Справа № 522/3847/15-к
Провадження по справі № 1-кс/522/5809/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 березня 2016 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 розглянувши клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:
Слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, погодженим із прокурором, про накладення арешту на 1/3 частки квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на наступне.

В провадженні СУ ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження №0000445 від 01.10.2014 відомості про яке внесено за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

У серпні місяці 2012 року ОСОБА_4 вступила у злочинну змову з ОСОБА_5 , спрямовану на заволодіння грошовими коштами громадян.

Так, 03.08.2012 року з метою уникнення нотаріального посвідчення, ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_5 у простій письмовій формі договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна - будинку, загальною площею 711,3 кв.м., з гаражем, площею 65кв.м., що разом розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,13га, за адресою АДРЕСА_2 . Згідно умов договору ОСОБА_5 нібито передала на користь ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 345.000 (триста сорок п`ять тисяч) доларів США в рахунок сплати за вказаний житловий будинок.

В подальшому ОСОБА_5 , діючи разом з ОСОБА_4 згідно раніш досягнутої злочинної домовленості, на основі попередньо штучно створених обставин - укладання нотаріально не посвідченого договору купівлі продажу об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , подала до Київського районного суду м. Одеси позовну заяву до ОСОБА_4 про визнання письмової форми договору купівлі-продажу укладеним та визнання письмової форми договору купівлі-продажу укладеним та визнання за нею права власності на вказану земельну ділянку та розташоване на ній нерухоме майно.

Після вступу у законну силу рішення Київського районного суду від 16.04.2013 року, згідно якого позовні вимоги щодо визнання права власності за ОСОБА_5 задоволені, остання фактично набула статус власника об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 .

В той же час, з метою подальшої реалізації своїх злочинних намірів щодо заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_5 покладені на неї обов`язки щодо реєстрації себе як власника об`єкту нерухомості у Державній реєстраційній службі не здійснила.

Таким чином, створивши підґрунтя для подальшого введення в оману осіб, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих спонукань, стали підшукувати потенційного інвестора, який мав би позичити грошові кошти ОСОБА_4 під заставу належного за даними Державної реєстраційної служби їй на той момент нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 із замовчуванням інформації про існування рішення Київського районного суду м. Одеси про перехід права власності на це майно ОСОБА_5 , що вже набуло чинності.

В подальшому, підшукавши таку особу, а саме - ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запропонували йому позичити грошові кошти в сумі 393 000 доларів США під заставу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , запевнивши його в тому, що об`єкт належить ОСОБА_4 , увівши, його, таким чином, в оману стосовно фактичного права власності.

08.07.2013 року у приміщенні нотаріальної контори, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладений договір позики на суму 1 128 680 гривень, та договір іпотеки на забезпечення його виконання з обтяженням об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому ОСОБА_4 , тримаючи від ОСОБА_6 грошові кошти на вказану суму, діючи разом з ОСОБА_5 , не мали наміру на повернення грошових коштів та забезпечення виконання договору позики через договір іпотеки, а переслідували лише мету заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 шахрайським шляхом.

08.10.2013 року у приміщенні нотаріальної контори, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладений договір про внесення змін до договору позики від 08.10.2013 р., при цьому ОСОБА_4 , продовжуючи свої шахрайські дії, отримала від ОСОБА_6 грошові кошти на суму 1055600 гривень, не маючи наміру в подальшому повертати борг, а переслідуючи лише мету заволодіння коштами ОСОБА_6

07.02.2013 року у приміщенні нотаріальної контори, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладений договір про внесення змін до договору позики від 08.10.2013 р., згідно якого ОСОБА_6 передав ОСОБА_4 грошові кошти на суму 1251980 гривень, отримавши гроші, не мала наміру в подальшому повертати борг, переслідуючи лише мету заволодіння коштами ОСОБА_6 .

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 , з метою звільнення об`єкту іпотеки по договору між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 від 08.07.2013 року, що забезпечував виконання договору позики, звернулась з позовом до Київського районного суду м. Одеси про скасування іпотеки на підставі того, що на момент укладання договору іпотеки спірний об`єкт нерухомості належав не ОСОБА_4 , а їй на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 16.04.2013 року.

23.04.2014 року рішенням Київського районного суду м.Одеси вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про визнання договору позики від 08.07.2013 року з додатковими угодами, договору іпотеки від 08.07.2013 року, скасування та вилучення записів щодо обтяжень, задоволені повністю - визнано недійсними договори позики та іпотеки від 08.07.2013 року, укладені між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , та вилучено з державного реєстру прав на нерухоме майно номер запису про іпотеку 1562972 і 1564522 від 08.07.2013, щодо житлового будинку з гаражем та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шляхом створення фіктивних правочинів шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами ОСОБА_6 , завдавши йому матеріальних збитків на суму 3436260 гривень, що є особливо великим розміром.

Таким чином, своїми навмисними діями ОСОБА_5 скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом обману/ та зловживання довірою (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах.

В ході досудового слідства 24.02.2016 року слідчим СУ ГУ НП в Одеській області було складено та погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області повідомлення про підозру ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в скоєнні ними кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо суб`єкту за ОСОБА_7 зареєстровано нерухомість у виді 1/3 частки на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер : НОМЕР_1 , видане 16.04.2014, Департаментом міського господарства Одеської міської ради на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Санкцією вищезазначеної статі Кримінального кодексу України передбачено покарання у вигляді конфіскації майна, у зв`язку з чим належить арештувати майно, яке перебуває у власності підозрюваної ОСОБА_4 , а саме 1/3 частки квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з викладеним, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладанні арешту на вказане в клопотання слідчого майно.

В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання та просив його задовольнити в повному обсязі з наведених підстав.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, заслухавши слідчого приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 170 КПК України треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.

Згідно до п.3 ч.2 ст. 170 КПК України відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно до ч. 7 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно до п.2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст. ст. 167-173 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 - задовольнити.

Накласти арешт на 1/3 частки квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_4 , тобто заборонити розпоряджатися даним майном.

Виконання ухвали покласти на слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1
28.03.2016