печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 вересня 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі представника заявника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за клопотанням представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.02.2016 за клопотанням слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000213 від 08.10.2015,-

В С Т А Н О В И В :
У провадження Печерського районного суду м. Києва надійшло вказане клопотання про скасування арешту у кримінальному провадженні № 0000213 від 08.10.2015, накладеного на майно ОСОБА_3 , яке було тимчасово вилучене під час обшуку 19.02.2016 за адресою: АДРЕСА_1 та у порядку ст. 171 КПК України подано до суду клопотання про накладення арешту на нього.

У судове засідання з`явився представник заявника, який клопотання підтримав і просив задовольнити з підстав викладених у ньому.

Слідчий слідчої групи у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , за клопотанням якого було накладено арешт, у судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд клопотання належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяви, клопотання, письмові заперечення не було подано до суду.

Вивчивши клопотання, заслухавши обґрунтування представника заявника, дослідивши письмові докази та оцінивши у сукупності, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як встановлено, слідчим управлінням фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві у межах досудового розслідування кримінального провадження № .02.2016 було проведено обшук приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , у яких вилучено особисті речі ОСОБА_3 : мобільний телефон марки IPhone (білого кольору, марки Apple, IC 579C-E2430A model A1387); ноутбуки чорного кольору марки HP (Product key: V66H4-KVDVP-RCCCX-67227-PBHY4, серійний номер 00198-736-219-862) та марки HP (Serial: CND 45035GB PCID 7).

Окрім того, встановлено судовим розглядом, що на вказане майно було накладено арешт ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 22.02.2016.

Обґрунтовуючи своє клопотання про скасування арешту, представник заявника вказав, що клопотання про накладення арешту та матеріали, якими воно обґрунтовувалося, не містили доказів на підтвердження необхідності арешту вищевказаного майна.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Крім того, ст. 13 Конституції України гарантує усім суб`єктам права власності захист їх прав державою.

Статтею 41 Конституції України закріплено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право власності є непорушним.

Кримінальний-процесуальний кодекс України для виконання завдань кримінального провадження, у разі виникнення конкуренції між приватними і суспільними інтересами передбачає можливість позбавлення або обмеження права власності особи.

Гарантія від втручання з боку держави та інших (третіх) осіб у здійснення власником своїх повноважень, перешкоджання перспективі протиправного позбав¬лення власника його майна, недопустимість дій, які суперечать інтересам власника, можливість захисту зазначеного права становить зміст принципу недоторканності (непорушності) права власності.

Так, Ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що:

1. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

2. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

«Визнаючи право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном, ст. 1 за своєї суттю є гарантією права власності...оскільки право розпоряджатися своїм майном є звичайним та основоположним аспектом права власності». (Рішення по справі Хендісайда (Handyside v. the United Kingdom) від 7 грудня 1976 р. Серія A, т. 24, с. 29, п. 62).

Так, в розумінні терміну «позбавлення власності», конфіскація підпадає під дію абзацу першого ст. 1 Протоколу № 1, а в розумінні терміну «здійснювати контроль за користуванням майном», накладення арешту підпадає під дію абзацу другого ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рішення по справі Хендісайда (Handyside v. the United Kingdom) від 7 грудня 1976 р.).

Позбавлення права власності передбачає таке правове положення, коли власника примусово позбавляють всіх правомочностей по володінню, користуванню та розпорядженню майном, тобто конфіскація, яка є видом покарання, що полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена судом лише у випадках, спеціально передбачених Особливою частиною КК України (ст.ст. 50-51 КК України).

«Обмеження права власності» являє собою становище, коли внаслідок зовнішнього впливу власник позбавлений права реалізувати одну або декілька з правомочностей, що є складовою права власності, тобто не може діяти на власний розсуд щодо майна, яке йому належить. Наприклад, володіння, користування та розпорядження річчю, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, на певний час або до моменту винесення остаточного рішення в кримінальному провадженні (вирок, закриття кримінального провадження), що передбачено ст. 100 КПК України, або тільки розпорядження або розпорядження та користування майном у разі його арешту в порядку і на підставах, визначених главою 17 КПК України.

Зокрема, відсутність фізичного доступу власника майна до майна внаслідок обмеження влади є явним порушенням першого речення ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рішення по справі «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey) [GC], №25781/94, п. 187, ECHR 2001-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Підставами для скасування заходу забезпечення кримінального провадження є такі обставини, що не перевірено та не встановлено наявності належних підстав для арешту майна; відсутні достатні докази, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; не встановлено розмір шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірності обмеження права власності; невідповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК України; розгляд клопотання слідчого про арешт майна за відсутності власника майна; підозрюваний, обвинувачений, їх захисник чи законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Обов`язковою обставиною, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги.

За таких обставин, враховуючи, що допустимих та достатніх в розумінні положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України доказів, які б могли свідчити про відповідність особистого майна мобільного телефону та портативних комп`ютерів (ноутбуків) критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, органом досудового розслідування у судовому засіданні не представлено, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, підстави, які визначають ступінь необхідності вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, не встановлено у судовому засіданні, та не наведено доводів для подальшого застосування арешту.

Слідчий суддя приходить до остаточної думки, що органом досудового розслідування передчасно зроблено висновок про те, що вказане майно відповідає вимогам ст. 167 КПК України, відтак відсутні підстави для подальшого застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 2, 16, 169, 170, 174 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В :
Клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.02.2016 за клопотанням слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000213 від 08.10.2015 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою від 22.02.2016 Печерського районного суду м. Києва на тимчасово вилучене під час обшуку майно ОСОБА_3 : мобільний телефон марки IPhone білого кольору, марки Apple, IC 579C-E2430A model A1387; ноутбуки чорного кольору марки HP Product key: V66H4-KVDVP-RCCCX-67227-PBHY4, серійний номер 00198-736-219-862 та марки HP Serial: CND 45035GB PCID 7.

Зобов`язати слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, якому доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000213, повернути мобільний телефон марки IPhone білого кольору, марки Apple, IC 579C-E2430A model A1387; ноутбук чорного кольору марки HP (Product key: V66H4-KVDVP-RCCCX-67227-PBHY4, серійний номер 00198-736-219-862) та ноутбук марки HP (Serial: CND 45035GB PCID 7) власнику ОСОБА_3 , у зв`язку із скасуванням арешту.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1