ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
5-257кМ16 У х в а л а
17 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали провадження № 5-257км16 за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28 квітня 2015 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Запорізького обласного суду від 10 грудня 1999 року ОСОБА_6 засуджено за сукупністю злочинів, передбачених ч. 3 ст. 142; п. п. «ж», «і» ст. 93 КК України (1960 року), до остаточного покарання у виді смертної кари розстрілу з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Ухвалою Верховного Суду України від 10 серпня 2000 року вирок Запорізького обласного суду від 10 грудня 1999 року щодо ОСОБА_6 , у порядку ст. 363 КПК України (1960 року), змінено: призначене йому за п. п. «ж», «і» ст. 93 КК України (1960 року) покарання у виді смертної кари розстрілу замінено на довічне позбавлення волі; на підставі ст. 42 КК України (1960 року) ухвалено вважати ОСОБА_6 засудженим до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; у решті вирок суду залишено без зміни.
Засуджений ОСОБА_6 звернувся до Апеляційного суду Запорізької області з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Запорізької області від 10 грудня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 10 серпня 2000 року, в якій просив скасувати названі судові рішення, ухвалити новий вирок, призначити йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк і звільнити з-під варти у зв`язку з фактичним відбуттям покарання.
В обґрунтування своїх вимог засуджений посилався на визнання Рішенням Конституційного Суду України № 11-рп/99 від 29 грудня 1999 року застосованих судом першої інстанції положень ст. ст. 24, 93 КК України (1960 року), що передбачали смертну кару, як вид покарання, неконституційними. На думку ОСОБА_6 , оскільки покарання у виді довічного позбавлення волі на момент вчинення ним злочину не існувало, а було встановлено на підставі Закону України від 22 лютого 2000 року № 1483-ІІІ, що набрав чинності 04 квітня 2000 року, такі норми закону, у силу положень ст. 6 КК України (1960 року), ст. 5 КК України (2001 року), не мають зворотної дії в часі і не підлягали застосуванню щодо нього, а йому могло бути призначено покарання лише у виді позбавлення волі на строк до 15 років. Крім цього, автор заяви зазначав, що заміна призначеного йому покарання на довічне позбавлення волі Верховним Судом України у касаційному порядку суперечила вимогам розділу ІІ Закону України № 1483-ІІІ, згідно до якого перегляд вироків у справах щодо осіб, засуджених до смертної кари, вироки щодо яких на час набрання чинності цим законом не було виконано, здійснюється судом, який постановив вирок.
Ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області від 28 квітня 2015 року заяву засудженого ОСОБА_6 про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.
У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 28 квітня 2015 року і призначення нового розгляду провадження за заявою ОСОБА_6 у суді апеляційної інстанції. В обґрунтування своєї позиції адвокат зазначає, що суд не здійснив належної перевірки викладених у заяві доводів і безпідставно залишив її без задоволення.

Засуджений ОСОБА_6 у своїй касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування цієї ухвали суду апеляційної інстанції і призначення нового розгляду матеріалів за його заявою у суді першої інстанції за місцем вчинення злочину. Засуджений, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України, викладену в ухвалі від 21 квітня 2015 року № 5-23кз15, вказує про порушення судом правил інстанційної підсудності, оскільки, на момент подання ним заяви, Апеляційний суд Запорізької області, у зв`язку зі зміною законодавства, не був судом першої інстанції, а тому не мав процесуальних повноважень здійснювати кримінальне провадження за нововиявленими обставинами за його заявою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та захисника, які вважали за необхідне скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд заяви ОСОБА_6 про перегляд судових рішень щодо нього в суді першої інстанції за місцем вчинення злочину, з`ясувавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційних скарг, вважаючи ухвалене судом апеляційної інстанції судове рішення щодо ОСОБА_6 законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження за заявою засудженого та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого підлягає задоволенню в повному обсязі, а касаційна скарга захисника частково.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто має бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Наведених вимог закону при розгляді заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами судом апеляційної інстанції не дотримано.

Як вбачається з матеріалів провадження вирок від 10 грудня 1999 року, про перегляд якого у порядку глави 34 КПК України засуджений порушував питання у заяві, був постановлений Запорізьким обласним судом як судом першої інстанції за правилами підсудності, визначеними ст. 34 КПК України (1960 року, у редакції від 30 жовтня 1999 року).

У частині першій статті 463 КПК України передбачено, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.

У зв`язку зі зміною кримінального процесуального законодавства Апеляційний суд Запорізької області не є судом першої інстанції, а тому позбавлений повноважень здійснювати кримінальне провадження за нововиявленими обставинами за заявою ОСОБА_6 .

Розглянувши вказану заяву, апеляційний суд порушив правила інстанційної підсудності, що, згідно з п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України, є безумовною підставою для скасування судового рішення.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 32, ч. 1 ст. 463 КПК України розгляд заяви ОСОБА_6 про перегляд вироку Запорізького обласного суду від 10 грудня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 10 серпня 2000 року щодо нього за нововиявленими обставинами повинен здійснюватись у суді першої інстанції за місцем вчинення злочинів, а саме у Мелітопольському міськрайонному суді Запорізької області.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції за місцем вчинення злочинів, під час якого необхідно, з дотриманням вимог глави 34 КПК України, вирішити порушені у заяві питання та прийняти законне й обґрунтоване рішення.
Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити повністю, а касаційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28 квітня 2015 року про залишення без задоволення заяви засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку Запорізького обласного суду від 10 грудня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 10 серпня 2000 року щодо нього за нововиявленими обставинами скасувати і призначити новий розгляд матеріалів провадження за цією заявою у Мелітопольському міськрайонному суді Запорізької області.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ

5-257кМ16 У х в а л а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали провадження № 5-257км16 за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28 квітня 2015 року,
Керуючись ст. ст. 376, 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити повністю, а касаційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28 квітня 2015 року про залишення без задоволення заяви засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку Запорізького обласного суду від 10 грудня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 10 серпня 2000 року щодо нього за нововиявленими обставинами скасувати і призначити новий розгляд матеріалів провадження за цією заявою у Мелітопольському міськрайонному суді Запорізької області.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту їпроголошення та оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали буде оголошено учасникам судового провадження 18 березня 2016 року, о 10-й годині.
С у д д і:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3