Справа № 314/4888/16-к
Провадження № 1-в/314/2764/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2016 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю прокурора: ОСОБА_2 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

засудженого: ОСОБА_5 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_6 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від захисника адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

На обґрунтування клопотання захисником зазначено, що ОСОБА_5 був засуджений 12 січня 2012 року Залізничним районним судом м. Сімферополя АР Крим за ч. 2 ст. 303 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 квітня 2016 року у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 12 серпня 2010 року по 30 січня 2012 року, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року), із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі. Посилаючись на ряд доводів, викладених в клопотанні, просить суд звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101), умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

У судовому засіданні захисник засудженого адвокат ОСОБА_4 пояснив що клопотання підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити на підставах, які вказані у клопотанні та які будуть встановлені у судовому засіданні. Зазначив, що він представляє інтереси засудженого ОСОБА_5 , який безапеляційно скоїв тяжкий злочин, який мав місце у 2010 році на території АР Крим, але на сьогоднішній день дана особа є громадянином іноземної держави Російської Федерації. Зазначає, що у ОСОБА_5 на сьогоднішній день тяжко хворий батько, у нього ракове захворювання. Батько та мати засудженого, не знають, що ОСОБА_5 відбуває покарання, це було зроблено для того щоб не усугубити стан здоров`я батьків. Зазначає, що окрім всього цього, ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від квітня місяця 2016 року ОСОБА_5 відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення, з урахуванням даної ухвали, яка набрала законної сили, строк відбуття покарання закінчується у лютому 2017 року, тобто ОСОБА_5 до кінця строку залишається менше 8 місяців. Просить звернути увагу на норми як процесуального, так і морального права, має на увазі, що не одна норма ні процесуального, ні морального права, це Кримінальний кодекс України, Кримінально-процесуальний кодекс України та Кримінально виконавчий кодекс України, котрі являються процесуальним законом для розгляду подібних питань пов`язаних з пільгами в порядку ст. 81, ст. 82 КК України, не один з цих законів не містить інформацію, кількісну інформацію чи взагалі інформацію про те, яка у засудженого повинна бути кількість заохочень та стягнень, якщо такі мали місце. Вказує, що за час відбування покарання ОСОБА_5 у повній мірі усвідомив, саме відбуваючи такий великий строк, тяжкість та сутність скоєного ним злочину та дійсно став на шлях виправлення, що підтверджується характеристикою, виданою Кам`янською виправною колонією № 101, про те, що ОСОБА_5 не є злісним порушником режиму відбування покарання. Зазначає, що ОСОБА_5 раніше допускалися правопорушення внутрішнього режиму, передбачені Кримінально-виконавчим кодексом України, однак ці вісім стягнень давно зняті та погашені. Зазначає, що якщо поглянути на ці стягнення та порядок їх застосування видно, що адміністрацією колонії були допущені порушення. Звертає увагу на те, що було вказано на порушення форми одягу, однак на той час діяв закон про пенітенціарну службу, а на сьогоднішній день Закон України «Про пробацію», а він не передбачає спеціальної форми одягу, а застосовуються лише спеціальні розпізнавальні знаки у вигляді таблички з відображенням прізвища, ім`я, по-батькові та номеру відділення засудженого. Вказує, що злісним порушенням не може бути те, що людина неправильно одяглась чи вдягла не ту форму одягу, яка не застосовується. Зазначає, що ОСОБА_5 по мірі виправлення та становлення на шлях виправлення були зароблені заохочення, які внесені в особову справу начальником відділення і начальником Кам`янської виправної колонії № 101, тому всі ці факти повинні бути враховані та взяті судом до уваги. Вважає, що ОСОБА_5 ніякої загрози суспільству, насамперед громадянам України, нести не може, оскільки після відбуття покарання, чи то після застосування ст. 81 КК України, чи по відбуттю повного строку покарання, останній переїде до Російської Федерації в Осетію. Стосовно працевлаштування ОСОБА_5 , зазначає, що за освітою він винороб, а це в колонії заборонено. Вказує, що в наданій колонією довідці не зазначено, що ОСОБА_5 ухиляється від праці, він то працював, то не працював. Зазначає, що деякі пункти характеристики містять те, що ОСОБА_5 не має поваги серед засуджених, але це не є підставою вважати, що він не став на шлях виправлення і буде скоювати нові злочини. Враховуючи вищевикладене та ті документи, які знаходяться в матеріалах справи, вважає, що є всі вагомі підстави застосувати до ОСОБА_5 ст. 81 КК України, а саме звільнити його умовно-достроково на невідбутий строк з Кам`янської виправної колонії № 101.

Засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні думку адвоката підтримав, просив задовольнити клопотання та звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії суду пояснив, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 12 січня 2012 року Залізничним районним судом м. Сімферополя АР Крим за ч. 2 ст. 303 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 квітня 2016 року у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 12 серпня 2010 року по 30 січня 2012 року, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року), із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі, в установах виконання покарань знаходиться з 18 серпня 2010 року. За час утримання у Сімферопольському слідчому ізоляторі управління ДПтС України в АР Крим вимоги режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав, до суспільно-корисної праці не залучався. З 05 березня 2012 року відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 101). За час відбування покарання характеризується наступним чином: за сумлінну поведінку та ставлення до праці один раз заохочувався правами начальника відділення та один раз правами начальника колонії, має шість дисциплінарних стягнень, накладених правами начальника відділення, та два дисциплінарних стягнення, накладених правами начальника установи, які погашені у встановленому законом порядку. Тимчасово не працевлаштований. У відношенні до представників адміністрації установи поводить себе занадто самовпевнено та зухвало, схильний до створення інтриг. На заходи виховного впливу та бесіди профілактичного характеру реагує байдуже, належних висновків для себе не робить. У відношенні до інших засуджених не конфліктний, підтримує відносини із засудженими як позитивної, так і негативної спрямованості, але повагою серед них не користується. Самоосвітою не займається, бібліотеку колонії не відвідує. Підтримує зв`язки з родичами шляхом листування. Участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає. Участі у самодіяльних організаціях не приймає. Провину у скоєному злочині визнає, але робить це не щиро, з метою отримання поблажливості. Позову за вироком суду не має. До робіт з благоустрою місць позбавлення волі без оплати праці, згідно ч. 5 ст. 118 КВК України, не залучався. Враховуючи викладене та наявність у засудженого ОСОБА_5 за весь час відбування покарання лише двох заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці у вигляді оголошення подяки начальником колонії 12.03.2014 та начальником відділення 27.04.2014, після яких слідували лише стягнення у вигляді оголошення догани та переведення до ДІЗО, накладені правами начальника колонії у 2015 році, хоча вони і були погашені у встановленому законом порядку, адміністрація колонії вважає, що засуджений ОСОБА_5 не довів своє виправлення, тому відносно нього не доцільно застосовувати ст. 81 КК України.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_5 на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши матеріали особової справи, вислухавши захисника, засудженого ОСОБА_5 , представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд вважає, що у клопотанні слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів характеристики встановлено, що під час знаходження у Сімферопольському слідчому ізоляторі управління ДПтС України в АР Крим засуджений ОСОБА_5 вимоги режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав, до суспільно-корисної праці не залучався. З 05 березня 2012 року відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 101). За час відбування покарання характеризується наступним чином: за сумлінну поведінку та ставлення до праці один раз заохочувався правами начальника відділення та один раз правами начальника колонії, має шість дисциплінарних стягнень, накладених правами начальника відділення, та два дисциплінарних стягнення, накладених правами начальника колонії, які погашені у встановленому законом порядку. ОСОБА_5 є працездатним, проте за весь час відбування покарання був працевлаштований лише у період з серпня по жовтень 2015 року, всього відпрацьовано 54 дні, у інший час працевлаштований не був, що об`єктивно підтверджено довідкою про працевлаштування засудженого та нарахування йому заробітної плати. Згідно з довідкою, засуджений ОСОБА_5 до робіт з благоустрою місць позбавлення волі не залучався. Така поведінка та ставлення до праці ОСОБА_5 вказує на суб`єктивне відношення засудженого до вчиненого злочину та його наслідків.

Окрім того, поведінка засудженого ОСОБА_5 за весь час відбування ним покарання, в тому числі, що безпосередньо передує вирішенню питання про умовно-дострокове звільнення, не була стабільно позитивною та активною.

Формально ОСОБА_5 дотримувався норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що 12.03.2014 один раз заохочувався правами начальника колонії та 27.04.2014 один раз правами начальника відділення СПС у вигляді подяки. Однак наявність заохочень само по собі ще не свідчить про виправлення засудженого та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, оскільки поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчать шість дисциплінарних стягнень, накладених правами начальника відділення, у вигляді оголошення догани за порушення форми одягу від 05.06.2012, оголошення попередження за самовільне покидання хитрісним способом межі локального сектору свого відділення від 16.08.2014, проведення профілактичної бесіди за порушення локалізації від 20.09.2014, проведення профілактичної бесіди за не виконання команди підйом від 15.11.2014, оголошення догани за порушення локалізації від 19.01.2015 та від 19.03.2015, та два дисциплінарні стягнення, накладені правами начальника колонії, 28.01.2013 у вигляді оголошення суворої догани вилучений мобільний телефон та 12.10.2015 у вигляді поміщення до ДІЗО за порушення локалізації, які погашені у встановленому законом порядку. З наданої довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_5 слідує, що останній після отримання двох подяк у 2014 році отримував лише стягнення у 2015 році, це свідчить про те, що подальша поведінка засудженого не була позитивною та активною і він у подальшому не заслуговував на заохочення.

Крім того, при вирішенні клопотання суд приймає до уваги ті факти, що засуджений ОСОБА_5 не приймав участі в організації виховних заходів, які провадяться в установі, зокрема, участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, які, відповідно до розділу XXIV Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, спрямовані на формування та закріплення у засуджених прагнення до заняття суспільно-корисною діяльністю, сумлінного ставлення до праці, дотримання вимог законодавства та прийнятих у суспільстві правил поведінки, підвищення їх загальноосвітнього і культурного рівнів, так само, згідно наданої довідки засуджений ОСОБА_5 не приймав участі і у роботі самодіяльних організацій.

Таким чином, поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не дає підстав вважати, що ОСОБА_5 довів своє виправлення та перевиховання.

На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Також, суд враховує, що до засудженого вже було застосовано заохочувальну норму, а саме ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року), ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 квітня 2016 року у строк основного покарання за вироком Залізничного районного суду м. Сімферополя АР Крим від 12 січня 2012 року зараховано строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 12 серпня 2010 року до 30 січня 2012 року. На думку суду, відбута засудженим ОСОБА_5 на теперішній час частина покарання є недостатньою для його виправлення та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України.

При вивчених обставинах на теперішній час суд погоджується з висновком комісії Кам`янської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101) та не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

03.08.2016
03.08.2016