АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/2651/15-к Номер провадження 11-кп/786/175/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ст.115 ч.1 КК , о.т.з
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого - ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Полтавського районного суду Полтавської від 14 грудня 2015 року;

в с т а н о в и л а :
Указаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава , громадянина України , з середньою освітою , не працюючого , не одруженого , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого ,
засуджено:

- за ст..115 ч.1 КК України до 9 (дев`яти) років позбавлення волі ;

Вирішено питання щодо речових доказів.

Інші учасники судового розгляду вирок суду не оскаржували.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому , що він перебуваючи у період часу з 22:00 по 23:00 год. 01 липня 2015 за місцем свого фактичного проживання у приміщенні та на подвір`ї домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи, їх настання, в результаті виниклої сварки через раптово виниклі неприязні відносини з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реалізуючи єдиний протиправний умисел,спрямований на умисне вбивство став наносити ОСОБА_10 численні удари тупими та обмеженими предметами продовгуватої форми, якими є дерев`яна палиця та дошка, а також сапа, в тому числі в ділянки життєво важливих органів людини, а саме не менше десяти ударів по голові, заподіявши потерпілому тілесні ушкодження; у вигляді (черепно-мозкової травми) забійних ран голови в кількості дванадцята (12); ізольованих крововиливів в м`які покрови голови в потилично-тім`яній ділянці зліва, в скроневій ділянці зліва, в потиличній-ділянці справа лінійний перелом потиличної та скроневої кісток зліва з переходом лінії перелому на кістки основи черепу; крововиливи під м`які мозкові оболонки та в речовину головного мозку; перелом кісток носа; садна, сінці голови, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть; численні удари по тулубу та кінцівках заподіявши тілесні ушкодження у вигляді прямих переломів 8-12 ребер справа, 11-12 ребер зліва з ушкодженням пристінкової плеври; крововиливи в м`які тканини в місцях перелому ребер; великі крововиливи (гематоми) в м`які тканини спини, грудної клітини справа в поперековій ділянці; чисельні садна та сінці видовженої форми на грудній клітині, животі, спині, в поперековій ділянці, закритий перелом лівої променевої кістки в нижній третині; крововилив в м`які тканини в місця перелому; великі крововиливи (гематоми) в м`які тканини правого та лівого передплічь та правій сідниці, на лівому стегні; забійні рані верхніх та нижніх кінцівок: чисельні садна та синці видовженої форми на верхніх та нижніх кінцівках, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

В подальшому, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності за вчинений злочин, ОСОБА_8 труп вбитого ОСОБА_10 з території подвір`я, де останній втратив свідомість та перестав чинити опір, перетягнув на АДРЕСА_2 ) де залишив на проїжджій грунтовій дорозі, разом із особистими речами потерпілого.

Надалі, з метою приховування слідів вчиненого вбивства, ОСОБА_8 повернувшись до приміщення домоволодіння по АДРЕСА_2 заставив кріслом безпосереднє місце злочину (підлога приміщення, яка була застелена килимом), де ОСОБА_10 поніс крововтрату, а знаряддя вчинення вбивства виніс на подвір`я домоволодіння, зокрема дерев`яну дошку (бильце від другого крісла) викинув у купу дров, а сапу кинув у траву, що росте на подвір`ї.

Не погодившись із вироком суду обвинувачений та його захисник подали апеляції в яких просять вирок Полтавського районного суду від 14 грудня 2015 року змінити у зв`язку з невідповідністю висновків суду , викладених у судовому рішенні , фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність , перекваліфікувати дії з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України та призначити покарання із застосуванням ст..69 КК України нижче від найнижчої межі , встановленої законом.

Апеляції обґрунтовують тим, що судом першої інстанції дано невірну юридичну оцінку фактичним обставинам по справі , а саме щодо обставин спричинення тілесних ушкоджень , дій обвинуваченого та потерпілого . Не було доведено в судовому засіданні також і умислу обвинуваченого на спричинення саме смерті потерпілого. При призначенні покарання судом першої інстанції не було враховано стан здоров`я обвинуваченого.

Заслухавши суддю - доповідача, обвинуваченого та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_9 , які просили задовольнити подані ними апеляційні скарги , прокурора,та потерпілого які просили відмовити у задоволенні апеляцій , провівши судові дебати , заслухавши останнє слово обвинуваченого , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляцій , колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне , обґрунтоване та вмотивоване судове рішення в якому правильно встановивши фактичні обставини по справі та давши їм вірну юридичну оцінку , мотивував своє рішення належними і допустимими доказами.

Мотивуючи своє рішення щодо вчинення обвинуваченим умисного вбивства потерпілого, суд першої інстанції правильно послався у вироку на показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які виявили труп потерпілого поруч із подвір`ям обвинуваченого ; дані , що зазначені у протоколах огляду місця події від 02 липня 2015 року та 04 липня 2015 року та фототаблиць. Так із змісту протоколу вбачається , що в помешканні обвинуваченого було виявлено численні сліди крові , особливо на одвірках , підлозі , килимі , одягу та взутті обвинуваченого. Була виявлена переламана палиця та щепки від неї зі слідами крові , що свідчить про силу з якою наносились удари. Кров була виявлена також на прим`ятій траві біля будинку , на сапі та на бильці від крісла , виявлених на подвір`ї будинку. Правильно суд першої інстанції послався і на отримані в ході судово-медичних досліджень дані.

Так відповідно до висновків судово-медичних експертиз № 212МК , 214МК , 292,294,295,296,739,750-754 , всі виявлені в ході огляду місця події сліди крові , походять від ОСОБА_10 ..

Обвинувачений ОСОБА_8 під час допиту в суді першої інстанції пояснював , що в ході конфлікту із потерпілим , він наносив йому в помешканні на протязі приблизно 15 хвилин хаотичні удари палкою та іншими предметами по різним частинам тіла. Після отриманих ударів потерпілий навкарачки вийшов з будинку і коли знову повернувся він наніс йому до 5 ударів по тілу сапою та палкою.

Із вказаних пояснень чітко прослідковується , що потреби у нанесенні , а тим паче продовженні нанесення тілесних ушкоджень потерпілому не було. Він не являв собою , з огляду на стан в якому перебував , жодної загрози.

Таким чином той факт , що вказані тілесні ушкодження , від яких настала смерть потерпілого , були спричинені саме обвинуваченим підтверджується доказами наведеними у вироку , яким суд першої інстанції дав належну оцінку і з чим погоджується також і колегія суддів.

Обставини на які посилається обвинувачений у своїй апеляції щодо домішків у зразках крові вилучених з місця події , крові іншої людини , спростовуються вищенаведеними доказами.

Порушень права на захист обвинуваченого під час досудового слідства , в ході апеляційного розгляду , не встановлено.

Заперечуючи з приводу правильності кваліфікації дій , обвинувачений та його захисник у своїх апеляціях посилаються на відсутність умислу на заподіяння смерті іншій людині-потерпілому. При цьому вони наголошують на тому , що удари наносились хаотично , тим , що попадало під руку в помешканні куди прийшов потерпілий в стані сп`яніння , в помешканні в якому було відсутнє освітлення і відповідно обвинувачений не бачив куди попадали його удари .

Проте колегія суддів вважає доводи обвинуваченого та його захисника щодо відсутності умислу на вбивство потерпілого , надуманими.

Так за нормативним визначенням умисне вбивство (стаття 115 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини , наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками , а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) , коли винний усвідомлює , що може заподіяти смерть особи , передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається , що потерпілому були спричинені тілесні ушкодження у виді (черепно-мозкової травми) забійних ран голови в кількості дванадцяти (12); ізольованих крововиливів в м`які покрови голови в потилично-тім`яній ділянці зліва, в скроневій ділянці зліва, в потиличній-ділянці справа лінійний перелом потиличної та скроневої кісток зліва з переходом лінії перелому на кістки основи черепу; крововиливи під м`які мозкові оболонки та в речовину головного мозку; перелом кісток носа; садна, сінці голови, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть; численні удари по тулубу та кінцівках заподіявши тілесні ушкодження у вигляді прямих переломів 8-12 ребер справа, 11-12 ребер зліва з ушкодженням пристінкової плеври; крововиливи в м`які тканини в місцях перелому ребер; великі крововиливи (гематоми) в м`які тканини спини, грудної клітини справа в поперековій ділянці; чисельні садна та сінці видовженої форми на грудній клітині, животі, спині, в поперековій ділянці, закритий перелом лівої променевої кістки в нижній третині; крововилив в м`які тканини в місця перелому; великі крововиливи (гематоми) в м`які тканини правого та лівого передплічь та правій сідниці, на лівому стегні; забійні рані верхніх та нижніх кінцівок: чисельні садна та синці видовженої форми на верхніх та нижніх кінцівках, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Вирішуючи питання про зміст умислу винної особи (наявність в її діях ознак умисного вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень , що спричинило смерть потерпілого) , суд повинен виходити з сукупності всіх обставин вчиненого злочину і враховувати засоби і знаряддя останнього , причини припинення злочинних дій , стосунки потерпілого і засудженого та їх поведінку , яка передувала злочину.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції , мотивуючи своє рішення щодо наявності у обвинуваченого умислу на вбивство потерпілого , правильно послався у вироку , що про це свідчать обставини вчинення даного злочину , спосіб , знаряддя вчинення злочину , а особливо їх кількість (удари наносились різними предметами) , значна кількість нанесених ударів твердими предметами , кількість , характер і локалізація поранень та тяжких тілесних ушкоджень (переломи кісток черепу) , механізм їх спричинення , тривалість побиття , яке тривало біля 15 хвилин майже безперервно , поведінка обвинуваченого та загиблого , що передували злочину , їхні короткочасні стосунки , причини припинення злочинних дій (неможливість з боку потерпілого чинити будь-який опір) , чисельність та тяжкість отриманих потерпілим тілесних ушкоджень.

Колегія суддів аналізуючи доводи суду першої інстанції щодо наявності в діях обвинуваченого саме умислу на позбавлення життя потерпілого погоджується з ними , а крім того також наголошує на наступному.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження , яке спричинило смерть потерпілого (частина друга статті 121 КК) , суди повинні ретельно досліджувати докази , що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння , зокрема враховувати спосіб , знаряддя злочину , кількість , характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень , причини припинення злочинних дій , поведінку винного і потерпілого , що передувала події , їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного , а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження , яке спричинило смерть потерпілого , ставленням винного до її настання характеризується необережністю.

У кримінальному провадженні , встановлено , що обвинувачений ОСОБА_8 , заподіюючи тілесні ушкодження потерпілому у спосіб та за обставин , викладених у вироку , і з якими погоджується колегія суддів апеляційного суду , розумів можливі негативні наслідки своїх дій , у тому числі й ті , що фактично настали. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те , що обвинувачений , завдаючи із значною силою , про , що свідчать переломи черепної коробки , ребер тощо , численних ударів руками , палкою , дошкою , сапою по життєво важливому органу голові потерпілого , у тому числі й тоді коли він лежав на підлозі в помешканні , усвідомлював небезпечний характер своїх дій і що посягає на життя потерпілого , передбачав , що наслідками таких дій може стати смерть останнього та свідомо допускав настання таких наслідків , які настали , тобто його дії свідчать про вчинення умисного вбивства потерпілого з непрямим умислом. Однак ця обставина ніяк не впливає на правильність кваліфікації його дій судом першої інстанції за частиною першою статті 115 КК і тому не є підставою для кваліфікації його дій за частиною другою статті 121 КК. Момент настання смерті обвинуваченого , на чому наголошують обвинувачений та його адвокат , також не впливає на правильність кваліфікації дій обвинуваченого судом першої інстанції.

Що стосується доводів захисника та обвинуваченого щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень статті 69 КК України , то колегія суддів також вважає їх необґрунтованими.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 50 , частини 2 статті 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» , призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину , дані про особу винного та обставини , які пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції правильно врахував тяжкість вчиненого злочину , який відповідно до приписів статті 12 КК України є особливо тяжким , стан здоров`я обвинуваченого , дані , що його характеризують , відсутність обставин , що обтяжують покарання і обрав покарання яке наближене до мінімального розміру санкції статті . Підстав для призначення покарання із застосуванням статті 69 КК України колегія суддів не знаходить та вважає призначене обвинуваченому покарання таким , яке відповідає фактичним обставинам вчиненого ним злочину і є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим через його суворість , колегія суддів не вбачає.

Час перебування обвинуваченого під вартою має бути зарахований у подвійному розмірі відповідно до положень ст..72 КК України.

Керуючись ст..ст.405,407,419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області , -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Полтавського районного суду Полтавської від 14 грудня 2015 року відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України - без змін;

Відповідно до ст..72 КК України зарахувати час перебування ОСОБА_8 під вартою по вказаному кримінальному провадженню з 02 липня 2015 року по 23 лютого 2016 року в подвійному розмірі;

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення;

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо в судову палату у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції , а засудженим у той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .