АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/1699/16-к Номер провадження 11-кп/786/412/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ст.81КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 березня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
В своїй скарзі ОСОБА_7 ставить питання про скасування ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 березня 2016 року та постановлення нової ухвали, якою просить звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

При цьому вказує, що до матеріалів його особової справи, яка надавалася суду, не було долучено два останні заохочення, а також це не знайшло відображення в його характеристиці.

Зазначає, що своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Має одне стягнення, яке знято у встановленому законом порядку, станом на 24 березня 2016 року має чотири заохочення, які він отримав після стягнення. Порушень режиму не допускає, характеризується позитивно.

Інші учасники провадження ухвалу суду не оскаржували.

21 березня 2016 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області розглянуто клопотання засудженого ОСОБА_7 , в якому ставилося питання про умовно дострокове звільнення останнього від відбування покарання у вигляді позбавлення волі.

Ухвалою цього суду, 21 березня 2016 року, відмовлено у задоволенні даного клопотання відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , засудженого 26.07.2013 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

В обґрунтування ухваленого рішення суд вказав, що ОСОБА_7 за час відбування покарання в місцях позбавлення волі допускав порушення вимог режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, характеризується задовільно, в суспільному житті колективу засуджених участі не бере, на заходи виховного характеру реагує задовільно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 про законність і обґрунтованість судового рішення та заперечення проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, особову справу засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Згідно вироку Черкаського районного суду Черкаської області від 26.07.2013 року ОСОБА_7 з урахуванням змін, внесених ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 01.10.2013 року засуджений за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Строк відбування покарання рахується з 21.06.2013 року.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-дострокове звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновки суду про відмову ОСОБА_7 в умовно-достроковому звільненні від покарання ґрунтуються на тому, що останній за час відбування покарання в місцях позбавлення волі допускав порушення вимог режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, характеризується задовільно, в суспільному житті колективу засуджених участі не бере, на заходи виховного характеру реагує задовільно. Тому засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.
З матеріалів особової справи засудженого випливає, що він раніше відбував покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинив умисний злочин, за який засуджений до позбавлення волі. За таких обставин умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття ОСОБА_7 не менше двох третин строку покарання, призначеного судом, що в конкретному випадку складає 2 роки 8 місяців.

Засуджений фактично відбув 2/3 строку призначеного покарання. Разом з тим, згідно характеристики від 16.03.2016 року, затвердженої начальником Кременчуцької виправної колонії №69, як правильно вказав суд першої інстанції, засуджений ОСОБА_7 упродовж строку відбування покарання характеризується задовільно, аналогічно реагує на заходи виховного характеру.

Частиною 2 ст. 81 КК України визначено, що передумовою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є фактичне відбуття засудженим певної частини строку призначеного покарання. Підставою виправлення засудженого, що він має довести шляхом сумлінної поведінки і ставленням до праці. Саме досягнення такої цілі покарання як виправлення засудженого обґрунтовує можливість його дострокового звільнення від відбування покарання, хоча і під певною умовою.
Твердження засудженого про те, що до матеріалів його особової справи не було долучено два останні заохочення, і саме це не знайшло відображення в його характеристиці, не вплинули на висновки суду.

Так, згідно наявних у матеріалах справи даних про заохочення та стягнення, ОСОБА_7 має подяку за сумлінну поведінку і ставлення до лікування від 30.05.2014р., стягнення у виді 7 діб ДІЗО за паління в приміщенні від 09.07.2014р., за сумлінну поведінку і ставлення до праці - зняття зазначеного вище стягнення (а.с.56).

Згідно подань щодо застосування до засудженого заходів заохочення від 22.10.2015 та 24.02.2016 підставою заохочення є зразкова поведінка та ставлення до лікування ( особова справа а.с.59,63).

За змістом закону загальними показниками сумлінної поведінки є проходження курсів лікування.

Ставлення до праці вважається сумлінним, якщо засуджений зразково та бездоганно виконує трудові обов`язки, підвищує продуктивність праці, виконує роботи з благоустрою колонії і прилеглих до неї територій, поліпшує житлово- побутові умови засуджених або залучається до допоміжних робіт із забезпечення колонії продовольством.

В той же час, в матеріалах особової справи засудженого не міститься жодного з наведених показників, які б давали підстави для переконливого висновку про його сумлінне ставлення до праці, що унеможливлює застосування до нього умовно-дострокового звільнення, передбаченого ст. 81 КК України.

Виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та утворюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки (ч.1ст.6 КВК України).

Зважаючи на це, доводи апелянта про те, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та позитивно характеризується не ґрунтуються на матеріалах справи.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що незважаючи на наявність двох заохочень, на які вказує ОСОБА_7 , застосованих до нього, які на його думку, не враховано місцевим судом, він не довів своє виправлення під час відбування покарання з урахуванням поведінки засудженого та його ставлення до праці за весь період відбування ним покарання, його попередніх судимостей, даних про особу в їх сукупності. З огляду на це, ним не досягнуто такої цілі покарання як виправлення.
За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним і підстав для його скасування та постановлення нової ухвали про умовно-дострокове звільнення від покарання засудженого ОСОБА_7 , як про це порушено питання в апеляційній скарзі, не вбачається.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 березня 2016 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженому ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4