Дата документу Справа № 333/4359/14-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/453/16 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/4359/14-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.121 ч.1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2016 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001975 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, розлученого, має малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого;

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

ОСОБА_7 взято під варту в залі судового засідання.

Строк відбування покарання обчислюється з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 - з 18 грудня 2015 року з 16.30 год.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Згідно вироку, в ніч з 24.02.2006 року на 25.02.2006 року, ОСОБА_7 , маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись у буд. АДРЕСА_3 , в ході конфлікту, котрий раптово виник на підґрунті ревнощів, з приводу відносин потерпілого ОСОБА_10 і колишньої дівчини ОСОБА_7 - ОСОБА_11 , за допомогою невстановленого в ході досудового розслідування предмета, який згідно висновку судово-медичної експертизи №2000Д від 16.07.2013 року має колюче-ріжучі властивості, спричинив потерпілому ОСОБА_10 один травматичний вплив, в результаті якого заподіяв поранення поперекової області зліва, проникаюче в забою шинний простір з ушкодженням лівої нирки, з крововиливом у черевну порожнину, котре призвело до необхідності оперативного втручання - видалення лівої нирки, яке згідно висновку судово-медичної експертизи №1756 від 02.07.2013 року кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент спричинення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 , поновити судовий розгляд, викликати до суду та здійснити допит свідка ОСОБА_12 , який мешкає за адресою АДРЕСА_3 . Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7

невинуватим у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121

КК України. Призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане із позбавленням волі. Вказує, що вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2015 року підлягає скасуванню або зміні внаслідок неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Свої доводи обґрунтовує тим, що ним 03.12.2015 року було заявлено клопотання про виклик до суду та допит свідка ОСОБА_12 , показання якого сприяли б встановленню обставин вчинення кримінального правопорушення та обставин, що пом`якшують покарання, проте судом в задоволенні клопотання було відмовлено. Судовий розгляд був неповним, оскільки залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

До матеріалів кримінального провадження судом за його клопотанням було долучено довідку КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» від 18.09.2015 року (т.2 а.с. 75) про те, що ОСОБА_7 25.02.2006 року звернувся до травмпункту з діагнозом забій, пошкодження зв`язок області лівого променезап`ясткового суглобу та йому надано допомогу: огляд, рентгенографія, рекомендації, фіксована пов`язка. Рекомендовано амбулаторне лікування за місцем проживання у травматолога. Зазначена довідка є доказом того, що 25.02.2006 року ОСОБА_7 дійсно отримав ушкодження лівої руки, що підтверджує його показання про те, що потерпілий ОСОБА_10 вдарив його предметом, схожим на дубину або биту.

В той же час цей доказ є основним доказом захисту, підтверджує те, що ОСОБА_7 не перший наніс удар потерпілому ОСОБА_10 , що саме потерпілий почав бійку за допомогою певного предмету, що становило загрозу для потерпілого.

Ці обставини підтверджуються і показами самого потерпілого ОСОБА_13 під час допиту 30 травня 2013 року.

Також судом не надано оцінки й іншому доказу, долученому судом до матеріалів кримінального провадження за клопотанням сторони захисту, а саме - довідці №428 від 21.09.2015 року (т.2 а.с. 76) про те, що ОСОБА_7 16 жовтня 2005 року було зламано нижню щелепу на підтвердження пояснень ОСОБА_7 щодо агресивного поводження Арзуманяна по відношенню до нього.

Судом не надано будь-якої оцінки долученим до матеріалів справи за клопотанням сторони захисту, а саме:

- пояснення ОСОБА_14 від 22.04.2006 року (т.2. а.с. 11,12);

- протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 22.04.2006 року (т.2 а.с. 13-15);

- протокол усної заяви про злочин ОСОБА_10 від 27.02.2006 року (т.2. а.с. 65);

- пояснення ОСОБА_10 від 27.02.2006 року (т.2. а.с. 66);

- заява ОСОБА_10 від 20.04.2006 року (т.2. а.с. 67);

- протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 20.04.2006 року (т.2 а.с.68, 69);

- заява ОСОБА_10 від 20.04.2006 року про відмову в проведенні судово-медичної експертизи (т. 2. а.с. 70).

Зазначені документи свідчать про те, що одразу ж після поранення, потерпілий, попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, заявляв про те, що рана отримана ним в побуті, за власної необережності, наполягав на закритті кримінальної справи, від проходження судово-медичної експертизи відмовлявся.

Свідчення ОСОБА_14 , брата потерпілого, попередженого про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, були аналогічні свідченням потерпілого.

Фактично в основу вироку покладено лише показання свідка ОСОБА_14 та потерпілого ОСОБА_10 .

Судом не взято до уваги характер спричиненого поранення.

Також захисник вказує, що невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи полягають ще й в тому, що суд у вироку зазначив, що ОСОБА_15 не визнав свою вину, а позиція обвинуваченого і його захисника не підтверджені і сприймаються як спосіб захисту з метою уникнути відповідальності. Це не відповідає дійсності, оскільки обвинувачений не заперечував факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, а лише наполягав на обставинах, за яких це відбулося і які мають суттєве значення для встановлення істини по справі та урахування цих обставин під час призначення покарання. Разом з тим, суд жодним чином не поставив під сумнів покази потерпілого і свідків, які змінювали їх під час досудового розслідування і в суді, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за неправдиві покази.

Суд обрав ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, оскільки вважає, що його виправлення та перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства. Це покарання, призначене Комунарським районним судом обвинуваченому ОСОБА_7 за своїм видом є явно несправедливим через його суворість. Звільнення від покарання із випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України було б достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення нових злочинів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2015 року та призначити йому покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

Дослідити під час розгляду апеляційної скарги наступні документи: характеристику з ТОВ «БОСАЛ-ЗАЗ»; документи про стан здоров`я; характеристику, надану Запорізькою міською організацією ПП «ВО «Батьківщина».

Вказує, що свою вину у нанесенні поранення потерпілому ОСОБА_10 визнає. Проте вважає, що призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. З дня нанесення ним поранення потерпілому пройшло майже десять років. За цей час в нього народилась дитина - ОСОБА_15 , 2011 року народження. В 2013 році він був сильно побитий братами ОСОБА_13 , після чого потрапив у лікарню, де перебував цілий місяць. Декілька днів він перебував у реанімаційному відділенні. У нього була у двох місцях зламана нижня щелепа, множинні переломи кісток обличчя, забій м`яких тканей голови, струс головного мозку.

До винесення вироку він працював неофіційно на СТО, позитивно характеризується за місцем роботи та за місцем проживання, веде нормальний образ життя. За таких умов, вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема і в останньому слові, який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити; захисника ОСОБА_8 , який змінив свої апеляційні вимоги та просив вирок суду змінити та звільнити ОСОБА_7 від покарання із випробуванням; прокурора, представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , які заперечувала проти задоволення апеляційних скарг і просила вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину при обставинах, зазначених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються матеріалами провадження, ніким, у тому числі, обвинуваченим, не оспорюються та є обґрунтованими.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 в апеляційній скарзі також не оспорюється і є правильною.

Що стосується доводів в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про те, що суд не в повній мірі врахував пом`якшуючих обставин та необґрунтовано призначив ОСОБА_7 суворе покарання, заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Разом з тим, суд першої інстанції відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання повинен обговорити питання щодо призначення покарання обвинуваченому з випробуванням, однак ці вимоги закону суд не виконав та у вироку не мотивував, та дійшов до неправильного висновку про те, що обвинувачений може бути виправлений тільки за умови реального відбування призначеного основного покарання.

Вирішуючи питання про покарання суд зазначив у вироку, що він враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про його особу, який не судимий в силу ст.89 КК України, не працює, на обліку у лікаря - психіатра не перебуває, формально характеризується за місцем проживання (згідно даних характеристики на 01.08.2014 року).

Між тим, суд хоч і послався при обранні міри покарання на наведені обставини, однак фактично не врахував даних про особу ОСОБА_7 , що пом`якшують покарання: в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_7 повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем своєї попередньої офіційної роботи, має неповнолітню дитину - сина ОСОБА_16 2011 року народження, у виховання якого приймає участь, що підтверджується рішенням Комунарського районного суду від 29.01.2014 року, частково відшкодував шкоду, за період з 2006 року ОСОБА_7 працював у відділі логістики ЗАЗ, приймав участь в якості члена дільничних виборчих комісій під час виборів Президента України, виборів народних депутатів, місцевих виборів, навчався заочно у Запорізькому Національному технічному університеті, з моменту скоєння злочину пройшло 10 років.

Не врахувавши наведені обставини у вироку в достатній мірі, за відсутністю обставин, які б обтяжували покарання, суд призначив ОСОБА_7 надто суворе покарання з порушенням вимог ст. 65 КК України.

За наявності у справі не в повній мірі врахованих та додаткових підстав, що пом`якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів можливо досягти без відбування ним реального покарання, із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України.

Таким чином, вирок суду щодо ОСОБА_7 на підставі ч. 1 ст. 409 КПК України підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком три роки.

Відповідно до ст.76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції за місцем проживання, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органу кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання чи роботи.

В решті вирок залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_7 з під варти негайно в залі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4