Справа № 165/1113/15-к Провадження №11-кп/773/533/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст.289, ч.3 ст.146, ч.4 ст.296 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 жовтня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 липня 2016 року, яким -

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта загальна середня, не працює, неодружений, судимий Нововолинським міським судом 09.10.2013р. за ч.2 ст.296 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, звільнений 05.07.2014р. згідно ЗУ «Про амністію»,

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.289, ч.2 ст.296 КК України, та йому призначено йому покарання:

- за ч.2 ст.146 КК України 4 роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 289 КК України 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч.2 ст.296 КК України 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців без конфіскації майна.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишений попередній тримання під вартою.

Строк відбування покарання визначено рахувати з 07 квітня 2015 року.

Зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання термін перебування його під вартою з 07 квітня 2015 року і до дня набрання вироком законної сили включно у співвідношенні один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_8 про відкодування моральної шкоди спричиненої злочином, задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в сумі 10000 гривень.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він, 03 грудня 2014 року о 00.30год. в м.Нововолинську на бульварі Шевченка,42, діючи за попередньою змовою з засудженим ОСОБА_13 , вирок щодо якого набрав законної сили , умисно, незаконно заволодів автомобілем «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить потерпілому ОСОБА_14 та який знаходився біля приміщення магазину, розташованого за вказаною адресою.
Рухаючись цим же транспортним засобом, в цей же день, приблизно о 01.00год. ОСОБА_8 та засуджений ОСОБА_13 , вирок щодо якого набрав законної сили, заїхали на ПП ТК "Укрпетроль" АЗС "Марс" в місті Нововолинську по вул. Дорошенка, 5, де, використовуючи малозначний привід, ОСОБА_13 наніс удар рукою в лице ОСОБА_15 . Після цього, продовжуючи свої злочинні дії в районі будинку №35 по вул.Зеленій, рухаючись на автомобілі "Volkswagen Passat", д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 з засудженим ОСОБА_13 , грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та проявилось у блокуванні автомобіля "ВАЗ-2103", д.н.з. НОМЕР_2 , на якому рухались ОСОБА_12 і ОСОБА_15 , витягнувши останнього з автомобіля, та спричинивши їм обом побої у вигляді ударів по голові та тілу.
Після цього, в цей же день, у м.Нововолинську ОСОБА_8 за попередньою змовою з засудженим ОСОБА_13 , вирок щодо якого набрав законної сили, незаконно позбавив волі ОСОБА_12 і ОСОБА_15 , помістивши їх у багажник автомобіля "Volkswagen Passat", д.н.з. НОМЕР_1 , та орієнтовно з 01.00год. до 02.00год. незаконно утримували останніх, перевозячи вказаним автомобілем, при цьому не даючи можливості покинути його, спричинивши їм тілесні ушкодження.
Крім цього, 03 грудня 2014 року у м.Нововолинську орієнтовно о 02.00год. ОСОБА_8 по вул.Зеленій, 4, повторно, за попередньою змовою з засудженим ОСОБА_13 , вирок щодо якого набрав законної сили, незаконно заволодів автомобілем "ВАЗ-2103", д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_12 .
У поданих апеляційних скаргах захисник та обвинувачений, кожен зокрема, вважають вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Посилаються на те, що суд першої інстанції вийшов за межі висунутого обвинувачення, оскільки розглядав фактично обвинувальний акт від 30.04.2015р., а не змінений від 12.10.2015р., чим порушив вимоги ст.ст. 337, 338 КПК України, судове рішення ухвалене незаконним складом суду, розгляд справи розпочався зі стадії судового розгляду, а не підготовчого судового засідання, в вироку суду відсутній номер кримінального провадження, судом не надано правову оцінку всім доказам в сукупності, вирок суду не мотивований, а докази обвинувачення належним чином не перевірені та не визнані недопустимими. Вважають що суд першої інстанції обґрунтував вирок неналежними та недопустимими доказами, які при цьому безпосередньо не дослідив, при цьому також безпідставно взяв до уваги одні докази та відхилив інші. Просять вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

У поданій апеляції прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичних обставин справи, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального процесуального та кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто м`якого покарання. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання за ст.ст. 289, 296 КК України обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України, оскільки суд безпідставно призначив покарання ближче до нижньої межі при цьому не враховано попередню судимість ОСОБА_8 , вчинення злочинів через малозначний привід з винятковою зухвалістю та цинізмом. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.146 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.289 КК України у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна, за ч.2 ст.296 КК України 3 роки позбавлення волі, на підстав ст.70 КК України призначити остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений вказує про упереджене ставлення прокурора, його низький професійний рівень, а тому просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування захисника та обвинуваченого, які, кожен зокрема, підтримали свої апеляційні скарги з викладених у них підстав, а скаргу прокурора заперечили, прокурора, який заперечив скаргу захисника та обвинуваченого, а скаргу прокурора підтримав в повному об`ємі, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність вчинення ОСОБА_8 незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та повторно, грубого порушення громадського порядку, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб, незаконного позбавлення волі за попередньою змовою групою осіб, пов`язаному з насильством. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Винуватість обвинуваченого у незаконномц заволодінні автомобіля «Фольксваген» підтверджується показаннями самого потерпілого ОСОБА_14 , який безпосередньо допитаний в суді першої інстанції заперечив надання згоди на керування автомобілем іншим особам, ці показання поряд з показаннями свідка ОСОБА_16 , дають можливість відтворити всю картину вчиненого злочину. Також сам обвинувачений не заперечував факт користування автомобілем потерпілого, однак вказував що це відбулось з добровільної згоди. Звертає апеляційний суд увагу на ту обставину, що після того, як свідок ОСОБА_16 була відвезена додому, обвинувачений не повернув автомобіль ОСОБА_14 і це підтвердили наявність автомобіля на заправці ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , що вкотре підтверджує про умисел на незаконне заволодіння автомобілем групою разом з ОСОБА_13 .

Також, суд першої інстанції підставно взяв до уваги показання потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , які є послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема проведеними слідчими експериментами, висновками судово-медичних експертиз тілесних ушкоджень вказаних потерпілих, протоколами огляду предметів та місцевості, протоколами пред`явлення особи для впізнання, та іншими доказами, яких піддавати сумніву в суду підстав немає.

Окрім того, дану належну оцінку судом першої інстанції і показанням свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .

Вище наведені докази вказують про наявність в діях ОСОБА_8 ознак злочинів, за які його засуджено.

Сам ОСОБА_8 своїми показаннями в суді першої інстанції частково викриває себе, оскільки чітко вказує про обставини, які також дають підстави вважати про наявність в його діях злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.296, ч.2 ст.146 КК України.

Посилання захисника та обвинуваченого в своїх скаргах на ряд порушень норм КПК України щодо ухвалення рішення незаконним складом суду та поза межами висунутого обвинувачення, не заслуговують на увагу, оскільки потерпілі підтримували в суді обвинувачення в попередньому обсязі, що підтверджується їхніми заявами (а.к.п. 108, 109 т.3). дані посилання були також обґрунтовано спростовані судом першої інстанції, а тому апеляційний суд вважає, що ці обставини під час судового розгляду не могли вплинути і не вплинули на порушення права на захист обвинуваченого.

Також твердження сторони захисту про розгляд справи зі стадії судового, а не підготовчого судового засідання, на думку апеляційного суду є безпідставними, оскільки підготовче судове засідання відбулось в Нововолинському міському суді, всі учасники отримали копії обвинувального акту та висловлювали думку про можливість призначення справи до судового розгляду, а тому вони не могли вплинути і не вплинули в даному випадку на порушення права на захист обвинуваченого чи істотного порушення прав інших осіб.

На думку апеляційного суду, хоча і доводи сторони захисту про відсутність в вироку номеру провадження є частково обгрунтованими, однак в вироку суду вказаний номер справи та номер провадження, які присвоюються в суді, зміст вирок відповідає загальним вимогам ст.374 КПК України, де чітко не вказано який саме номер провадження має бути зазначений, номер ЄРДР, чи номер кримінального провадження, який присвоюється в суді.

Що стосується допиту свідка обвинувачення ОСОБА_22 , то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість закінчення розгляду справи з урахуванням позиції прокурора і прийняв рішення на підставі безпосередньо досліджених доказів.

Таким чином, істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочинів, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, які наведені в апеляціях захисника та обвинуваченого, по справі не виявлено.

Статтями 415, 412 КПК України визначені порядок та підстави для призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, однак апеляційний суд не встановив таких підстав, а наведені підстави в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого є необґрунтованими.

Таким чином, доводи захисника та обвинуваченого, які наведені в апеляційних скаргах, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку, а тому їхні апеляцій скарги до задоволення не підлягають.

Що ж стосується тверджень прокурора про м`якість призначеного покарання за ч.2 ст.289, ч.2 ст.296 КК України та остаточного покарання, то вони є необґрунтованими і не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, в повній мірі дотримав вказаних вимог закону та врахував тяжкість скоєного злочину, особу винного.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив, що і не оспорюється прокурором.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення мінімального покарання за ч.2 ст.289 КК України, а остаточного шляхом часткового складання покарань з урахуванням покарання, яке було призначене засудженому ОСОБА_13 .

На думку суду, обране судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а тому підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі прокурора, суд не вбачає.

Доводи прокурора, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 липня 2015 року щодо ОСОБА_11 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді