У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
пр. № 1-кс/759/1632/16

ун. № 759/6726/16-к

13 травня 2016 року м. Київ

Слідчий суддя Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві, ОСОБА_3 , яке погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури №8, ОСОБА_4 , про арешт майна, подане в кримінальному провадженні №0002607 внесене до ЄРДР 11.03.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Святошинського районного суду міста Києва надійшло клопотання старшого слідчого СВ Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві, ОСОБА_3 , яке погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури №8, ОСОБА_4 , про арешт майна, подане в кримінальному провадженні №0002607 внесене до ЄРДР 11.03.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, в якому слідчий просить накласти арешт на нерухоме майно - квартиру розташована за адресою: АДРЕСА_1 шість, загальною площею-52,7 кв.м., житловою площею-33,5 кв.м., на час досудового розслідування та судового розгляду.

Обґрунтовуючи згадане клопотання, слідчим зазначено, що слідчим відділом Святошинського УП ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002607, внесеного 11.03.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що група невстановлених осіб, в невстановленому місці, та час незаконно шляхом обману заволоділи чужим майном а саме квартирою АДРЕСА_2 , чим завдали майнової шкоди в особливо великих розмірах.

В ході досудового слідства достеменно встановлено, що об`єктом злочинних посягань є квартира АДРЕСА_2 , та на даному етапі досудового розслідування є необхідність у накладенні арешту на дане майно, яка є речовим доказом по даному кримінальному провадженню.

Так власниками даної квартири являлися ОСОБА_5 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 про, що свідчить актові записи про смерть.

Проте, 10.11.2015 у місті Москва Російської Федерації, останньою було надано довіреність якою ОСОБА_7 , визнано представником померлої у органах державної влади на надано повноваження щодо укладення договорів з питань продажу квартири АДРЕСА_2 .

03.02.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_6 (від іменні якої діяв ОСОБА_7 ), та ОСОБА_9 . В подальшому 10.02.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Крім того 25.03.2016 працівниками поліції було зупинено укладання договору купівлі продажу яким ОСОБА_10 , мала відчужити її іншій особі. Згідно інформаційної довідки з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 56011267 від 25.03.2016 слідує, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 , зареєстроване за ОСОБА_10 , та дане майно не є під забороною відчуження.

Окрім того згідно договору купівлі-продажу квартири від 10.02.2016 на підставі якого право власності перейшло до ОСОБА_10 , розташована за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею-52,7 кв.м, житловою площею-33,5 кв.м., була придбана за ціною 150000 (сто п`ятдесят тисяч гривень), що дає підставу органу досудового розслідування ставити під сумнів, що ОСОБА_10 , являється добросовісним набувачем, даного майна.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи, що квартира розташована за адресою АДРЕСА_1 (шість) є предметом кримінального правопорушення та з метою забезпечення збереження вищевказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вище вказане майно на строк проведення досудового розслідування та судового розгляду. Також слідчий просив врахувати, що вищевказане нерухоме майно має істотне значення як речовий доказ у кримінальному провадженні, досудове розслідування у якому здійснюється слідчим відділом управління поліції в Святошинському районі ГУ Національної поліції у місті Києві та існує загроза його відчуження або пошкодженню або інші тяжкі наслідки з метою збереження майна, унеможливлення його відчуження, яке може перешкодити кримінальному провадженню, слідчий просив клопотання задовольнити.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав.

Власники майна до суду не викликались, у відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України.

Розглянувши дане клопотання, долучені до нього матеріали, вислухавши думку слідчого, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення зазначеного клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 11, ч. 12 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи, що майно не яке слідчий просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, та з метою попередження незаконного відчуження майна, або пошкодження, або настання інших наслідків, з метою збереження речових доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 131, 170-173, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Клопотання старшого слідчого СВ Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві, ОСОБА_3 , яке погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури №8, ОСОБА_4 , про арешт майна, подане в кримінальному провадженні № 0002607 внесене до ЄРДР 11.03.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на майно, що на праві приватної власності належить гр. ОСОБА_10 а саме: квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею-52,7 кв.м, житловою площею-33,5 кв.м., шляхом накладення заборони на її відчуження, та розпорядження.

Обов`язок по виконанню ухвали суду покласти на слідчого Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві, ОСОБА_3 .

З підстави необґрунтованості накладення арешту на майно особи, перелік яких визначено у ч. 1 ст. 174 КПК, вправі звернутися до слідчого судді суду першої інстанції із клопотанням про скасування ним своєї ухвали (абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК), а потім, у разі незгоди з прийнятим рішенням, вправі оскаржити ухвалу про арешт майна в апеляційному порядку згідно зі ст. 309 КПК.

Слідчий суддя ОСОБА_11