Провадження № 11-кп/792/157/16
Справа № 688/3757/15-к Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому апеляційну скаргу прокурора на вирок Шепетівського міськрайонного суду від 22 грудня 2015 року у кримінальному провадженні №0000974, -

В с т а н о в и л а:

Вироком Шепетівського міськрайонного суду від 22 грудня 2015 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України з повною загальною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, засудженого 28.10.2015р. Славутським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 185 КК України на 100 годин громадських робіт, покарання не відбуте, -

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч.4 ст.70, ст.72 КК України за сукупністю злочинів, шляхом переведення невідбутої частини покарання у виді громадських робіт в покарання у виді обмеження волі, часткового складання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Славутського міськрайонного суду від 28 жовтня 2015 року, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді 2 років 10 днів обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися туди для реєстрації.

Цивільний позов Шепетівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства задоволено частково. Ухвалено стягнути із ОСОБА_7 на користь останнього 2254 грн. 44 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирався.

За вироком суду 05 вересня 2015 року у період часу з 18 години по 21 годину, ОСОБА_7 , керуючись корисливими мотивами, з метою викрадення чужого майна, на ділянці, що розташована в лісі неподалік м. Шепетівка в напрямку с. Кам`янка Славутського району Хмельницької області, шляхом вільного доступу, за допомогою заздалегідь заготовлених лопати та молота, викопав та шляхом демонтажу умисно, таємно, повторно викрав чавунну трубу Д-429 мм водогону 2-га нитка Кам`янка-Шепетівка довжиною 6 метрів, що належить Шепетівському комунальному підприємству водопровідно-каналізаційного господарства, загальною вагою 783 кг вартістю 3 гривні за 1 кг, чим спричинив даному підприємству матеріальну шкоду на загальну суму 2349 грн.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги прокурора, він просить вирок місцевого суду у зв`язку із неправильним застосуванням кримінального закону скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України. На підставі ч.4 ст.70 КК України вирок Славутського міськрайонного суду від 28 жовтня 2015 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.185 КК України на 100 годин громадських робіт, виконувати самостійно.

Прокурор із посиланням на практику Верховного Суду України зазначає, що місцевим судом при призначенні ОСОБА_7 покарання за правилами ч.4 ст.70, ст.72 КК України не було враховано загальні засади призначення покарання, передбачені ст.65 КК України та неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, оскільки ОСОБА_7 вироком Славутського міськрайонного суду від 28 жовтня 2015 року за ч.1 ст.185 КК України призначене покарання у виді 100 годин громадських робіт, яке належить відбувати реально і до даного покарання положення ст.75 КК України не застосовуються. А тому з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року, застосування принципу часткового складання призначених покарань було недопустимим, і кожен вирок , на думку прокурора, повинен виконуватися самостійно.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 , ухвалити новий вирок, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили відхилити апеляцію і залишити без зміни вирок місцевого суду, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а вирок - скасуванню в зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та призначенням нового судового розгляду.

Встановлено, що під час розгляду даного кримінального провадження місцевий суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили йому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення.

Так, в силу ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який…встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

а) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;

б) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Згідно з вимогами , передбаченими п.5 ч.2 ст.291, п.2 ч.3 ст.374 КПК України, обвинувальний акт та вирок суду, серед іншого, мають містити відповідно: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотиви кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ст.91 КПК України, доказуванню у кримінальному провадженні , зокрема, підлягають:

- подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

- вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а обов`язок доказування цих обставин покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення.

З метою ухвалення справедливого рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Стаття 370 КПК України вимагає, щоб судове рішення було законним, обґрунтованим і вмотивованим, а зміст вироку повинен відповідати вимогам, вказаним у ст.374 КПК України.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону місцевим судом належним чином не були дотримані.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до складеного прокурором під час судового розгляду нового обвинувального акта, ОСОБА_7 висунуто обвинувачення в тому, що він після вчинення у період з 30 серпня по 3 вересня 2015 року на території Славутського району Хмельницької області крадіжки на шлях виправлення не став та повторно скоїв на території Шепетівського району Хмельницької області новий умисний злочин проти власності. Зокрема, він у вечірній період часу щодня з 4 по 9 вересня 2015 року, знаходячись поруч кварталу №28 лісового масиву, що розташований неподалік міста Шепетівка у напрямку с.Кам`янка Славутського району Хмельницької області, керуючись корисливим мотивом незаконного особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, з метою викрадення чужого майна та за допомогою заздалегідь заготовлених лопати і молота, викопав і шляхом демонтажу повторно та таємно викрав 120 метрів чавунної труби марки Д-429 мм водогону «Друга нитка Кам`янка - Шепетівка» загальною вартістю 46980 грн., який в свою чергу належить Шепетівському комунальному підприємству водопровідно-каналізаційного господарства. Після повторного вчинення крадіжки майна Шепетівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства ОСОБА_7 з місця події зник, викрадену трубу реалізував невстановленій особі, а отримані від продажу кошти використав на власні потреби.

Вказаний обвинувальний акт не відповідає вимогам ст..291 КПК України, оскільки викладене обвинувачення є неконкретним, що позбавляє можливості ефективно захищатися від нього.

Так, в обвинувальному акті належним чином не зазначено місце вчинення крадіжки чавунної труби кілька кілометрового водогону «Друга нитка Кам`янка - Шепетівка», який належить Шепетівському комунальному підприємству водопровідно-каналізаційного господарства, тим більше , що згідно з вироком Славутського міськрайонного суду від 28 жовтня 2015 року ОСОБА_7 засуджений також за таємне викрадення 12 метрів чавунної труби цього ж водогону, належного Шепетівському комунальному підприємству водопровідно-каналізаційного господарства. Крім того, належним чином не зазначено спосіб вчинення злочину, який у теорії доказів тлумачиться як комплекс дій, що вчиняється злочинцем у певній послідовності і призводить до злочинного наслідку. Так, у обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_7 за допомогою заздалегідь заготовлених лопати і молота, викопав і шляхом демонтажу таємно викрав 120 м чавунної труби, не врахувавши, що демонтаж означає розбирання або зняття з місця встановленого обладнання, пристроїв чи споруд зі збереженням цілісності вузлів, деталей, переміщення їх на інше місце.

З обвинувального акта незрозуміло, яким чином і за якою ціною визначено вартість викраденої чавунної труби. У даному кримінальному провадженні вказано, що вартість 120 м викраденої чавунної труби становить 46980 грн., а відповідно до вироку Славутського міськрайонного суду від 28 жовтня 2015 року вартість 12 м такої ж труби становить лише 283 грн.32 коп.

Незважаючи на таке неконкретне обвинувачення суд ухвалив обвинувальний вирок та ще й вийшовши за межі пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, вказав, що ОСОБА_7 таємно викрав чавунну трубу довжиною 6 м вагою 783 кг вартістю 3 грн. за 1 кг на загальну суму 2349 грн. При цьому, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при визначенні вартості викраденого суд виходив не з ціни на чавунну трубу Д-429 мм, а з ціни на 1 кг металобрухту, про що в обвинувальному акті не зазначалося.

Крім того, мотивувальна частина вироку не відповідає вимогам ст..374 КПК України. При цьому також не взято до уваги відповідні положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку». Так, у п.15 наведеної постанови наголошується , що згідно з КПК мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. Формулювання недоведеної частини пред`явленого підсудному обвинувачення з наведенням підстав, з яких воно визнається недоведеним, повинно бути викладено після доказів, якими обґрунтовано доведену частину обвинувачення.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції допустив суперечності у мотивувальній частині вироку, визнавши доведеним обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки належної Шепетівському комунальному підприємству водопровідно-каналізаційного господарства чавунної труби довжиною 6 м, в той же час вказавши, що обвинувачення ОСОБА_7 у крадіжці 120 м труби ( тобто пред`явлене йому обвинувачення в повному обсязі), не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, «то суд дійшов висновку про необхідність виключення з обвинувачення такого розміру викраденого».

З врахуванням викладеного апеляційний суд позбавлений можливості виправити вказані порушення вимог кримінального процесуального закону, в зв`язку з чим вважає необхідним вирок Шепетівського міськрайонного суду від 22 грудня 2015 року у кримінальному провадженні №0000974 щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий судовий розгляд, який слід провести з дотриманням вимог кримінального процесуального закону .

Оскільки вирок скасовується з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону, доводи апеляційної скарги прокурора не обговорюються, але вони підлягають перевірці під час нового судового розгляду.

Новий судовий розгляд суду слід провести з дотриманням належним чином вимог кримінального процесуального та кримінального закону, при доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину і призначенні покарання врахувати і вимоги ч.4 ст.70 КК України, правову позицію Верховного Суду України, викладену в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також принципи ст.75 КК України, яка не застосовується до осіб, яким призначено покарання у виді громадських робіт.

На підставі викладеного, керуючись ст. 407 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду від 22 грудня 2015 року у кримінальному провадженні №0000974 відносно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий судовий розгляд у тому ж суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий /підпис/
Судді /підписи/
Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .