
При цьому, суд апеляційної інстанції не дав ніякої оцінки та взагалі не мотивував чому прийнято як доказ невинуватості ОСОБА_7 надані до суду стороною захисту копії (ніким належним чином не завірені) протоколу засідання Наглядової Ради АТ «Банк Таврика» від 28 листопада 2011 р., відповідно до якого Наглядовою Радою погоджено укладення угоди депонування та застави коштів з «Майнль Банк Акцієнгезельшафт» та надано повноваження виконуючому обов`язки Голови Правління ОСОБА_7 на підписання зазначеної угоди, хоча із довідки НБУ від 28 грудня 2012 р. вбачається, що серед наявних протоколів Наглядової Ради та Правління Банку рішення про надання повноважень ОСОБА_7 на підписання згаданого договору відповідального зберігання та застави не приймалося.
Місце знаходження оригіналу вказаного документу та обставини отримання його копій судами фактично не перевірялися.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції належним чином не розглянув доводи апеляційної скарги прокурора і передчасно погодився з висновками місцевого суду стосовно виправдання ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.
За таких обставин ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 не можна визнати законною та обґрунтованою, оскільки вона постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для її скасування.
При новому апеляційному розгляді слід виконати усі вимоги чинного законодавства, перевірити усі доводи, на які посилається прокурор, і постановити законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3