Справа № 152/412/16-к
У Х В А Л А
іменем України
08 квітня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
особи, щодо якої вирішується
питання про застосування
медичного характеру ОСОБА_4 ,
законного представника
ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 ,
представника Служби у
справах дітей
Шаргородської РДА ОСОБА_7 ,
представника уповноваженого
підрозділу Шаргородського ВП
Жмеринського ВП ГУНП
у Вінницькій області ОСОБА_8 ,
педагога-психолога ОСОБА_9 ,
26.08.2015 року приблизно о 21 годині неповнолітня ОСОБА_4 , перебуваючи в гостях у ОСОБА_12 , який проживає в АДРЕСА_2 , попросила в останнього належний йому мобільний телефон іноземного виробництва марки «Номі І-181» чорного кольору, щоб пограти ігри, на що ОСОБА_12 погодився і передав телефон, після чого через деякий проміжок часу заснув. Коли ОСОБА_12 спав у будинку, в ОСОБА_4 виник умисел на викрадення мобільного телефону. Пересвідчившись, що власник мобільного телефону ОСОБА_12 спить, а сторонні особи, які б за нею спостерігали, в будинку відсутні, неповнолітня ОСОБА_4 умисно, таємно, шляхом вільного доступу викрала мобільний телефон іноземного виробництва, що знаходився на столі в кімнаті, а також зарядний пристрій до нього, заховала викрадений телефон і зарядний пристрій в кишеню куртки та вийшла з будинку ОСОБА_12 , отримавши змогу вільно розпоряджатися викраденим телефоном.
Згідно з висновком товарознавчої експертизи від 01.02.2016 року за №69, ринкова вартість мобільного телефону «Номі І-181» чорного кольору з зарядним пристроєм до нього, з урахуванням їх зносу становить 170,55 грн.
При цьому неповнолітня ОСОБА_4 заподіяла збитку ОСОБА_12 на суму 170,55 грн.
Викраденим телефоном неповнолітня ОСОБА_4 розпорядилася на власний розсуд.
Під час судового розгляду кримінального провадження неповнолітня ОСОБА_4 визнала себе повністю винуватою у вчиненні кримінального правопорушення при наведених вище обставинах.
Неповнолітня ОСОБА_4 суду показала, що товаришує із ОСОБА_12 і 26.08.2015 року приблизно о 21 годині зайшла до нього в гості. У ОСОБА_12 в гостях також знаходився ОСОБА_13 . Вони повечеряли разом в будинку ОСОБА_12 , що знаходиться в АДРЕСА_2 . ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пили горілку, але вона не пила спиртне. Під час вечері вона попросила у ОСОБА_12 мобільний телефон чорного кольору пограти в ігри. ОСОБА_12 дав їй телефон, вона пограла в ігри на телефоні і поклала його на стіл в кімнаті. Коли ОСОБА_12 та ОСОБА_13 повечеряли, то останній пішов додому, а ОСОБА_12 заснув. Перебуваючи в будинку вона вирішила викрасти мобільний телефон ОСОБА_12 . Вона подивилася, що ОСОБА_12 спить, переконалася в тому, що в будинку нікого немає, взяла зі столу мобільний телефон, заховала в куртку, винесла на вулицю, де вийняла і викинула сімкарту. Викрадений телефон вона принесла додому в с. Руданське. Матері вона пояснила, що телефон їй дав знайомий в с. Івашківці. В подальшому вона мобільний телефон ОСОБА_12 подарувала своїй молодшій сестрі ОСОБА_14 , яка поїхала на навчання в Буднянську допоміжну школу-інтернат, де віддала телефон знайомому хлопчику, обмінявши на пачку насіння соняшника.
Під час досудового розслідування ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України і вірно кваліфіковано дії останньої за ч.1 ст.185 КК України.
Крім признання вини ОСОБА_4 , вчинення нею суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки ч.1 ст.185 КК України, при судовому розгляді клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, підтверджується:
- показаннями законного представника неповнолітньої ОСОБА_4 ОСОБА_5 про те, що вона має неповнолітню доньку ОСОБА_4 . Донька навчалася у Буднянській допоміжній школі-інтернаті, оскільки після смерті батька дитини внаслідок ураження електричним струмом у неї проявлялися психічні розлади, відставання у розвитку. З 2005 року донька перебуває на обліку у лікаря-психіатра в Вінницькій психоневрологічні лікарні ім. Ющенка. У серпні 2015 року донька зникла з дому, а потім з`явилася і у неї був мобільний телефон. На її запитання, звідки у неї мобільний телефон, ОСОБА_4 повідомила, що вона перебувала в с. Івашківці і знайомі хлопці дали їй телефон. Через деякий час ОСОБА_4 подарувала телефон молодшій сестрі ОСОБА_15 , яка, в свою чергу, передала знайомому хлопчику, що навчався з нею в Буднянській допоміжній школі-інтернаті. Її донька ОСОБА_4 часто йде з дому, не повідомивши, куди. Трапляються випадки, що доньки не буває вдома по три дні, у зв`язку із чим вона звертається в поліцію і здійснюється розшук дитини;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , який суду показав, що співмешкає з ОСОБА_5 . Разом з ними в його будинку в с. Івашківці проживає донька співмешканки ОСОБА_4 . У кінці серпня 2015 року, коли він ще тільки зустрічався із ОСОБА_5 , до нього прийшла ОСОБА_4 . Він копав на городі картоплю, а ОСОБА_4 грала ігри на мобільному телефоні. Він запитав у ОСОБА_4 , звідки у неї взявся мобільний телефон, на що остання повідомила, що подарували знайомі хлопці. Через деякий час він біля магазину в с. Івашківці зустрівся із ОСОБА_12 , котрий повідомив, що ОСОБА_4 вкрала у нього мобільний телефон і просив, щоб остання повернула. Після цього він запитав у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , де мобільний телефон і дізнався, що молодша донька співмешканки ОСОБА_14 віддала телефон знайомому хлопчику в школі;
- показаннями представника Служби у справах дітей Шаргородської РДА ОСОБА_7 , яка пояснила суду, що неповнолітня ОСОБА_4 на обліку в Службі перебуває з 15.01.2016 року, як неповнолітня особа, що схильна до вчинення кримінальних правопорушень. На облік ОСОБА_4 було постановлено після повідомлення Шаргородського ВП про вчинення ОСОБА_4 крадіжки мобільного телефона;
- показаннями інспектора Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 , яка пояснила, що неповнолітня ОСОБА_4 постановлена на облік в Шаргородському ВП, як неповнолітня особа, схильна до вчинення кримінальних правопорушень після вчинення кримінального правопорушення і повідомлення слідчого ОСОБА_10 про оголошення ОСОБА_4 підозри;
- заявою потерпілого ОСОБА_12 про розгляд кримінального провадження у його відсутності, оскільки претензій до ОСОБА_4 він не має (а.с.45);
- витягом з кримінального провадження про внесення до ЄРДР 10.12.2015 року заяви ОСОБА_12 про викрадення мобільного телефону ОСОБА_4 (а.с.63);
- рапортом чергового Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області про надходження заяви ОСОБА_12 (а.с.65);
- письмовою заявою потерпілого ОСОБА_12 про викрадення мобільного телефону від 10.12.2015 року (а.с.64);
- постановою від 15.01.2016 року про визнання речовим доказом мобільного телефону марки «Номі І-181», чорного кольору, та передання його на зберігання потерпілому ОСОБА_12 до вирішення справи в суді (а.с.68) і розпискою ОСОБА_12 про отримання телефону (а.с.76);
- висновком експерта за №69 від 01.02.2016 року, з якого вбачається, що ринкова вартість мобільного телефону «Номі І-181» чорного кольору з зарядним пристроєм до нього, з урахуванням їх зносу становить 170,55 грн. (а.с.71-75).
14.03.2016 року слідчий СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_10 за погодженням з заступником керівника Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_11 звернувся до суду з клопотанням про застосування до неповнолітньої ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у виді примусового лікування у психіатричній лікарні із звичайним режимом нагляду Комунальному закладі «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка».
Під час судового розгляду прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Неповнолітня ОСОБА_4 , її законний представник ОСОБА_5 та захисник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечували щодо задоволення клопотання і щодо застосування відносно ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у виді примусового лікування у психіатричній лікарні із звичайним режимом нагляду Комунальному закладі «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка».
Вислухавши під час судового розгляду думки прокурора ОСОБА_3 , захисника неповнолітньої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 , законного представника неповнолітньої ОСОБА_4 ОСОБА_5 , особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 , представника Служби у справах дітей Шаргородської РДА ОСОБА_7 , інспектора уповноваженого підрозділу Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 , котрі підтримали клопотання, вивчивши матеріали кримінальної справи, суд приходить до наступного.
Проаналізовані при судовому розгляді клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру докази переконують суд, що неповнолітня ОСОБА_4 26.08.2015 року приблизно о 21 годині вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого КК України, а саме таємного викрадення чужого майна (крадіжки), відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.185 КК України.
Неповнолітня ОСОБА_4 , яка проживає з матір`ю та молодшими братами і сестрами, за місцем проживання характеризується як особа, схильна до бродяжництва (а.с.88-89).
Згідно з довідкою головного лікаря Шаргородської ЦРЛ від 06.01.2016 року, ОСОБА_4 з 2005 року перебуває на обліку з діагнозом: легка, близька до помірної розумова відсталість з вираженими поведінковими порушеннями та соціально-небезпечними діями в анамнезі (а.с.90).
Відповідно до висновку стаціонарної судової психолого-психіатричної експертизи за №23 від 18.02.2016 року, в період часу, до якого відноситься інкриміноване їй діяння, ОСОБА_4 страждала на хронічне психічне захворювання у виді легкої розумової відсталості ступеня вираженої дебільності із значними поведінковими (емоційно-вольовими) порушеннями. В період часу, до якого відноситься інкриміноване їй діяння, ОСОБА_4 не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_4 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді легкої розумової відсталості ступеня вираженої дебільності із значними поведінковими (емоційно-вольовими) порушеннями. В теперішній час ОСОБА_4 не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування у психіатричній лікарні із звичайним режимом нагляду (а.с.82-86).
При цьому, з висновку експертів вбачається, що психологом визначено такі індивідуально-психологічні особливості, притаманні ОСОБА_4 , як порушення уваги, конкретність мислення, механічне запам`ятовування, в сфері особистості особистісна примітивність, емоційно-вольова нестійкість у вигляді дратівливості, імпульсивності, впертості, розгальмованості, ригідності, підвищеної навіюваності, підкорюваності, легковажності, не сформованість платформи морально-етичних цінностей, некритичність (а.с.86, та на звороті).
Крім того, з висновку експертів, а саме з розділу про обґрунтування та пояснення даних про психічний стан ОСОБА_4 та фактів, які встановлені та виявлені при її дослідженні, вбачається, що ОСОБА_4 має виражені порушення в сферах емоцій, волі з поведінковими порушеннями (в 6-річному віці душила подушкою брата, намагалася на вірьовці повішати дитину, бродяжить), що призвело до соціальної дезадаптації (а.с.85, на звороті).
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Відповідно до вимог ст.92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, в тому числі, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння (п.1 ст.93 КК України).
Згідно з п.2 ч.2 ст.19 ЗУ «Про психіатричну допомогу» та з п.2 ч.1 ст.94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосовувати примусові заходи медичного характеру, в тому числі: госпіталізацію до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування в примусовому порядку (ч.3 ст.94 КК України).
Кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій… Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними (ч.ч.3, 4 ст.503 КПК України).
Частиною 1 ст.484 КПК України встановлено, що порядок кримінального провадження щодо неповнолітніх визначається загальними правилами цього Кодексу з урахуванням особливостей, передбачених главою 38.
У разі необхідності для вирішення питання про наявність у неповнолітнього підозрюваного чи обвинуваченого психічного захворювання чи затримки психічного розвитку та його здатності повністю або частково усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними в конкретній ситуації призначається комплексна психолого-психіатрична експертиза.
Виходячи з роз`яснень, що містяться в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст.96 КК), висновки судово-медичної експертизи.
Крім того, виходячи з роз`яснень, що містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визначаючи відповідно до частин 3-5 ст.94 КК тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч.1 ст.94 КК) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).
Відповідно до ч.2 ст.512 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні, а в силу вимог ч.2 ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Виходячи із досліджених в судовому розгляді доказів судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_4 вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжку), відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.185 КК України, зокрема: 26.08.2015 року приблизно о 21 годині, перебуваючи в будинку ОСОБА_12 в АДРЕСА_2 , викрала мобільний телефон останнього.
При цьому, судом також встановлено, що вказане суспільно небезпечне діяння ОСОБА_4 вчинила у стані неосудності.
Тому, виходячи з характеру та тяжкості психічного захворювання неповнолітньої ОСОБА_4 , враховуючи характер та тяжкість вчиненого нею діяння, даних, які характеризують її особу, суд вважає, що до ОСОБА_4 слід застосувати примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка», оскільки в Шаргородському районі, тобто за місцем проживання ОСОБА_4 , такий психіатричний заклад відсутній.
Мобільний телефон «Номі І 181», чорного кольору, що визнаний речовим доказом, приєднаний до матеріалів кримінального провадження і знаходиться на зберіганні в потерпілого ОСОБА_12 до вирішення кримінальної справи (а.с.76), слід, відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України, повернути володільцю ОСОБА_12 .
Керуючись ст.ст.503-516, 484, 486 КПК України, ч.2 ст.19, ст.ст.92-94 КК України, суд
Клопотання слідчого СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_10 від 10.03.2016 року, затверджене заступником прокурора Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , про застосування примусових заходів медичного характеру щодо неповнолітньої ОСОБА_4 задовольнити.
Застосувати до неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Руданське, жительки АДРЕСА_1 , українки, не одруженої, не працюючої, з неповною середньою освітою, раніше не судимої примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом до Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка».
Речовий доказ: мобільний телефон «Номі І 181», чорного кольору повернути володільцю потерпілому ОСОБА_12 .
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: