Справа № 344/2877/16-к
Провадження № 11-сс/779/50/2016
Категорія ст. 183 КПК України
Слідчий суддя у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

складі суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря с/з ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 06 березня 2016 року про застосування до ОСОБА_7 , який підозрюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з участю прокурора ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :
Оскарженою ухвалою застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк тридцять днів до 02 квітня 2016 року включно.

Слідчий суддя свою позицію мотивував тим, що ОСОБА_9 органом досудового розслідування підозрюється в тому, що 04 березня 2016 року близько 21 год. 30 хв., будучи з потерпілим ОСОБА_10 та іншими особами біля будинку № 96, що по вул. Чорновола в м. Івано-Франківську, та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході конфлікту, що виник між підозрюваним та потерпілим на побутовому ґрунті, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_10 , умисно розбив рукою шибку вікна в будинку та взявши в руку уламок скла, умисно наніс ОСОБА_11 декілька ударів у передпліччя, спину та один цілеспрямованих удар у життєво важливу ділянку тіла - шию, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження. Злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, а ОСОБА_12 після отримання тілесних ушкоджень був доставлений у лікувальний заклад, де йому своєчасно була надана медична допомога.

Врахував, що 04 березня 2016 року о 22 год. ОСОБА_9 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, а 05 березня 2016 року йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України при вказаних обставинах.

Вважав, що підозра щодо ОСОБА_7 є обґрунтована як наданими письмовими документами-доказами так і показаннями свідків, а матеріалами клопотання та в ході розгляду клопотання слідчого в суді встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме : можливість підозрюваного: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, які є його товаришами, крім цього підозрюваному вже було повідомлено про підозру у вчиненні іншого тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, проте він на шлях виправлення не став, а знову вчинив уже особливо тяжкий злочин, що вказує на його стійку злочинну спрямованість та можливість вчинення нових кримінальних правопорушень, тому, з метою запобігання вказаним ризикам, і керуючись як нормами КПК України так і практикою Європейського суду з прав людини, міжнародними Конвенціями та іншими міжнародними нормативними актами, вважав, що є необхідність в застосуванні щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти таким ризикам, і що було доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, при цьому, враховуючи, що дії вчинено із застосуванням насильства, без визначення розміру застави.

При цьому було враховано і дані, що характеризують особу неповнолітнього підозрюваного, умови його життя та виховання, його вік, стан здоров`я та інше, а також наявність уже раніше повідомлення йому про підозру у вчиненні іншого злочину, відповідальність за який передбачено ч. 2 ст. 289 КК України.

Захисник в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, мотивуючи свою позицію тим, що вказана ухвала прийнята із порушенням ряду вимог чинного КПК України, без врахування практики Європейського Суду з прав людини, що матеріалами клопотання про обрання запобіжного заходу, не доведено наявність обґрунтованої підозри для ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки умислу на позбавлення життя ОСОБА_10 у підозрюваного не було. Не було, вважає захисник, доведено передбачених КПК України ризиків для застосування саме такого запобіжного заходу, не враховано і даних щодо особи підозрюваного, його вік, інше, оскільки ОСОБА_9 має постійне місце проживання, де він проживає разом із своєю матір`ю, навчається у вечірній школі м. Івано-Франківська, жодним чином від проведення слідчих дій не ухилявся, надав показання, в яких визнав вчинення вказаних дій, за його участю був проведений слідчий експеримент, під час якого він детально відтворив обставини тогочасних подій, чим посприяв досудовому слідству встановити всі обставини справи.

В ході апеляційного розгляду захисник доводи апеляційної скарги підтримав.

Прокурор вважав, що підстав для скасування ухвали слідчого судді немає, а доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі та обставинах кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, учасників кримінального провадження, оглянувши та вивчивши матеріали кримінального провадження, надані прокурором в ході апеляційного розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

В силу ст. ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею мають бути дотримані вимоги ст. ст. 176-178, 183, 184, 194 КПК України.

Як підтверджують матеріали клопотання слідчого, оглянуті матеріали кримінального провадження та зміст оскарженої ухвали, слідчий суддя вмотивовано прийшов до висновку, дотримавшись вимог закону, навівши це по тексту ухвали, що в даному випадку мають місце відповідні ризики, про які зазначено вище, при наявності яких застосування іншого запобіжного заходу, в тому числі і з врахуванням тяжкості злочину, у якому підозрюється ОСОБА_7 , його особи, буде недостатнім та не забезпечить запобігання цим ризикам, а доводи захисника, зазначені вище, про незаконність та невмотивованість ухвали слідчого судді є безпідставними, не ґрунтуються на конкретному законі та обставинах.

Зокрема, посилання на те, що слідчий суддя не у повній мірі дотримано вимоги ст. ст. 176-178, 183, 193, 194 КПК України, що регулюють вирішення питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вмотивовані достовірними обставинами, а сам зміст ухвали та відповідні матеріали дають підстави прийти до висновку, що вказані вимоги закону дотримані, ОСОБА_7 підозрюється у особливо тяжкому злочині, зазначені ризики мають вказане підтвердження, хоч такий запобіжний захід і є винятковим, але в даному випадку є всі підстави для його обрання, в ході розгляду клопотання слідчого таке знайшло своє підтвердження.

Безпідставними є посилання захисника на те, що досудове слідство, слідчий суддя посилаються на не обґрунтовану підозру у вчиненні кримінальних правопорушень. Досліджені в ході апеляційного розгляду матеріали не виключають можливої причетності ОСОБА_7 до вказаних вище діянь, чого по суті не заперечує і сам підозрюваний. Остаточну правову оцінку щодо того за якою конкретно статтею КК України слід кваліфікувати дії ОСОБА_7 має бути дано в ході розгляду провадження по суті, дане питання не може бути предметом оцінки в ході апеляційного розгляду.

Особа підозрюваного при обрання запобіжного розгляду врахована, але наявні обставини не виключають можливості обрання вказаного запобіжного заходу. Не порушено при цьому і вимог міжнародних Конвенцій щодо прав особи. Слідчий суддя при цьому вмотивовано послався на ряд рішень Європейського суду з прав людини, чинні міжнародні нормативні акти, що регулюють питання кримінальної відповідальності неповнолітніх, зокрема, на Мінімальні стандартні правила ООН, які стосуються здійснення правосуддя щодо неповнолітніх («Пекінські правила») від 29 листопада 1985 року, які в певних ситуаціях не виключають тримання неповнолітніх під вартою до суду, а в даному випадку при обставинах у провадженні, застосоване такий запобіжний захід саме як крайній захід і діяти він має протягом коротшого періоду часу не максимальний 60 днів, а 30 днів.

При викладених обставинах колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 06 березня 2016 року про застосування до ОСОБА_7 , який підозрюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - без змін.

Ухвала слідчого судді та ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягають.

С У Д Д І :

_________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2