Справа № 159/4847/14-к
Провадження № 1-кп/159/19/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайоний суд Волинської області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000005 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Сокаль, Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, приватного підприємця, раніше , в силу с. 89 КК України не судимого , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.164 ч.1, 358 ч.4 КК України ,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 маючи умисел направлений на використання завідомо підробленого документа, котрий надає права або звільняє від обов`язків, а саме договору поруки № SR - А 00/138 ODC/2008 від 23 травня 2008 року між ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк», перебуваючи у приміщенні відділення регіонального представництва Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», що за адресою: м. Луцьк вул. Л. Українки, 53, отримав споживчий кредит в сумі 182 580 грн. та для забезпечення повного і своєчасного виконання своїх боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором CL/А00/1380DC/2008 разом з іншими документами подав договір поруки № SR - А 00/138 ODC/2008 від 23 травня 2008 року між ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк», до котрого невстановленою слідством особою, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, внесено неправдиві відомості, а саме підроблено підписи ОСОБА_6 у графі «Від поручителя» на титульній стороні та біля відповідного прізвища в графі «Поручитель» на зворотній стороні договору.
Крім того, ОСОБА_7 , будучи зобов`язаним відповідно до рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2012 року сплачувати в користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 400 (чотириста) гривень щомісячно, починаючи з 20 березня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, в період з 01 серпня 2013 року по 31 січня 2014 року злісно ухилявся від сплати аліментів.
Так, ОСОБА_4 ніде офіційно не працював, а якщо і працював, то про місце роботи державного виконавця не повідомляв, будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, хоча попереджався державним виконавцем про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів та необхідність працевлаштуватися, в результаті чого в період з 01 серпня 2013 року по 31 січня 2014 року утворилась заборгованість по аліментах у розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) грн.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 своєї вини за ст.164 ч.1 КК України, та за ст. 358 ч.4 КК України не визнав та відмовився від дачі показів, при цьому в судових дебатах пояснив, що відповідно до Закону України від 7 квітня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення», були внесені зміни до ст. ст. 357, 358 КК України та фактично відбулась декриміналізація відповідальності за підробку інших документів, та вважає, що кримінальна справа щодо нього за ст. 358 ч.4 КК України підлягає закриттю та за даним обвинуваченням його слід виправдати.
Крім того, ОСОБА_4 пояснив, що дійсно згідно рішення Ковельського міськрайонного суду від 26.04.2012 року щодо нього відкрито виконавче провадження і стягуються аліменти в розмірі 400 (чотириста) гривень щомісячно, починаючи з 20 березня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Від сплати аліментів злісно не ухилявся , а в період з 31.07.2013 року по 31.01.2014 рік не сплачував аліменти через відсутність доходів та важкий матеріальний стан.
Обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що стороною обвинувачення не надано доказів, що б підтверджували його вину в злісному ухиленні від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_9 . По мірі можливості і при наяності коштів він переказував гроші на утримання своєї неповнолітньої дитини. Обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що на момент зміни раніше повідомленої йому підозри та складання обвинувального акту 28 липня 2014 року його заборгованість по аліментах за період з 1.08.2013 року по 31.01.2014 року становила не 2400,00 грн., а лише 2125,00 грн.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 також пояснив, що він в грудні 2013 року шляхом надсилання поштовим відправленням на адресу проживання ОСОБА_6 надав додатково грошові кошти в сумі 300,00 грн., що підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 . В подальшому на протязі 2014 року він, по мірі можливості переказував кошти на утримання свого сина.
ОСОБА_4 також пояснив, що в нього на утриманні крім сина ОСОБА_9 , перебуває повнолітня дочка, яка продовжувала навчання і потребує матеріальної допомоги, і він згідно картки розрахунків станом на 5.06.2015 року за навчання ОСОБА_11 за період 2012 2015 роки сплатив 14354,10 грн., крім того він вчасно сплачував за послуги інтернету та комунальні послуги і просить його виправдати за відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 ч.1 КК України. Доводи обвинувачення про те, що він не був працевлаштований та не повідомив виконавчу службу про своє працевлаштування спростовуються тим, що він здійснював функції по управлінню приватним підприємством та набув статус підприємця, але при цьому доходів від підприємницької діяльності не отримував. Обвинувачений звертався в пошуках роботи за своєю спеціальністю та попит був відсутній. Крім того, ОСОБА_4 вказує, що в 2010 році подарував неповнолітньому сину земельну ділянку та в 2009 році передав частину квартири.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ст. 164 ч.1 та ст. 358 ч.4 КК України повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.
Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, у 2008 році вона взнала від свого колишнього чоловіка, що він збирається купити в кредит автомобіль. В подальшому вони розлучились і в них склались складні відносини. Договір поруки від 23 травня 2008 року вона не підписувала, а написи на договорі поруки здійснені ОСОБА_4 з метою отримання кредиту на купівлю автомобіля. В подальшому обвинувачений використав підроблений документ в своїх цілях.
Крім того, потерпіла пояснила, що обвинувачений ОСОБА_4 будучи зобов`язаним відповідно до рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2012 року сплачувати в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини їхнього сина ОСОБА_8 в розмірі 400 гривень щомісячно, в період з 01 серпня 2013 року по 31 січня 2014 року ухилявся від сплати аліментів і не сплачував визначеної судом суми, хоча в листопаді 2013 року отримав 1000,00 грн. від реалізації холодильника, якого здав на реалізацію підприємцю ОСОБА_12 .
Неповнолітній свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що батько йому грошові кошти жодного разу не надавав, не купував одяг. В 2013 році до них надійшов рекомендований лист від батька та в ньому ніяких коштів не було. Батько його життям не цікавився , його повністю забезпечує лише мама.
Свідок ОСОБА_10 пояснила, що обвинувачений є її батьком. Після розлучення у них з мамою склались напружені відносини. З 2010 по 2015 рік вона навчалась в вищому учбовому закладі у м. Луцьку при цьому батько сам оплачував всі витрати на її навчання. Брат ОСОБА_9 сам відмовляється від пропозицій батька купувати йому необхідні речі. Батько цікавиться життям сина, пропонує одяг та продукти харчування.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що працює заступником начальника ВДВС. В ОСОБА_4 за період з 1.08.2013 року по 31.01.2014 року виникла заборгованість по сплаті ОСОБА_6 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 в сумі 2400,00грн, в зв`язку з чим ОСОБА_4 в лютому 2014 році попереджався ВДВС про кримінальну відповідальність за несплату аліментів.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що він є приватним підприємцем, і ОСОБА_4 був клієнтом його магазину і в 2013 році здав в його магазин холодильник для реалізації, який в подальшому був проданий, а 16.12.2013 року ОСОБА_4 отримав 1000,00 грн. від реалізації холодильника, що стверджується його підписом в робочому зошиті. Даний холодильник він особисто привозив від будинку ОСОБА_4 .
Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що раніше працював в ЗАТ «ОТП Банк». Обвинувачений ОСОБА_4 звертався до банку про видачу споживчого кредиту. Особа, яка звертається до банку, сама вказує при необхідності особу поручителя. Паспортні дані поручителя, як правило надає особа, що бажає отримати кредит.
Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що раніше працювала в ЗАТ «ОТП Банк». Поручителем, як правило виступають близькі родичі особи, яка бажає отримати кредит.
Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 164 та ч.4 ст. 358 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами:
- висновком судово-почеркознавчої експертизи № 9295-10-11, згідно якого підписи від імені ОСОБА_6 в графі «Від поручителя» на титульній сторінці та біля відповідного прізвища в графі «поручитель» на звороті договору поруки від 23.05.2008 року виконано не ОСОБА_6 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_6 (т.1, а.с.244-245);
- висновком судово-почеркознавчої експертизи № 82 від 27.03.2012 року, згідно якого рукописні записи в договорі поруки від 23.05.2008 року та договорі застави автотранспортного засобу від 23.05.2008 року виконані ОСОБА_4 ; Підпис в договорі застави автотранспортного засобу від 23.05.2008 року виконано не ОСОБА_6 , а іншою особою із загальним наслідуванням підпису ОСОБА_6 ; Підписи від імені ОСОБА_4 в даних договорах виконані ОСОБА_4 ; Встановити ким ОСОБА_4 чи іншою особою виконані підписи від імені ОСОБА_6 не виявляється можливим.( т.1 а.с.169-216);
- договором поруки № SR - А 00/138 ODC/2008 від 23 травня 2008 року між ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк».( т.3 а.с.60);
- кредитним договором №CL/А00/1380DC/2008 від 23.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 про видачу споживчого кредиту у розмірі 182580 грн. (т.3 а.с.61-62);
- витягом з ЄРДР від 20.11.2012 року про внесення відомостей від ОСОБА_6 про використання завідомо підробленого документу, а саме договору поруки від 23.05.2008 року між ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк» на отримання споживчого кредиту у розмірі 182580 грн. , який виконано від її імені та підроблено її підписи. (т.3 а.с.220);
- витягом з ЄРДР від 8.02.2014 року по заяві ОСОБА_6 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_4 , будучи зобов`язаний відповідно до рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26.04.2012 року сплачувати в користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи з 20 березня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, в період з 01 липня 2013 року по 31 січня 2014 року злісно ухиляється від сплати аліментів.(т.3 а.с.220-221);
- рішенням Ковельського міськрайонного суду від 26.04.2012 про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 (т.1 , а.с.48 );
- копією виконавчого листа виданого Ковельським міськрайонним судом від 26.04.2012, згідно якого суд вирішив стягувати з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 400 (чотириста) грн. щомісячно починаючи з 20 березня 2012 року до досягнення дитиною повноліття (т.1, а.с.49);
- довідками про заборгованість по аліментах, виданими ВДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції ( т.1, а.с.117, т.3 , а.с. 29 );
- попередженням, адресованими ОСОБА_4 про необхідність сплати аліментів та можливість притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітнього сина (т.2, а.с.183);
- довідкою, виданою приватним підприємцем ОСОБА_12 від 13.05.2014 року згідно якої, ОСОБА_4 здав в його магазин холодильник марки «Норд», який був реалізований 25.10.2013 року за ціною 1000,00 грн., про що було повідомлено ОСОБА_4 і було передано йому кошти за реалізацію вищевказаного холодильника (т.1, а.с. 280).
Доводи обвинуваченого ОСОБА_16 про його непричетність і незнання про існування договору поруки від 23.05.2008 року, який був складений та підписаний від імені ОСОБА_6 спростовуються показами свідків - працівників ЗАТ «ОТП Банку» про те, що сам позичальник вказує на близьких осіб, які можуть бути вказані в якості позичальника, показами потерпілої ОСОБА_6 , яка заперечила свою участь у складанні і підписанні даного договору, та висновками судово-почеркознавчих експертиз, згідно яких ОСОБА_6 не підписувала та не складала договір поруки. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, без існування договору поруки обвинувачений ОСОБА_4 був позбавлений можливості отримати кредит на купівлю автомобіля. Оскільки ОСОБА_4 отримав кредит та придбав автомобіль, він , на переконання суду, знав про існування договору поруки, підписаного від імені дружини іншою, невстановленою особою, та використав завідомо підроблений документ. Суд вважає , що органами досудового розслідування дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ст.358 ч.4 КК України, як використання завідомо підробленого документу. Оскільки санкцією даної статті передбачено покарання у вигляді обмеження волі до двох років, і відповідно до ст.12 КК України, дане кримінальне правопорушення відноситься до злочину невеликої тяжкості, з моменту вчинення пройшло більш, як два роки, суд вважає що ОСОБА_4 необхідно, відповідно до ст. ст. 74, 49 КК України звільнити від покарання, в зв`язку з закінченням строків давності.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що досліджена в судовому засіданні заява потерпілої ОСОБА_6 від 07.02.2014 року не зареєстрована, і тому відомості про кримінальне правопорушення щодо нього за ст. 164 ч.1 КК України безпідставно внесені до ЄРДР, а кримінальне провадження щодо нього за ст.164 ч.1 КК України має бути закрите, судом спростовуються, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що заява потерпілої ОСОБА_6 дійсно надійшла до Ковельського МВ УМВС України 7.02.2014 року.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про неможливість виплачувати аліменти , в зв`язку з його витратами на оплату навчання повнолітньої доньки, судом не беруться до уваги, оскільки обвинувачений повинен був спочатку виконувати рішення суду та виплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина, в котрого більш важливі потреби харчування та одяг. Крім того , як встановлено в судовому засіданні та не заперечують допитані особи, дочка обвинуваченого ОСОБА_17 , створила свою сім`ю, має працездатного чоловіка.
Суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_10 про відправлення батьком в конверті коштів для сина ОСОБА_9 , при цьому свідок ОСОБА_10 не змогла пояснити причину направлення коштів матері на утримання брата ОСОБА_9 в конверті, а не цільовим переказом. Крім цього, на думку суду, являються суперечливими пояснення свідка ОСОБА_10 про неможливість виплати аліментів батьком, в зв`язку з скрутним фінансовим станом обвинуваченого ОСОБА_4 , котрий при цьому мав змогу оплачувати всі витрати на її навчання.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про його подальшу виплату аліментів та часткового погашення існуючого боргу з даних виплат, спростовуються довідкою наданою відділом державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції від16.02.2016 року, згідно якого загальна заборгованість ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 зі сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина, станом на 31.01.2016 р. становить 12908.29 грн.(т.5 а.с. 82), згідно довідки державного виконавця від 17.10.2016 загальна заборгованість по аліментах станом на 30.09.2016 року становить18028.81(т.6 а.с.159). дані документи підтверджують небажання обвинуваченого платити поточні платежі та виниклу заборгованість з аліментів на утримання неповнолітнього сина.
Обвинувачений ОСОБА_4 також вважає, що в його діях відсутня ознака несплати ним аліментів протягом шести місяців, так як він в грудні 2013 року шляхом надсилання їх поштовим відправленням на адресу проживання ОСОБА_6 надав додатково грошові кошти в сумі 300,00 грн., що підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 .
Судом даний доказ ОСОБА_4 відхиляється, оскільки в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 та неповнолітній ОСОБА_8 не підтвердили того, в грудні 2013 року поштовим відправленням від ОСОБА_4 вона отримала зазначену суму, а конверт був пустим.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що ним передано у власність неповнолітнього сина землю та нерухоме майно, на думку суду не звільняє його від сплати аліментів, і не є підставою для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ст. 164 ч.1 КК України.
Суд вважає, що в період з 01 серпня 2013 року по 31 січня 2014 року обвинувачений ОСОБА_4 злісно ухилявся від сплати аліментів і не сплачував визначеної судом суми, хоча в листопаді 2013 року отримав 1000,00 грн. від реалізації холодильника, якого здав підприємцю ОСОБА_12 , мав інші доходи, про що свідчить оплата ним в зазначений період за навчання повнолітньої дочки та оплата за комунальні послуги ,так як під злісним ухиленням від сплати аліментів розуміються дії або бездіяльність винної особи, спрямовані не невиконання рішення суду про стягнення з неї в користь дитини визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитися як прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (прихованні заробітку (доходу), що підлягає облікові при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягнення аліментів, тощо.
Суд вважає що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ст. 164.ч.1 КК України, що виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд не вбачає.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не виявлено.

Судом враховується те, що обвинувачений ОСОБА_4 посередньо характеризується за місцем проживання, його небажання виплачувати аліменти, стягненні рішенням суду на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , про що свідчить постійне збільшення заборгованості з даних виплат. Судом критично оцінюється позитивна характеристика, надана обвинуваченим ОСОБА_4 , Ковельською міською громадською організацією «Альтернатива», засновником якої обвинувачений являється, оскільки керівник громадської організації підприємців малого та середнього бізнесу роками сумнівно не отримує ніяких доходів, та на протязі декількох років не може знайти оплачувану роботу.

Також, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом береться до уваги дані про особу обвинуваченого, який є чоловіком працездатного віку, в лікувальних закладах на обліку не перебуває, вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості.
За даних умов, враховуючи ступінь тяжкості та обставини вчиненого злочину, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обвинуваченого обставини, а також те, що відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе за умови призначення покарання у виді обмеження волі на строк, встановлений санкцією ч.1 ст.164 КК України. Підстав для застосування ст. 75 КК України суд не вбачає.

Потерпіла ОСОБА_6 звернулась до суду з цивільним позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди та витрат, які вона понесла за вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене с.358 ч.4 КК України та пояснила в результаті протиправних дій обвинуваченого вона понесла наступні витрати: на довіреність адвокату в сумі 150,00 грн., на правову допомогу по цивільній справі в сумі 3500,00 грн. на транспортні витрати у вигляді заправки автомобіля, яким вона прибувала на судовий розгляд справи в м. Луцьк в сумі 444,87 грн., витрати по сплаті держмита, інформаційно технічного забезпечення розгляду справ у Ковельському і Луцькому міськрайонних судах на загальну суму 2434 грн. 50 коп., втрата заробітної плати через вимушену відпустку в зв`язку з тиском на неї банку в сумі 2000,00грн. Всього, сума матеріальної шкоди становить 8529,37 грн. Суд вважає дані вимоги законними та такими ,що підлягають до задоволення, частково у розмірі 6529,37, оскільки позивачем не надано розрахунок втрати заробітної плати на суму 2000 грн. Решту витрат позивачем підтверджено наданими суду документами (т.1 а.с. 22-48).
Крім того, цивільним позивачем ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди спричиненої заборгованістю аліментів з врахуванням інфляції та 3 % річних в сумі 4534.48 грн. Позивач також просить стягнути з цивільного відповідача моральну шкоду, в розмірі 70000,00 грн.
ОСОБА_6 зазначені вимоги в судовому засіданні підтримала повністю, просить їх задовольнити.
Суд заслухавши сторони та дослідивши матеріали кримінального провадження приходить до висновку, що в позовних вимогах про стягнення матеріальної шкоди спричиненої заборгованістю аліментів в сумі 2400,00 грн. з врахування інфляції та 3% річних слід відмовити оскільки дана заборгованість вже стягнута за рішенням суду та внесена в загальну суму заборгованості державним виконавцем. При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_6 , що вона має право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.
Суд також вважає, що вимога позивача про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди підлягає до задоволення частково.
Суд вважає, що вимога цивільного позивача ОСОБА_6 про відшкодування їй моральної шкоди спричиненої злочином є такою, що підлягає до задоволення, оскільки відповідно до вимог ст.1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала.
ОСОБА_4 судом визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 164 ч.1 та ст. 358 ч.4 КК України, тобто своїми протиправними діями обвинуваченим ОСОБА_6 заподіяно моральну шкоду, яка полягає в душевних переживаннях цивільного позивача в зв`язку з порушенням нормального способу життя, а тому враховуючи тяжкість і тривалість цієї моральної шкоди, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд оцінює моральну шкоду завдану потерпілій ОСОБА_6 діями обвинуваченого ОСОБА_4 в розмірі 5000,00 грн.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати по справі за проведення судової-почеркознавчих експертиз, в розмірі 1175,00 грн. слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 (т.1 а.с.180, 225).
Керуючись ст .ст. 368 , 370, 371, 373, 374, 577 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 358 ч. 4 та ст. 164 ч. 1 КК України та призначити покарання:
-за ч.4 ст.358 КК України у вигляді обмеження волі на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 74,49 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання із закінченням строків давності.
За ч.1 ст.164 КК України у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу приведення вироку до виконання.
Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду причинену протиправними діями обвинуваченого у розмірі 6529 (шість тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) гривень 27 копійок.
Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 5000 (п`яти тисяч) гривень.
Речові докази: кредитний договір CL/А00/1380DC/2008 від 23.05.2008 року, договір поруки № SR - А 00/138 ODC/2008 від 23.05.2008 року, договір застави автотранспортного засобу PCL A 00138DC/ 2008 від 23.05.2008 року, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.
Процесуальні витрати по справі за проведення судових-почеркознавчих експертиз в розмірі 1175,00 грн. стягнути з ОСОБА_4 .
На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а засудженим в цей же строк з дня отримання копії даного вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий:ОСОБА_1