Справа № 414/248/16-к
Провадження № 11-кп/782/207/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2016
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 16.06.2016 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 16.06.2016 року задоволено подання начальника Кремінського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України в Луганській області ОСОБА_8 про направлення ОСОБА_7 до місця відбування призначеного покарання в порядку встановленому для засуджених до позбавлення волі, направлено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Кремінна Луганської області, українку, громадянку України, з середньо-спеціальною освітою, вдову, яка має трьох неповнолітніх дітей, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , до виправного центру для відбування покарання у виді обмеження волі строком 3 роки 1 місяць, призначеного вироком Кремінського районного суду Луганської області від 25 березня 2016 року за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі.

Обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взята під варту в залі суду негайно, до прибуття та постановки на облік у виправному центрі.

Строк покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту прибуття та постановки засудженої на облік у виправному центрі.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що вироком Кремінського районного суду Луганської області від 25 березня 2016 року ОСОБА_7 була засуджена за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки 1 місяць. Засудженій 4 травня 2016 року працівником КВІ під розписку були роз`яснені порядок, умови відбування покарання у вигляді обмеження волі та наслідки ухилення від одержання припису чи не виїзд до виправного центру у встановлений термін та вручено припис, але до місця відбування покарання самостійно ОСОБА_7 не поїхала, за місцем останнього проживання на момент перевірки була відсутня. Суд першої інстанції дійшов висновку що наведене свідчить про небажання ОСОБА_7 виконувати зобов`язання щодо необхідності виїхати до місця відбування покарання.

На ухвалу суду захисником ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 подана апеляційна скарга, в якій захисник наводить вимоги ст..57 КВК України, вказує, що 04 травня 2016 року після прибуття до КВІ ОСОБА_7 стала на облік, але їй не було роз`яснено, що вона має прямувати до місця відбування покарання за рахунок держави, а причиною звернення до суду з поданням про направлення ОСОБА_7 до місця відбування призначеного покарання в порядку встановленому для засуджених до позбавлення волі є саме не виїзд її до місця відбування покарання. Зазначає, що ОСОБА_7 згодна була вирушити до місця відбування покарання, але не за свій рахунок, так як не має для цього власних коштів, оскільки не працює. Вважає, що ОСОБА_7 не уникала та не переховувалась щоб виїхати до місця відбування покарання. Також наводить вимоги статті 59 Конституції України, статей 45, 46,47,48, 49, 52, 87 КПК України, вказує на те, що суд першої інстанції не врахував бажання ОСОБА_7 про призначення їй захисника, чим порушив її право на захист, що відповідно до вимог ст..370 КПК України є істотним порушенням і тягне за собою скасування ухвали.

Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання начальника Кремінського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України в Луганській області ОСОБА_8 про направлення ОСОБА_7 до місця відбування призначеного покарання в порядку встановленому для засуджених до позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_5 , яка вважала апеляцію такою що підлягає задоволенню частково, просила ухвалу суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, оскільки в судовому засіданні не були перевірені пояснення ОСОБА_7 щодо причин невиконання припису, а також у зв`язку із тим, що в судовому засіданні ОСОБА_7 не було роз`яснено право мати захисника, вислухавши прокурора в судових дебатах, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до положень ст..370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Згідно до вимог ч.1 ст.57 КВК України особи, засуджені до обмеження волі, прямують за рахунок держави до місця відбування покарання самостійно.

Так, в корінці припису ОСОБА_7 від 04.05.2016 року для прибуття самостійно до виправного центру 06.05.2016 року зазначено, що проїзними квитками ОСОБА_7 не забезпечена ( а.с.7).

Як вбачається із запису на технічному носії судового засідання ОСОБА_7 в суді пояснила, що грошей на проїзд до місця відбування покарання у неї не було. Із вироку суду вбачається, що ОСОБА_7 вдова, не працює, має троїх неповнолітніх дітей ( а.с.2).

За таких обставин висновок суду про небажання ОСОБА_7 виконувати зобов`язання щодо необхідності виїхати до місця відбування покарання є необґрунтованим, а доводи апеляції захисника ОСОБА_6 такими що заслуговують на увагу, а апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляції захисника ОСОБА_6 про порушення судом права на захист ОСОБА_7 є безпідставними, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_7 була вручена пам`ятка про її процесуальні права, з якою, як вона відповіла на питання головуючого, ознайомилась і права їй зрозумілі, клопотань немає. Також ОСОБА_7 не заявляла клопотання про участь захисника в судовому засіданні.

Тому підстав для скасування ухвали з призначенням нового судового розгляду, передбачених ст..415 КПК України немає.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

Згідно із п.4 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

Враховуючи, що ОСОБА_7 з поважних причин не виїхала до місця відбування покарання, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою подання начальника Кремінського РВ КВІ УДПтСУ в Луганській області ОСОБА_8 про направлення засудженої ОСОБА_7 до місця відбування покарання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст.58 КВК України у строк покарання за правилами, передбаченими у статті 72 КК України, зараховується час попереднього ув`язнення, а також час слідування під вартою до виправного центру.

Враховуючи, що ОСОБА_7 була взята під варту 16.06.2016 року, а до виправного центру прибула 19.06.2016 року, відповідно до п.п. «б» п.1 ч.1 ст.72 КК України строк тримання ОСОБА_7 під вартою, в тому числі і під час слідування до виправного центру, підлягає зарахуванню виходячи із такого співвідношення одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.57 КВК України, статтями 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 16.06.2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати та постановити нову ухвалу.

Подання начальника Кремінського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України в Луганській області ОСОБА_8 про направлення ОСОБА_7 до місця відбування призначеного покарання в порядку встановленому для засуджених до позбавлення волі залишити без задоволення.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання час тримання під вартою з 16.06.2016 року по 19.06.2016 року у такому співвідношенні одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою ОСОБА_7 - в той же строк з дня отримання копії ухвали.
С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3