Справа № 204/5273/14-к
Провадження № 1-о/204/7/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
___________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року Красногвардійський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі колегії суддів:

головуючого судді: - ОСОБА_1

судді: - ОСОБА_2

судді: - ОСОБА_3

за участю секретаря: - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про перегляд вироку Артемівського місцевого суду м. Луганська від 19 квітня 2002 року за нововиявленими обставинами
за участю сторін:
прокурора - ОСОБА_7
заявника: - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_8
ВСТАНОВИЛА:

07 жовтня 2016 року з Апеляційного суду Дніпропетровської області надійшли заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про перегляд вироку Артемівського місцевого суду м. Луганська від 19 квітня 2002 року за нововиявленими обставинами.
В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_5 посилався на те, що він був засуджений вироком Артемівського місцевого суду м.Луганська від 19.04.2002 року за те, він, що будучи начальником фінансового управління КАБ «Слов`янський», в силу чого є посадовою особою, зобов`язаний був здійснювати контроль усіх видів фінансових операцій банку та контролювати законність фінансових операцій, однак проявив неналежне виконання своїх обов`язків і підписав від імені банку КАБ «Слов`янський» 26.05.1997 року договір про уступку ТОВ «Ібріс» кредиторських вимог до компанії «Data Technology, S.А.», тобто, придбав, по суті, для КАБ «Слов`янський» неіснуючі кредиторські зобов`язання на суму 7466260 грн., оскільки не перевірив достовірність виникнення даних кредиторських вимог, не вник в суть підписаного договору, а потім 28.05.1997 року підписав заяву про залік кредиторських вимог, за якими банк та компанія припинили взаємні вимоги на суму 10558488 гривень. Нікчемність угоди придбання не існуючих кредиторських вимог встановлена на підставі того, що самі кредиторські вимоги були створені, начебто, з юридично недійсного договору поруки від 19.02.1997 року між ТОВ «Ібріс» та компанією «Data Technology, S.А.» і він, начебто, халатно віднісся до своїх посадових обов`язків, не вник у суть договору поруки, не перевірив достовірність кредиторських вимог за договором поруки, що і зумовило придбання банком «Слов`янський» не існуючих кредиторських вимог.
12.03.2010 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було винесено постанову, відповідно до якої посилання представника ДПІ у Дніпропетровській області на невідповідність договору поруки вимогам Закону, як укладеного завідомо таким, що протирічить інтересам держави та суспільства, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так само як і інші посилання на начебто неіснуючу компанію «Data Technology, S.А». В задоволенні позовних вимог ДПА в Дніпропетровській області про визнання договору поруки недійсними було відмовлено. Рішенням суду апеляційної інстанції та рішенням Вищого Адміністративного Суду України зазначене рішення залишено без змін. Таким чином, в усіх судових інстанціях була встановлена законність договору поруки, що не було відомо Артемівському місцевому суду м. Луганська при ухваленні вироку, у зв`язку з чим заявник просить зазначене рішення Артемівського місцевого суду м. Луганська переглянути за нововиявленими обставинами.
У своїй заяві ОСОБА_9 посилався на те, що його було засуджено вироком Артемівського місцевого суду м. Луганська від 19.04.2002 року. 14.09.2002 року судом апеляційної інстанції вирок змінено, скасовано додаткове покарання, в іншій частині вирок залишено без змін.
10.03.2004 року Верховним Судом України постановлено ухвалу, якою вирок в частині визнання ОСОБА_6 винуватим в ухиленні від сплати податків, скасовано, в іншій частині вирок залишено без змін. Під час ухвалення рішення суд виходив з того, що договір поруки не створив будь-яких кредиторських зобов`язань у ТОВ «Ібріс» для «Data Technology, S.А.», тому кредитні вимоги не могли бути відступлені КАБ «Слов`янський», оскільки їх, начебто, не було і вони припинені заліком зустрічних однорідних вимог між КАБ «Слов`янський» та «Data Technology, S.А.» з тих же підстав. З цих підстав на балансі КАБ «Слов`янський» не виявилось відображень збитку, що мав виникнути при розкраденні майна чи коштів. Суди характеризували договір поруки «завуальованістю», що позбавило суди можливості визначити закінчену розтрату, тому питання про відшкодування шкоди вироком не вирішено.
У подальшому рішеннями судів України було відмовлено у стягненні грошової суми, зазначеної в якості збитків у вироку суду, з ОСОБА_6 за відсутністю доказів. У зв`язку з чим заявник вважає, що відсутність збитку виключає закінченість злочину, тому обставини виникнення у ТОВ «Ібріс» кредиторських вимог до «Data Technology, S.А.» повністю виключають злочинну діяльність засуджених. Зокрема, 11.05.2011 року набрала законної сили постанова Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2010 року по справі за позовом ДПА України до ОСОБА_6 , ТОВ «Ібріс», «Data Technology, S.А.». У постанові зазначається, що внаслідок укладення договору поруки між ТОВ «Ібріс» та «Data Technology, S.A.» у останнього виникло солідарне з ОСОБА_6 боргове забов`язання перед ТОВ «Ібріс», тобто те саме зобов`язання, кредиторські вимоги, за якими були ТОВ «Ібріс» у подальшому відступлені на користь КАБ «Слов`янський», а потім останнім заліковані в рахунок кредиторських вимог «Data Technology, S.А» до КАБ «Слов`янський». Таким чином, заявник зазначає, що внаслідок набрання законної сили зазначеним рішенням суду, яке встановило виникнення в результаті укладання дійсного договору поруки кредиторських вимог у ТОВ «Ібріс» до «Data Technology, S.A.» відкрилась нововиявлена обставина, що виключає наявність в діях засуджених складу злочину. У зв`язку з чим просить вирок суду від 19.04.2002 року переглянути за нововиявленими обставинами, скасувати його та закрити провадження у справі.
Ухвалою Артемівського місцевого суду м.Л уганська від 18.02.2014 заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами об`єднані в одне провадження.
В судовому засіданні ОСОБА_6 заяву підтримав та пояснив суду, що вироком Артемівського місцевого суду м. Луганська від 19.04.2002 року він був визнаний винним за ч. 5 ст. 191 КК України, а саме у привласненні коштів банка «Слов`янський», а також в ухиленні від сплати податків. Вирок Артемівського місцевого суду м. Луганська від 19.04.2002 року був оскаржений до апеляційного суду Луганської області та змінений в частині.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Артемівського місцевого суду м. Луганська було змінено.
При розгляді кримінальної справи не встановлювалося наявність завданої шкоди, цивільний позов також пред`явлено не було.
При винесенні вироку ОСОБА_10 місцевий суд м. Луганська враховував договір поруки, який у вироку вказаний як такий, який укладено «завуальованим способом».
Однак, відповідно до постанови Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12.03.2010 року, в задоволенні позовних вимог Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області до ОСОБА_6 , ТОВ «Ібріс», компанії «Data Technology, S.A.» про визнання недійсним договору поруки від 19.02.1997 року №П-1902/97-1 та стягнення суми, відмовлено. Ухвалами Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2011 року, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.09.2013 року постанова Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська залишена без змін. Таким чином, договір поруки було визнано дійсним, що є нововиявленою обставиною, про яку не знав ОСОБА_10 місцевий суд м. Луганська при винесенні вироку.
Захисник ОСОБА_8 підтримав заяву ОСОБА_6 в повному обсязі, просив суд скасувати вирок Артемівського місцевого суду м. Луганська та постановити виправдовуваний вирок.
Прокурор заперечувала проти задоволення заяв ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в повному обсязі.
ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надіславши суду заяву про розгляд заяви за його відсутності, що не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів, вивчивши заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , надані матеріали, заслухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступних висновків.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 459 КПК України судове рішення, що набрало законної сили, може бути переглянуто за обставинами, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, та які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються: 1)штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких грунтується вирок; 2) зловживання слідчого, прокурора, судді чи суду під час кримінального провадження; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення акту чи їх окремого положення, застосованого судом; 4) визнання Конституційним судом України неконституційності закону, іншого правового акту чи їх окремого положення, застосованого судом; 5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду.
Вироком Артемівського місцевого суду м. Луганська від 19.04.2002 року ОСОБА_6 засуджений: за ч. 5 ст. 191 КК України до дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна та з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з роботою в кредитно-фінансовій та банківській сферах строком на три роки; за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України до п`яти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна та з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з роботою в кредитно-фінансовій та банківській сферах строком на три роки. На підставі ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у вигляді дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна та з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з роботою в кредитно-фінансовій та банківській сферах строком на три роки. ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України та йому призначено покарання у вигляді двох років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права займати посади в кредитно-фінансовій та банківській сферах строком на 1 рік, зі штрафом 1700 гривень в дохід держави. На підставі п. «в» ст.1 ЗУ «Про амністію у зв`язку з першою річницею Конституції України» від 26.06.1997 від відбування основного покарання звільнено.
Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 14.09.2002 року вирок Артемівського місцевого суду м. Луганська від 14.09.2002 року щодо ОСОБА_6 змінено, виключено з мотивувальної частини вироку слова «зборів та інших обов`язкових платежів», «або державні цільові фонди»; з абзаців 1, 2 аркушу 5 вироку «діючи з виконавчим директором Єськовою та головним бухгалтером Бочка», «за узгодженням з виконавчим директором ТОВ «Ібріс» Єськовою та головним бухгалтером Бочка» виключено прізвища ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Зазначено, що ОСОБА_6 належало 50% статутного капіталу ТОВ «Ібріс». З резолютивної частини вироку суду виключено застосування до ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з роботою в кредитно-фінансовій та банківській сферах. В решті вирок суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни. Виключено з ухвали Артемівського місцевого суду Луганської області від 17 квітня 2002 року вказівку на позбавлення ОСОБА_6 права на останнє слово.
Ухвалою Верховного Суду України від 10.03.2004 року вирок Артемівського місцевого суду м. Луганська від 19.04.2002 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 14.09.2002 року щодо ОСОБА_6 в частині його засудження за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України скасовано, а справу на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (в ред.1960 року) закрито за відсутністю в його діях складу злочину. Ці ж судові рішення в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 191 КК України змінено, пом`якшено покарання із застосуванням ст. 69 КК України до п`яти років позбавлення волі.
Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Фельдман проти України» від 8 квітня 2010 року постановлено, що у кримінальній справі щодо ОСОБА_6 мало місце порушення пунктів 1, 3, 4 статті 5 (Право на свободу та особисту недоторканність) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та пункту 1 статті 6 Конвенції.
Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2004 року, у задоволенні позову КАБ «Слов`янський» до ОСОБА_6 про стягнення шкоди, завданої майну юридичної особи, відмовлено. При цьому суд у рішенні посилається на те, що при розгляді кримінальної справи у відношенні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судами не було надано цивільно-правової оцінки діям ОСОБА_6 , а під час розгляду справи Ленінським районним судом м. Запоріжжя інших доказів завдання шкоди не надано, та суд прийшов до висновку про відсутність шкоди відповідно до цивільного права.
Відповідно до постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2010 року , в задоволенні позовних вимог Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області до ОСОБА_6 , ТОВ «Ібріс», компанії «Data Technology, S.A.» про визнання недійсним договору поруки від 19.02.1997 року №П-1902/97-1 та стягнення суми відмовлено.
Постановою суду, зокрема, встановлено, що 19.02.1997 року між компанією «Data Technology, S.A.» та ТОВ «Ібріс» було укладено договір поруки, відповідно до якого передбачено, що поручитель «Data Technology, S.A.» бере на себе зобов`язання відповідати разом з боржником перед вказаним в договорі кредитором ТОВ «Ібріс» по зобов`язанням. Поручитель поручається перед кредитором за боржника по зобов`язанням в розмірі 7466260 грн. На цьому договорі є підпис ОСОБА_6 , який зазначив, що договір укладений за його проханням. Відповідно до положень ст.63 ЦК України (в ред.1963 року), наступне схвалення угоди особою, яку представляють, робить угоду дійсною з моменту її ухвалення, незалежно від наявності повноважень у представника на момент укладання угоди. Виходячи з цього, для вирішення спору не має значення наявність чи відсутність повноважень у особи, що підписала договір. «Data Technology, S.A.» визнала і виконала умови договору поруки, що знайшло підтвердження в судовому засіданні. Крім того, встановлено, що ОСОБА_6 не є стороною по оскаржуваному договору поруки, а тому обставини, встановлені вироком суду та ухвалами судів апеляційної і касаційної інстанції щодо винності ОСОБА_6 у викраденні 7466260 грн. із КАБ «Слов`янського» шляхом зловживання службовим становищем, не можуть бути обставинами, які свідчать про невідповідність вимогам закону договору поруки, укладеному між «Data Technology, S.A.» та ТОВ «Ібріс». Посилання представника позивача на невідповідність оскаржуваної угоди вимогам закону або укладення її з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.
У вироку Артемівського місцевого суду м. Луганська у мотивувальній частині після дослідження доказів стосовно договору поруки від 19.02.1997 року, зокрема, взято до уваги протокол зборів Ради директорів компанії стосовно виходу у відставку директора компанії, невідповідність печатки, зі змісту самого укладеного договору, відсутністю договору позики, факт звернення ТОВ «Ібріс» внаслідок порушення умов договору поруки не до поручителя, а відступку кредиторських вимог до «Data Technology, S.A.» на 7466260 грн. КАБ «Слов`янський», який придбав ці вимоги, сплативши 7466260 грн ТОВ «Ібріс» переводами на розрахунковий рахунок ТОВ «Ібріс» 4000000 грн. та 3466260 грн., та в результаті зазначено, що, оцінюючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що договір поруки був «юридично неспроможним», він не створював та не міг створити будь-яких кредитно-фінансових відношень між «Data Technology, S.A.» та ТОВ «Ібріс», та подальша купівля КАБ «Слов`янським» неіснуючих кредитних зобов`язань у ТОВ «Ібріс» на суму 7466260 грн. у вигляді договору поступки вимог від 26.05.1997 року було способом переводу для ОСОБА_6 свого боргу ТОВ «Ібріс» у сумі 7466260 грн.
Встановлені факти законності договору поруки постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2010 року по справі за позовом ДПА України до ОСОБА_6 , ТОВ «Ібріс», «Data Technology, S.А.», яка набрала законної сили, та встановлення рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22.10.2004 року, відсутності шкоди, яке також набрало законної сили, про що не було відомо Артемівському місцевому суду м. Луганська при ухваленні вироку, заявники вважають нововиявленими обставинами.
Однак, за висновком колегії суддів, доводи про те, що постанова Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2010 року є нововиявленою обставиною, та є такою, яка може вплинути на вирок Артемівського місцевого суду м. Луганська від 19.04.2002 року є такими, які не ґрунтуються на вимогах Закону.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Відповідно до ст. 90 КПК України рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

Таким чином, оскільки судовими рішеннями, на які посилаються заявники, як на нововиявлені обставини не встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, вказані рішення не можуть мати преюдиціальне значення і враховуватися, як нововиявлена обставина.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що обставини, на які посилаються ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у своїх заявах, не є нововиявленими, а доводи заявників та захисника, вважає такими, які фактично зводяться до незгоди з прийнятим рішенням, та оцінки раніше досліджених доказів на свою користь.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 26, 459-464, 467 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
У задоволенні заяв ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про перегляд вироку Артемівського місцевого суду м. Луганська від 19.04.2002 року за нововиявленими обставинами, відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.
Головуючий суддя : ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3