Справа № 452/304/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/585/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 15 березня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Даним вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, раніше неодноразово судиму, востаннє Мукачівським районним судом Закарпатської області 25.12.2013 року за ч.2 ст.185, ст.ст.71, 72 КК України на 2 роки 1 місяць позбавлення волі,-

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Вироком суду ОСОБА_8 визнана винною та засуджена за те, що вона, 17.12.2015 приблизно о 10 год. 30 хв., будучи у м. Самборі Львівської області, зайшла на АДРЕСА_2 , де ходила по квартирах вищезазначеного будинку та просила милостиню, представившись при цьому представником благодійної організації, яка збирає кошти на лікування хворої дитини. Перебуваючи у вказаному будинку, остання піднялася на п`ятий поверх і виявила що вхідні двері квартири АДРЕСА_3 є відчиненими. В подальшому ОСОБА_8 зайшла у вказану квартиру та побачила що в середині перебуває власниця, яка на той момент нерухомо лежала на ліжку. Після цього ОСОБА_8 підійшла до неї, та маючи умисел на викрадення її майна, який був спрямований шляхом обману довідатися де власниця квартири зберігає грошові кошти, представилася соціальним працівником та повідомила що принесла їй доплату до пенсії у розмірі 200 гривень, та попросила дати їй решту з купюри номіналом 500 гривень. Тоді власниця квартири, ОСОБА_9 дістала гроші, які зберігала під подушкою, і передала ОСОБА_8 300 гривень. Отримавши решту, та довідавшись де ОСОБА_9 зберігає грошові кошти, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, скориставшись безпорадним станом останньої, накинула подушку на голову ОСОБА_9 та відкрито викрала грошові кошти у сумі 2700 гривень, мобільний телефон марки «Нокіа» а також паспорт громадянина України, який видано на громадянку ОСОБА_9 , що був між грішми, умисел на викрадення якого вона не мала, та який вона викинула вийшовши з будинку. Таким чином заволоділа майном потерпілої ОСОБА_9 на загальну суму 3150 гривень.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 , не погоджуючись з вироком суду 1-ї інстанції, вважає його суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. При цьому, покликається на те, що вона повністю визнала свою вину, щиросердечно розкаялась, активно сприяла слідству у розкритті злочину, за час проведення досудового слідства вона багаторазово пожалкувала про скоєне нею кримінальне правопорушення, навчена та покарана наріканням оточуючих людей; зазначає, що потерпіла цивільного позову не заявляла, вона позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра та наркологічному кабінеті не перебуває; крім цього, вона являється хворою людиною. Вважає, що з урахуванням вищевказаних характеристик та обставин суд мав можливість та законні підстави призначити їй менш суворе покарання в межах санкції статті, зокрема застосувати до неї ст.75 КК України. Просить оскаржуваний вирок суду змінити та призначити їй покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши її від покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

Заслухавши доповідача, думку прокурора та потерпілого, які подану апеляційну скаргу заперечили, вважають вирок суду 1-ї інстанції законним і обґрунтованим, просять залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи поданої апеляційної скарги, Колегія Суддів вважає, що така до задоволення не підлягає.

До даного висновку Колегія Суддів приходить, виходячи із наступного.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 , кваліфікація дій за ч.2 ст.186 КК України та доведеність вини за вказаною нормою Кримінального Закону, апелянтом не оспорюється.

Колегія Суддів вважає, що суд першої інстанції призначив покарання ОСОБА_8 відповідно до вимог ст.65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, особу винної, яка свою вину у скоєному злочині визнала повністю, щиро розкаялася у скоєному, сприяла розкриттю злочину, раніше неодноразово судима, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

З урахуванням викладеного, Колегія Суддів вважає, що судом першої інстанції ОСОБА_8 призначено покарання за ч.2 ст.186 КК України у межах, установлених санкцією даної статті, з урахуванням Загальних засад призначення покарання, регламентованих чинним КК України, а також норм ст.ст.373;374 КПК України, належним чином мотивувавши своє рішення.

Призначене районним судом покарання ОСОБА_8 , на переконання Колегії Суддів, буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія Суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Підстав для зміни чи скасування прийнятого судом рішення Колегія Суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405; 407; 409 КПК України, Колегія Суддів, -

У Х В А Л И Л А :
апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 15 березня 2016 року відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України залишити без задоволення, а вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 15 березня 2016 року відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України - без змін.

Ухвала виготовлена у нарадчій кімнаті у єдиному примірнику.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4