Ухвала
іменем україни

19 вересня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційні скарги прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні у суді апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Барського районного суду Вінницької області від 04 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 09 червня 2016 року,

в с т а н о в и в:
За вказаним вироком місцевого суду

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянку України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винуватою та засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Задоволено частково цивільний позов ОСОБА_6 і стягнуто з ОСОБА_5 на її користь 1327 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та 5000 грн - у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл процесуальних витрат.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватою та засуджено за те, що вона в ніч із 07 на 08 травня 2013 року, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних стосунків, навмисно штовхнула ОСОБА_6 , яка перебувала в тому ж місці та розмовляла з ОСОБА_7 , від чого потерпіла впала на землю. Після цього ОСОБА_5 завдала ОСОБА_6 удари по тілу та по голові, внаслідок чого остання отримала легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У касаційних скаргах:
- прокурор, не заперечуючи доведеності винуватості, правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК України, а також законність та обґрунтованість судових рішень у частині призначеного покарання, вказує на те, що суд апеляційної інстанції, формально розглянувши кримінальне провадження, не перевірив належним чином доводи апеляції сторони захисту, в якій було зазначено про неналежну оцінку місцевим судом показань обвинуваченої та свідка ОСОБА_7 , а також указувалось про безпідставне задоволення цивільного позову. З огляду на викладене, вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 419 КПК України, а кримінальне провадження призначенню до нового розгляду у суді апеляційної інстанції;

- захисник ОСОБА_4 не погоджується з оцінкою доказів судом, наявних у матеріалах провадження, надає їм власну оцінку, посилається на неповноту та однобічність судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, з огляду на що, вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, є недоведеною. Також зазначає про незаконність судових рішень у частині часткового задоволення цивільного позову ОСОБА_6 , оскільки вважає, що матеріальна шкода, яку понесла потерпіла, не підтверджена належними доказами. Посилається на формальний розгляд провадження судом апеляційної інстанції та невідповідність ухвали ст. 419 КПК України. Викладає вимогу про скасування оскаржуваних судових рішень та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 .

Перевіривши касаційні скарги, долучені копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для відкриття провадження з мотивів, наведених у касаційних скаргах прокурора та захисника.

Так, неповнота та однобічність судового розгляду кримінального провадження, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на які посилається захисник у касаційній скарзі, відповідно до ст. 438 КПК України не є підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як убачається із копій судових рішень, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , з`ясувавши обставини та перевіривши їх доказами, суд визнав доведеним, що остання на ґрунті неприязних відносин у процесі конфлікту з потерпілою ОСОБА_6 штовхнула її на землю та впродовж певного часу наносила удари по тілу та по голові, спричинивши потерпілій легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Одночасно, як видно з ухвали, сторона захисту в апеляційній скарзі посилалася на неповноту з`ясування обставин, за яких потерпіла отримала тілесні ушкодження, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також зазначала, що цивільний позов задоволено безпідставно, оскільки ОСОБА_6 , на думку захисника, належним чином не підтвердила факту придбання нею ліків.

При цьому, вищевказані доводи, що на думку сторони захисту свідчили про незаконність вироку місцевого суду щодо ОСОБА_5 , суд апеляційної інстанції ретельно перевірив, визнав голослівними і такими, що суперечать обставинам кримінального провадження та не підтверджуються доказами, наявними у матеріалах провадження, яким суд першої інстанції, керуючись вимогами ст. 94 КПК України, дав належну оцінку, виходячи із засад їх допустимості, достатності, достовірності та належності.

У суду касаційної інстанції немає підстав не довіряти цим висновкам судів про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який її засуджено, а у касаційній скарзі захисника не наведено доводів, які б їх спростовували.

За встановлених судом фактичних обставин провадження, дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК України кваліфікованіправильно.

Окрім того, з копії вироку видно, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 , суд перевірив та визнав безпідставними твердження захисника ОСОБА_4 про неналежність доказів, наданих на підтвердження матеріальної шкоди, отриманої потерпілою. Зокрема, суд у вироку зауважив про те, що докази, надані ОСОБА_6 на підтвердження розміру отриманої матеріальної шкоди, не суперечать і узгоджуються з встановленими судом обставинами провадження та відповідають загальноприйнятим правилам ведення розрахунків, а відсутність на двох товарних чеках їх номерів не спростовують факту придбання потерпілою ліків, одночасно потреба останньої в лікуванні придбаними по накладним і товарним чекам ліками підтверджується наявними в медичній карті стаціонарного хворого листом лікарських призначень.

Також з ухвали видно, що доводи захисника ОСОБА_4 , наведені в апеляційній скарзі, про неналежність доказів, наданих потерпілою на підтвердження отриманої внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5 матеріальної шкоди, аналогічні доводам, викладеним у касаційній скарзі, також були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та визнані безпідставними.

Таким чином, доводи захисника ОСОБА_4 , викладені у скарзі, про незаконність судових рішень у частині часткового задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 не заслуговують на увагу та спростовуються вищенаведеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій, яким суд касаційної інстанції немає підстав не довіряти.

Твердження прокурора та захисника про невідповідність ухвали суду апеляційної інстанції вимогам ст. 419 КПК України безпідставні.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України та містить мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався, та підстави, з яких апеляційну скаргу сторони захисту визнано необґрунтованою.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційних скаргах, наданих копій судових рішень убачається, що підстави для задоволення скарг прокурора та захисника ОСОБА_4 відсутні, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для відкриття провадження немає.

Керуючись ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні у суді апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_4 на вирок Барського районного суду Вінницької області від 04 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 09 червня 2016 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3