АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1850/16 Справа № 185/5616/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, матеріали кримінального провадження № 0001194 від 10 травня 2016 року за апеляційною скаргою прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Привовчанське Павлограського району Дніпропетровської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-,

за участю прокурора ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 -,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст. 286 КК України до обмеження волі строком на 1 рік, без позбавлення права керувати транспортним засобом. На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього відповідних обов`язків.

Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів, в сумі 527 гривень 76 копійок.

Вирішено питання речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 та не оскаржуючи фактичних обставин справи, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі строком 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік. На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, а саме не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не зазначив у вироку мотиви не призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами та залишив поза увагою те, що зазначений злочин обвинувачений вчинив в стані алкогольного сп`яніння.

За вироком суду ОСОБА_7 , 09.05.2016 року приблизно о 21.10 год., не маючи посвідчення водія на право керувати транспортним засобом відповідної категорії, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21083 д.н. НОМЕР_1 , в темний час доби, з включеним ближнім світлом фар, заднім ходом виїхав з прилеглої території подвір`я вул. Леніна,124 м. Павлограда на головну дорогу вул. Ганни Світличної (вул.Радянська) в м.Павлограді і здійснив зупинку автомобіля на лівому узбіччі поруч смітникових баків.

Після цього водій ОСОБА_7 поновив рух зі швидкістю 25-30км/г по тій же вулиці з боку вул.Полтавська в напрямку вул.Центральної (вул.К.Маркса) в м.Павлограді.

У зазначений час напроти будинку № 93 по вул. Г.Світличної в м.Павлограді на полосі руху автомобіля ВАЗ 21083 д.н. НОМЕР_1 знаходився пішохід ОСОБА_9 .

На шляху керування зазначеним автомобілем водій ОСОБА_7 , порушуючи вимоги п. 10.1 , підп. а) п.2.1; підп. а) п.2.9 ПДР України здійснив наїзд автомобілем ВАЗ 21083 д.н. НОМЕР_2 на пішохода ОСОБА_9 , який внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого перелому правої променевої кістки в нижній третині та садна на зовнішній поверхні правого ліктьового суглобу, які утворилися від дії тупого твердого предмету, який діяв за ударним механізмом та по дотичній з місцем прикладання діючої сили у вищезазначені області та такими предметами могли бути як виступаючі частини транспортного засобу, так і дорожнє покриття при падінні і ударі об нього.

Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 5/10.1-504 від 14.06.2016 року в даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 21083 д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, яким визначено: «Перед початком руху, перестроюванням та іншою зміною напрямку руху, водій повинен переконатися в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху».

Технічна можливість уникнути наїзду на пішохода для водія зазначеного автомобіля ОСОБА_7 встановлювалась виконанням ним вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України та для чого не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволяли би йому їх виконати.

При заданому механізмі події, дії водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор, просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_9 підтримав апеляційні вимоги прокурора, при цьому пояснив, що претензій до обвинуваченого не має.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти апеляційних вимог прокурора та пояснив, що дійсно вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, своє посвідчення на право керування транспортним засобом втратив давно.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , міркування потерпілого ОСОБА_9 , провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши матеріали провадження, вивчивши і проаналізувавши аргументи, що містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, з огляду на наступне.

У відповідності з положеннями ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Так як висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правова кваліфікація його дій ніким із учасників судового розгляду не оскаржується, визнавались самим обвинуваченим в ході судового провадження в суді першої інстанції, у зв`язку з чим судовий розгляд був проведений в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і не можуть бути оскарженні в апеляційному порядку, то апеляційний суд не входить в перевірку вказаних обставин.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення суд першої інстанції обґрунтовано послався на покази потерпілого ОСОБА_9 , обвинуваченого, який фактичні обставини справи не оспорював, визнав свою вину та щиро розкаявся у скоєному злочині, та прийшов до висновку про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, так як він керуючи транспортним засобом - автомобілем, порушив правила безпеки дорожнього руху, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначені ОСОБА_7 основного покарання, суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до невеликої тяжкості, дані, які характеризують його особу, а саме, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності; пом`якшуючі покарання обставини, до яких відніс повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, встановленню істини у справі та її скорішому судовому розгляду, повне відшкодування спричиненої потерпілому шкоди, наявність на утриманні малолітньої дитини; обтяжуючі обставини, до яких відніс вчинення злочину обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладених обставин та, приймаючи до уваги думку потерпілого ОСОБА_9 , суд прийшов до переконання що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства та призначив покарання в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України в виді обмеження волі без позбавлення права керувати транспортним засобом . На підставі ст.75,76 КК України, суд звільнив ОСОБА_7 від відбування основного покарання з покладенням на нього обов`язку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Рішення суду щодо виду та розміру призначення обвинуваченому ОСОБА_7 основного покарання та звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням ніким із учасників кримінального провадження не оскаржується.

Разом з тим, підставою звернення прокурора з апеляційною скаргою є та обставина, що суд не застосував до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на певний строк.

Колегія суддів вважає, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, заслуговують на увагу.

У відповідності з ч.1 ст.370 КК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Санкція ч.1 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту та строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк до трьох років або без такого.

Разом з тим суд, ухвалюючи рішення про незастосування до обвинуваченого додаткової міри покарання у виді позбавленням права керувати транспортним засобом, не навів належні та достатні мотиви й підстави його ухвалення, а тому вирок суду в цій частині не може бути визнаний законним.

Як вбачається із вироку, суд, визнавши обтяжуючою покарання обставиною вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння, фактично не врахував її при призначенні покарання ОСОБА_7

На думку колегії суддів саме ця обставина є підставою для застосування до обвинуваченого додаткової міри покарання, передбаченої санкцією ч.1 ст.286 КК України, що в сукупності з призначеним основним покаранням буде відповідати основним принципам призначення покарання , буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок,

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України одною з підстав скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Статтею 413 КПК України визначено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

За таких обставин, відповідно до ст.420 КПК України, колегія суддів визначає вирок щодо ОСОБА_7 таким, що підлягає скасуванню в зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання з ухваленням свого вироку в частині призначення покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.286 КК України.
Керуючись ст. 405, 407, 419, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити .

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання - скасувати.

ОСОБА_7 визнати винним за ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання за вказаним кримінальним законом у виді обмеження волі строком 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з іспитовим строком 1 рік.

У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на нього обов`язок: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На ухвалене рішення апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим - в той самий строк, з дня вручення йому копії вироку апеляційного суду.

Судді