У Х В А Л А
судового засідання

20 травня 2016 року м. Львів
Суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В:
Згідно змісту обвинувального акта, затвердженого прокурором 17 лютого 2016 року,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Львова, українець, громадянин України, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2
обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 126 КК України.
Згідно матеріалів обвинувального акта та долученого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування, 17 лютого 2016 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Як зазначено в обвинувальному акті: «Досудовим слідством встановлено, що 06 лютого 2016 року близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_3 будучи в стані алкогольного сп"яніння , що підтверджується висновком медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп"яніння № 003370/293 від 06.02.2016 року і перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень підійшов до гр. ОСОБА_4 та безпричинно наніс йому удар кулаком правої руки в область обличчя.
В результаті вказаних неправомірних дій ОСОБА_3 громадянину ОСОБА_4 були спричинені тілесні ушкодження, а саме: синець на нижній повіці лівого ока, який відповідно до висновку судово-медичного експерта № 274 від 08.02.2016 року відноситься до легкого тілесного ушкодження, утворився від дії тупого предмета та міг виникнути 06.02.2016 року.
Згідно обвинувального акта , - "окрім цього, 06 лютого 2016 року близько 23 год. 25 хв. ОСОБА_3 будучи в стані алкогольного сп"яніння , що підтверджується висновком медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп"яніння № 003370/293 від 06.02.2016 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , під час виниклої на ґрунті особистих непорозумінь - суперечки з ОСОБА_5 діючи умисно, наніс тому один удар ногою в область живота , внаслідок чого завдав йому фізичного болю та відповідно до висновку судово-медичного експерта № 274 від 08.02.2016 року не спричинив жодних тілесних ушкоджень на тілі, в тому числі і на животі.
За обвинувальним актом, слідчий та прокурор вважають, що встановлено достатність підстав для обвинувачення ОСОБА_3 в умисному нанесенні легкого тілесного ушкодження , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. І ст.125 КК України та в умисному завданні фізичного болю без спричинення тілесних ушкоджень , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. І ст.126 КК України.

Сторона обвинувачення - прокурор
Львівської місцевої прокуратури №3
ОСОБА_6
Потерпілий: ОСОБА_4
Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні 19 лютого 2016 року поступили до Франківського районного суду м. Львова, згідно супровідного листа № 04-16/3889 - 15 від 03 лютого 2016 року, від керівника Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_7 та цього ж дня передані для розгляду судді, визначеному у порядку, передбаченому ст.. 35 КПК України.
Відповідно до ухвали судді від 22 лютого 2016 року призначено підготовче судове засідання з розгляду обвинувального акта, а згідно з ухвалою суду від 18 березня 2016 року, обвинувальний акт повернуто прокурору для приведення його у відповідність до вимог процесуального законодавства.
Дана ухвала оскаржена прокурором.
За результатами розгляду апеляційної скарги прокурора, ухвала суду першої інстанції скасована, з підстав викладених в ухвалі апеляційного суду Львівської області від 05 травня 2016 року, із скеруванням акту до цього ж районного суду для розгляду зі стадії підготовчого засідання.
Приймаючи дане рішення суд апеляційної інстанції не покликався на процесуальну норму закону, на підставі якої скерував акт до цього ж районного суду для розгляду зі стадії підготовчого засідання.
При цьому, колегія вважала, що підстав для повернення обвинувального акта прокурору в порядку ст. 314 КПК України, колегією не вбачається, однак не спростував наведених судом першої інстанції і зокрема невідповідність обвинувального акта п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, зазначивши тільки , що такі питання підлягають оцінці під час судового а не підготовчого судового засідання.
Як зазначено в ухвалі апеляційного суду Львівської області, згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, чим підтвердив висновки суду першої інстанції, що обвинувальний акт повинен відповідати не тільки вимогам ст. 291 КПК України, а процесуальному закону у цілому
Отже, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та скеровуючи матеріали обвинувального акта до цього ж районного суду для розгляду зі стадії підготовчого засідання, апеляційний суд не покликався на підстави визначені у ст. 409 та ст. 415 КПК України, та на жодну із процесуальних вимог, яка передбачає таку дію апеляційного суду.
Як суддя, якому матеріали обвинувального акта передані для призначення нового підготовчого засідання, вважаю, що обвинувальний акт й надалі не відповідає вимогам процесуального законодавства, з підстав наведених в ухвалі від 18 березня 2016 року, і в першу чергу із за відсутності чіткого формулювання обвинувачення.
Крім того, моє ставлення до оцінки матеріалів в ході вирішення питань, передбачених ст.ст. 314 315 КПК України уже висловлене у скасованій ухвалі, а відтак, даний факт є тією обставиною, що викликатиме сумнів у моїй неупередженості при повторному їх вирішенні, та відповідно до ст. ст. 75 КПК України виключає участь судді в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених ст.75 цього Кодексу,суддя зобов`язаний заявити самовідвід. З огляду на викладене, заявляю самовідвід з підстав, передбачених п. 4 ч.1 ст. 75 КПК України.
Приймаючи дане рішення щодо задоволення заяви про самовідвід, зважаю також, що відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України» та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового
розгляду, а тому будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 9 КПК України, Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
На підставі викладеного, керуючись ст. 9, п. 4 ч. 1 ст. ст. 75, 80,81, ч. 1 ст. 314, ч.2 ст. 369 - 372 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Матеріали судового провадження № 1 - кп/465/464/16 передати до канцелярії суду на повторну реєстрацію та визначення судді в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_8