АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/884/2016 Головуючий в суді І-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року у кримінальному провадженні № 20004124щодо обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одружений, не працюючий, раніше судимий: - 02.04.1998 Жовтневим районним судом м. Києва за ч.1 ст. 141 КК України 1960 р. на 1 рік позбавлення волі, -17.02.2000 Старокиївським районним судом м. Києва за ст. 17, ч.2 ст. 81 КК України 1960 р. на 2 роки позбавлення волі, - 06.02.2003 Святошинським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, - 17.07.2007 Голосіївським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, - 19.03.2009 Дарницьким районним судом м. Києва за ч.2 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 04.12.2012 по відбуттю строку покарання,

за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 08 травня 2015 року приблизно о 21 годині, знаходячись в м. Києві, вул. Харківське шосе, 174-б, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з метою обернення майна на власну користь для особистого збагачення, з під`їзду № 4, умисно, повторно, вчинив таємне викрадення чужого майна, а саме скутера марки «ТХМ 50F Soul Raser» вартістю 5580 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду, після чого з місця вчинення злочину зник.
В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність винуватості обвинуваченого і правильність кваліфікації його дій, посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальністьта невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить скасувати вирок суду в частині покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
Апелянт не погоджується з рішенням суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та в обґрунтування наведеного стверджує, що суд першої інстанції фактично не надав належної і достатньої оцінки конкретним обставинам кримінального правопорушення, даним про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності та відбував реальне покарання у місцях позбавлення волі, втім знову вчинив злочин проти власності повторно, що свідчить про небажання перевиховуватись та прагнення вести злочинний спосіб життя.
За таких обставин, вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства є неможливим. Крім того, суд першої інстанції не зміг навести належного обґрунтування на користь свого рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання, оскільки таких даних в ході судового розгляду кримінального провадження здобуто не було.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого, який проти неї заперечував, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка),вчинене повторно, є правильною.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання, то колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про його невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення надто м`якого покарання.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, особу винного, який вину визнав повністю, щиро розкаявся, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, на спеціальних обліках не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, стан його здоров`я, відсутність завданої шкоди, обставини, які пом`якшують покарання, і правильно призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 50, 75 КК України, без достатніх на те підстав, звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, на що правильно звертає свою увагу прокурор в апеляційній скарзі.

Так, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Зазначені вимоги закону суд першої інстанції врахував недостатньо і звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих мотивів для прийняття такого рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в достатній мірі врахував особу ОСОБА_7 , який раніше судимий п`ять разів, у тому числі за умисні злочини проти власності, за які реально відбував покарання в місцях позбавлення волі, втім належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, а знову вчинив корисливий злочин, а отже висновок суду про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням ст. 75 КК України, є очевидно помилковим і свідчить про неправильне застосування кримінального закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 413, 420 КПК України, неправильне застосування кримінального закону, тобто застосування кримінального закону, який не підлягає застосуванню, що привело до неправильного звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалення нового вироку апеляційним судом на підставі вимог ст. 409 КПК України.

Ухвалюючи новий вирок, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу винного, який неодноразово судимий, має формальну характеристику за місцем проживання, стан його здоров`я, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, і приходить до висновку, що покарання у виді 4 років позбавлення волі, призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції, але без застосування ст. 75 КК України, буде в достатній мірі відповідати вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом і розміром сприяти виправленню і перевихованню обвинуваченого та попередженню нових злочинів.

Таким чином, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України - скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

.

Судді: _____________ ______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4