11-кп/775/126/2016(м)
220/568/14-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

та захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщенням Великоновосілківського районного суду Донецької області матеріали кримінального провадження № 0000202, за апеляційною скаргою в.о. прокурора Донецької області ОСОБА_7 на ухвалу Великоновосілківського районного суду Донецької області від 28 квітня 2014 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.115 КК України,

застосовано примусовий захід медичного характеру госпіталізацію до психіатричного закладу з посиленим наглядом,

в с т а н о в и л а:

за змістом вказаної ухвали суд прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_8 ознак суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, вчиненого за таких обставин.

16 березня 2014 року приблизно о 18.00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в спальній кімнаті буд. АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_9 , підійшов до останнього ззаду і, обхопивши його шию передпліччям своєї лівої руки, почав здавлювати її та утримував доти, доки той не перестав подавати ознак життя і помер.

В апеляційній скарзі в.о. прокурора Донецької області ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу від 28 квітня 2014 року скасувати та ухвалити нову, застосувавши до ОСОБА_8 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.

За доводами прокурора судом неправильно визначено тип психіатричного закладу, до якого підлягає госпіталізації ОСОБА_8 . Вважає, що оскільки ОСОБА_8 скоєно суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки особливо тяжкого злочину, пов`язаного з посяганням на життя іншої особи і становить особливу небезпеку для суспільства, до ОСОБА_8 , відповідно до ч.5 ст.94 КК України повинні бути застосовані примусові медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, який подав апеляційну скаргу, просила її задовольнити, а ухвалу суду скасувати, застосувавши до обвинуваченого примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом, захисника, яка відстоювала законність і обґрунтованість судового рішення, просила апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора в її межах, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Дані вимоги кримінального процесуального закону судом при постановленні ухвали були дотримані в повному обсязі.

Так, судом встановлено, що своїми діями, які виразилися у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіяння смерті іншій людині, ОСОБА_8 скоїв суспільно-небезпечне діяння, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.115 КК України.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, який в своїй ухвалі послався як на підставу задоволення клопотання слідчого, на акт судово-психіатричної експертизи № 227 від 27 березня 2014 року, згідно якого ОСОБА_8 , у період скоєння кримінального правопорушення страждав хронічним психічним розладом у ступені вираженої дебільності (легка розумова відсталість в редакції МКХ-10), не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Крім наведеного, зазначено, що ОСОБА_8 за психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру госпіталізації у психічний заклад з посиленим наглядом (а.с.111).

Дослідивши в сукупності докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння в стані неосудності, що виключає застосування покарання, оскільки на час скоєння злочину страждав на розумову відсталість у ступені вираженої дебільності, що позбавляло його на час скоєння злочину усвідомлювати свої дії та керувати ними

Щодо доводів прокурора, про те, що ОСОБА_8 необхідно змінити примусовий захід медичного характеру з госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом на госпіталізацію до психіатричного закладу з суворим наглядом, вони не ґрунтуються на вимогах Закону.

За змістом роз`яснень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03 червня 2005 року, примусові заходи медичного характеру мають застосовуватись лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Згідно ч.1 ст.94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати, зокрема: госпіталізацію психіатричного закладу з посиленим наглядом; госпіталізацію до психіатричного закладу з суворим наглядом.

З огляду на вказане вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не виходячи за межі вимог матеріального закону стосовно виду нагляду у психіатричному закладі, з урахуванням рекомендацій експертів зробив правильний висновок про застосування до ОСОБА_8 примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації у психічний заклад, саме з посиленим наглядом, а не суворим, як на те вказує прокурор. Адже, суд, не маючи достатніх знань в галузі психіатрії, покладається на компетентний висновок лікаря-психіатра, а обрання виду нагляду у психіатричному закладі, є правом суду, а не його обов`язком.

За таких обставин, колегія суддів не убачає підстав для зміни або скасування ухвали суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга прокурора повинна бути залишена без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу в.о. прокурора Донецької області ОСОБА_7 залишити безе задоволення.

Ухвалу Великоновосілківського районного суду Донецької області від 28 квітня 2014 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її оголошення.

Судді:

____________ ________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2