АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1099/16-к Номер провадження 11-кп/786/553/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів при секретаріОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурора захисника ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою частково задоволені клопотання засудженої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимої, останній раз 13.08.2015року Київським районного суду м. Полтави за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70, ст.71 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі,-

та в її інтересах матері ОСОБА_9 і на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк відбуття покарання за останнім вироком термін попереднього ув`язнення за період з 13.08.2015 року по 13.10.2015 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

За змістом апеляційної скарги засудженої ОСОБА_10 вона вважає судове рішення місцевого суду законним лише частково, оскільки суд мав задовольнити її вимоги в повному об`ємі та застосувати таку ж пільгу і до попереднього вироку Київського районного суду м. Полтави від 28.02.2013 року, за яким, вона нібито рік утримувалася в СІЗО. Крім того указує, що після набрання чинності останнім вироком вона продовжувала перебувати в СІЗО м. Полтави з 13.08.2015 року по 07.01.2016 року, а тому, на її думку, і цей час підлягав аналогічному перерахунку день за два.

Заслухавши доповідь судді, засуджену ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляції, міркування прокурора ОСОБА_6 про законність судового рішення, перевіривши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Згідно з ч.5 ст.72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При цьому у строк попереднього ув`язнення включається, зокрема, строк тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.
Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»,він застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуте повністю.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_8 була засуджена вироком Київського районного суду м. Полтави від 13.08.2015 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70, ст.71 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі. У кримінальному провадженні за цим вироком ОСОБА_10 була заарештована 13.08.2015 року. Даний вирок набрав законної сили 13.10.2015 року і покарання за ним ОСОБА_8 наразі повністю не відбула.

Тому, період попереднього ув`язнення з 13.08.2015 року по 13.10.2015 року судом обґрунтовано був зарахований у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Що стосується часу подальшого перебування засудженої в слідчому ізоляторі після вступу вироку в законну сили до прибуття в колонію для відбування призначеного судом покарання, то цей термін не є попереднім ув`язненням в розумінні ч.1 закону України «Про попереднє ув`язнення», а отже під встановлену законом пільгу не підпадає.

Доводи апеляційної скарги засудженої ОСОБА_10 про необхідність зарахування додатково і строку перебування її під вартою по попередньому кримінальному провадженню також не ґрунтуються на нормах матеріального закону.

Встановлено, що вироком Київського районного суду м. Полтави від 28.01.2013 року ОСОБА_8 була засуджена за ч.2 ст.185, ч.4. ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна та відбувала покарання у місцях ув`язнення.

У подальшому ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 10.03.2015 року була звільнена умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 2 місяці 8 днів, під час якого вона вчинила новий злочин, за який була засуджена новим вироком. При цьому остаточне покарання в порядку ст.71КК України судом було призначено винній за принципом часткового складання покарання за новий злочин та невідбутого покарання за попереднім вироком, а після набрання чинності вироком Київського районного суду м. Полтави від 13.08.2015 року щодо ОСОБА_8 виконання попереднього вирокуКиївського суду м. Полтави від 28.01.2013 року припинилось.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку що місцевим судом, всупереч доводів апеляції засудженої, у даному кримінальному провадженні правильно застосована пільга, передбачена ч.5 ст. 72 КК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2016 року щодо неї без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4
(підпис) (підпис) (підпис)
Згідно з оригіналом
Суддя: ОСОБА_2 .