У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3,

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 17 червня 2015 року ОСОБА_2 засуджено: за частиною другою статті 307 Кримінального кодексу України (далі - КК) із застосуванням статті 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років; за частиною першою статті 309 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 гривень; за частиною першою статті 315 КК до покарання у виді обмеження волі на строк один рік. На підставі статті 70 КК визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів п'ять років позбавлення волі. Відповідно до статті 75 КК ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку три роки.

Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 12 жовтня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_2 скасовано у частині призначеного покарання. Визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень і призначено покарання: за частиною другою статті 307 КК - шість років позбавлення волі з конфіскацією майна; за частиною першою статті 309 КК - один рік шість місяців позбавлення волі; за частиною першою статті 315 КК - три роки позбавлення волі. Згідно з вимогами статті 70 КК визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шість років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. В іншій частині вирок щодо ОСОБА_2 залишено без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2016 року вирок апеляційного суду залишено без зміни.

Захисник ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали касаційного суду, в якій порушує питання про її скасування і направлення справи на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Підставою для перегляду судових рішень заявник вважає неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм статей 50, 65, 69, 75 КК у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. На думку захисника, в даній справі касаційний суд необґрунтовано погодився з рішенням суду апеляційної інстанції про призначення ОСОБА_2 реального покарання у виді позбавлення волі, тоді як при розгляді ряду інших подібних справ приходив до висновків про можливість застосування до засуджених вимог статей 69 та (або) 75 КК.

На підтвердження таких доводів захисником до заяви долучено копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 червня 2001 року, 8 серпня 2013 року, 5 лютого та 3 вересня 2015 року.

Крім того, захисник стверджує про порушення судами апеляційної та касаційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону, які, на його переконання, призвели до ухвалення цими судами незаконних, необґрунтованих та невмотивованих рішень у частині обрання виду та розміру кримінального покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши заяву захисника та долучені до неї матеріали, колегія суддів встановила таке.

Згідно зі статтею 444 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 статті 445 КПК підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Одночасно дана процесуальна норма містить пряму заборону перегляду судових рішень з питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання.

Верховний Суд України раніше висловив правову позицію стосовно підстав та умов, за яких можливий перегляд судового рішення касаційного суду в частині застосування (незастосування) статті 75 КК, яка закріплена в постанові від 23 січня 2014 року в справі № 5-48к13. У цій постанові, зокрема, зазначено, що для визначення, чи входить застосування статті 75 КК до вищевказаних застережень, треба враховувати, що прийняття судом рішення про призначення покарання або звільнення від нього (від відбування покарання) включає такі складові: а) дотримання судом нормативно визначених в законі формальних вимог, які стосуються неконкретизованого кола осіб; б) дотримання судом визначених законодавством вимог, які стосуються конкретної винної особи і пов'язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями, тобто правозастосовною інтелектуально-вольовою діяльністю суду з передбаченого кримінальним законом правом вибору одного з можливих варіантів рішення у кримінальній справі).

У першому випадку порушення судом нормативно визначених в законі формальних вимог застосування статті 75 КК є підставою для перегляду Верховним Судом України оспореного рішення.

У другому випадку прийняття судом рішення про призначення конкретній винній особі покарання, звільнення від нього та від його відбування безпосередньо стосується застереження, визначеного законом та не може бути предметом перегляду.

На думку колегії суддів, в оспорюваному рішенні касаційний суд дав правову оцінку тим висновкам апеляційного суду при обґрунтуванні неможливості застосування до ОСОБА_2 вимог статей 69, 75 КК, які стосуються саме особи винного та пов'язані із судовою дискрецією.

Викладені у заяві доводи захисника про порушення судами вимог процесуального закону не можуть бути предметом перегляду Верховним Судом України, оскільки заявник лише формально наводить перелік норм КПК, які, на його думку, не було дотримано, не обґрунтовуючи їх неоднакове застосування судом касаційної інстанції, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, та, відповідно, не долучаючи до заяви копії таких рішень.

Отже, заяву захисника ОСОБА_1 слід визнати необґрунтованою та відмовити йому в допуску справи щодо ОСОБА_2 до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 445, 450, 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити захиснику ОСОБА_1 у допуску до провадження справи щодо ОСОБА_2 за заявою захисника про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5