Ухвала
іменем україни
18 жовтня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора засудженого захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_8 на вирок Любашівського районного суду Одеської області від 18 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 серпня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000205 щодо
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ананьїва-4 та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом, ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, за таких обставин.

14 травня 2014 року приблизно о 18.00 год. ОСОБА_6 на ґрунті неприязних відносин, узявши за місцем свого проживання ніж, прийшов до будинку по АДРЕСА_1 з метою з`ясування стосунків з колишньою співмешканкою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . У вказаному будинку ОСОБА_6 вчинив сварку із зазначеними особами. В ході конфлікту ОСОБА_6 через ревнощі, умисно, з метою вбивства завдав один удар ножем у груди ОСОБА_10 , заподіявши йому смерть.

У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування постановлених щодо ОСОБА_6 судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення кримінального процесуального закону. Стверджує, що ОСОБА_6 не мав умислу на вбивство, а діяв у стані сильного душевного хвилювання, викликаного ревнощами та образою на неправомірну поведінку потерпілого. Вважає, що діяння засудженого слід кваліфікувати за ст. 116 КК. Зазначає, що апеляційний суд безпідставно послався в ухвалі на суперечливі показання у судовому засіданні свідка ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та захисника на підтримання скарги, прокурора, який заперечив проти касаційних вимог сторони захисту та просив залишити судові рішення без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Статтею 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень суд касаційної інстанції має керуватись статтями 412 414 цього Кодексу.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення щодо неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_6 в умисному вбивстві ОСОБА_10 підтверджуються зібраними органами досудового слідства та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку у вироку з точки зору їх належності, допустимості й достовірності.
Цей висновок ґрунтується на показаннях самого засудженого, який на досудовому слідстві та в суді не заперечував, що він у ході конфлікту з ОСОБА_10 вдарив останнього ножем. Показання ОСОБА_6 узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , висновками проведених судово-медичних експертиз, протоколами огляду місця події, слідчого експерименту, а також іншими доказами у справі.

Доводи, наведені у скарзі захисника про те, що, завдаючи потерпілому удар ножем, ОСОБА_6 перебував в стані сильного душевного хвилювання, на думку колегії суддів, є непереконливими.

Визначаючи правильність кваліфікації діяння засудженого, касаційний суд враховує правові висновки Верховного Суду України, що надавалися з цього питання, зокрема у справах № 5-8кс14, № 5-39кс14, і зводилися до наступного.
Стан сильного душевного хвилювання полягає в домінуванні у свідомості особи сильної емоції, що знижує контроль особи над вчинком, певним чином гальмує інтелектуальну діяльність, викликає феномен «звуження» свідомості.

Поведінка особи при сильному душевному хвилюванні регулюється не заздалегідь обміркованою метою, а тим почуттям, що повністю захоплює особистість і викликає імпульсивні, підсвідомі дії.

Окрім типових елементів складу умисного вбивства, цьому злочину притаманні такі особливі компоненти об`єктивної сторони, як час та обстановка, а також специфічний характер умислу раптовий, афектований.

Якщо за ймовірним афектом приховується продумана підготовка до заздалегідь спланованого вбивства, такий злочин виключає кваліфікацію за статтею 116 КК. Характерною рисою афектованого наміру є те, що він виникає під безперервним, дедалі зростаючим до критичної межі хвилювання тиском емоцій, й у цьому сенсі він (намір) набуває змушеного характеру. Своєрідно змінюючи свідомість і переломлюючи волю винної особи, стан афекту «спонукає» її розв`язувати проблему і конфліктну ситуацію.

Отже, таке вбивство не може бути заздалегідь задуманим. У зв`язку з цим будь-які підготовчі дії до вбивства виключають застосування статті 116 КК.

Як убачається з матеріалів провадження, зокрема з показань самого засудженого, ОСОБА_6 , дізнавшись від односельчан про те, що колишня співмешканка його зраджує, заздалегідь озброївшись ножем, направився до будинку, де проживали ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , саме з метою з`ясувати стосунки з останніми. Удар ножем потерпілому ОСОБА_6 завдав з неприязні до ОСОБА_10 через ревнощі.

Таким чином, встановлені судом у даній справі фактичні обставини не підтверджують того, що дії ОСОБА_6 щодо ОСОБА_10 виникли внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого, відбувались без розриву в часі між обставинами, які викликали у засудженого стан вираженої емоційної напруги, і подальшим вбивством.

Крім того, відповідно до висновку комісійної судово-психіатричної експертизи № 587 ОСОБА_6 в момент вчинення кримінального правопорушення знаходився в стані емоційної напруги, за своїм проявом, не досягаючої афективної глибини, що позбавляла засудженого можливості усвідомлювати характер своїх дій.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, врахувавши характер, локалізацію та силу завданого ОСОБА_10 удару в життєво-важливі органи, знаряддя вбивства ніж з лезом довжиною 95 мм та з огляду на конкретні обставини вчинення злочину, а також наявність мотиву конфлікту на ґрунті ревнощів, суд правильно встановив, що дії ОСОБА_6 були спрямовані на умисне вбивство потерпілого.
Отже, діяння ОСОБА_6 обґрунтовано отримало юридичну оцінку за ч. 1 ст. 115 КК, а доводи касаційної скарги в цій частині є неприйнятними.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено, а стосовно доводів апеляції захисника, аналогічних викладеним у його касаційній скарзі, наведено відповідні мотиви їх необґрунтованості, з чим погоджується й колегія суддів.
Щодо деяких неточностей змісту показань свідка ОСОБА_9 , зокрема щодо її місцезнаходження у момент вчинення злочину, викладених у мотивувальній частині ухвали, то колегія суддів не вважає їх такими, що впливають на доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Встановлені судом першої інстанції обставини кримінального правопорушення, зазначені в ухвалі, відповідають відображеним у вироку.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Покарання засудженому призначено з урахуванням конкретних обставин справи в їх сукупності, ступеня тяжкості вчиненого ним злочину та даних про його особу, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б давали безумовні підстави для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.

Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів», суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Любашівського районного суду Одеської області від 18 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3