УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2016 р. м.Київ

Дніпровський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі дистанційного судового провадження, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, клопотання засудженого ОСОБА_4 в порядку п.14 ч.1 ст.537 КПК України про зміну вироку Гагарінського районного суду м.Севастополя від 17 липня 2012 року, -

В С Т А Н О В И В:
16.12.2015 року до Дніпровського районного суду м.Києва з Апеляційного суду м.Києва надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 в порядку п.14 ч.1 ст.537 КПК України про зміну вироку Гагарінського районного суду м.Севастополя від 17 липня 2012 року.
Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що в порядку виконання зазначеного вироку суду виникли протиріччя і сумніви в правильному призначенні покарання, які суд відповідно до ст.ст.537-539 КПК України повинен вирішити.
Зокрема, засуджений зазначає, що в ухвалі апеляційного суду м.Севастополя від 19.02.2013 року за результатами перегляду вироку Гагарінського районного суду м.Севастополя від 17 липня 2012 року відносно нього зазначено, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_4 мінімальне покарання, передбачене ч.2 ст.307 КК України, згідно якої за вчинення вказаного злочину може бути призначене покарання у вигляді позбавлення воді на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. Крім того, колегією визначено наявність у ОСОБА_4 на утриманні чотирьох членів сім`ї, відсутність судимостей, задовільну характеристику, щиросердне каяття, а також відсутність обставин, обтяжуючих покарання.
Посилання суду на те, що призначене йому покарання мінімальне, є невірним, оскільки на момент вчинення злочину санкція ч.2 ст.307 КК України передбачала покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна. Відповідно до вимог ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти зворотної сили у часі не мають, крім випадків, коли вони пом`якшують покарання чи звільняють особу від нього.
Враховуючи викладене, засуджений просить суд змінити вирок Гагарінського районного суду м.Севастополя від 17 липня 2012 року у частині призначення покарання, з призначенням нового мінімального покарання згідно ухвали Апеляційного суду м.Севастополя від 19.02.2013 року, за ч.2 ст.307 КК України у вигляді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна у зв`язку з відсутністю останнього.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 підтримав клопотання з підстав, викладених у ньому, просив суд його задовольнити.
Захисник ОСОБА_5 також просив суд задовольнити клопотання засудженого та змінити вирок суду в порядку п.14 ч.1 ст.537 КПК України.
Прокурор у судовому засіданні проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 заперечував, посилаючись на те, що обраний засудженим спосіб зміни вироку не передбачений чинним КПК України, він повинен звертатися із касаційною скаргою на вказаний вирок суду.
Заслухавши пояснення засудженого ОСОБА_4 , думку захисника і прокурора, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до п.14 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Разом з тим, згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків» не підлягають розгляду питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.
Таким чином, діючим кримінально-процесуальним законодавством України не передбачене право суду під час виконання вироків вирішувати питання, що стосуються суті вироку та зміни призначеного судом покарання, яке фактично порушує засуджений ОСОБА_4 .
Відповідно до положень ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

З норм ст.26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Із урахуванням викладеного, оцінивши докази, викладені в клопотанні та доданих до нього документах, думку прокурора та захисника, суд приходить до висновку про те, що зазначені у клопотанні засудженого ОСОБА_4 питання не є іншими питаннями про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку в розумінні ст.537 КПК України.

При розгляді даного клопотання про зміну вироку відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Зокрема, оцінюючи доводи, викладені в клопотанні засудженого в їх сукупності, та з урахуванням думки учасників судового розгляду, суд вважає висловлені засудженим ОСОБА_4 доводи щодо необхідності зміни вироку суду в частині призначення покарання такими, що не ґрунтуються на вимогах ст.537 КПК України, тобто є сумнівними, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року), що застосовується при оцінці доказів. Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
Враховуючи викладене, підстави для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 в порядку п.14 ч.1 ст.537 КПК України про зміну вироку Гагарінського районного суду м.Севастополя від 17 липня 2012 року відсутні.

Керуючись ст.ст.22, 26, ч.2 ст.376, 395, 537 КПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд, -
У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 в порядку п.14 ч.1 ст.537 КПК України про зміну вироку Гагарінського районного суду м.Севастополя від 17 липня 2012 року відмовити повністю.

Повний текст ухвали оголосити учасникам судового провадження у судовому засіданні о 10-30 годині 18 січня 2016 року.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її проголошення до Апеляційного суду м.Києва через Дніпровський районний суд м.Києва. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Суддя Дніпровського районного суду
м.Києва ОСОБА_1