№ 5-2020 к 11 ПОСТАНОВА 22 липня 2016 року м. Київ
Суддя Cудової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, ОСОБА_2 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 24 грудня 2013 року та на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 24 грудня 2013 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено покарання:
- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
- за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років;
- за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_3 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років, із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Цим вироком ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено покарання:
- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
- за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років;
- за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років, із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року вирок Дарницького районного суду м. Києва від 24 грудня 2013 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишений без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та направлення справи на новий судовий розгляд.
Перевіривши касаційну скаргу і додані копії судових рішень, вважаю, що у витребуванні кримінальної справи слід відмовити у зв`язку з невідповідністю скарги вимогам ст. 350 КПК України (1960 року).
У відповідності до положень ст. ст. 387, 388, 350 КПК України (1960 року), касаційна скарга, крім іншого, повинна містити прохання особи, яка її подає.
Так, у поданій касаційній скарзі прохання до суду касаційної інстанції не сформульоване у відповідності до ст. 396 КПК України (1960 року), оскільки прокурор порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду просить направити справу на новий судовий розгляд, що є суперечливим.
Лише за умови надходження повторної касаційної скарги в межах строку, передбаченого ст. 386 КПК України (1960 року), або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови про відмову у витребуванні кримінальної справи з усуненням зазначених у постанові недоліків, справу може бути витребувано для її перевірки у касаційному порядку.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 388 КПК України (1960 року), п. 15 розділу ХІ КПК України,

п о с т а н о в и в:

відмовити прокурору, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, ОСОБА_2 у витребування кримінальної справи щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для перевірки у касаційному порядку.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1