УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні 11 липня 2016 року в м. Києві касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від

31 березня 2016 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

Вироком Великоновосілківського районного суду Донецької області від 14 грудня 2015 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки із позбавленням права керувати транспортними засобами, строком 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
На підставі ст. 76 КК України протягом іспитового строку покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації.

Згідно вироку суду, ОСОБА_4 визнано винуватим та засудженого за те, що він 10 травня 2015 року близько 1.00 год, керуючи автомобілем «ВАЗ-2101» та рухаючись у с. Комар Великоновосілківського району Донецької області, в порушення вимог п. 12.4, п.п. «б» п. 12.9 та п. 12.1 Правил дорожнього руху України, виїхав на узбіччя між роз`їздом вул. Фролова та вул. Васильєва, де зіткнувся з деревом. У наслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_5 отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили її смерть.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 31 березня 2016 року вирок щодо засудженого залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість. Зазначає, що апеляційний суд безпідставно погодився з вироком місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_4 покарання.

Перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та правильність кваліфікації його дій, в касаційній скарзі прокурора не заперечується.

Доводи прокурора про безпідставність залишення апеляційним судом без зміни вироку суду першої інстанції в частині призначеного засудженому покарання, не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновком місцевого суду в частині призначеного засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, умотивував своє рішення.

Як убачається з наданих копій судових рішень, при призначенні

ОСОБА_4 покарання місцевий суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочину з необережності, за місцем реєстрації характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має доньку, 2012 року народження, часткове відшкодування потерпілій матеріальної та моральної шкоди, відсутність обставин, які обтяжують покарання та думку потерпілої щодо виду та міри покарання. Із урахуванням заначених обставин суд дійшов висновку за можливе звільнити ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Крім того, під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції було досліджено та взято до уваги й те, що ОСОБА_4 працевлаштувався, проживає разом із хворою бабусею, яку доглядає та якою опікується, відшкодував потерпілій ОСОБА_6 шкоду у сумі 70 000 грн., яка перевищує суму заявленого позову та визначену судом у вироку, про що свідчать розписки та заперечення на апеляційну скаргу потерпілої, яка вибачила засудженого й просила залишити вирок щодо нього без зміни. Разом із тим, незважаючи на незгоду з обставинами дорожньо-транспортної пригоди, згідно аналізу матеріалів кримінального провадження судом установлено, що протягом всіх його стадій ОСОБА_4 визнавав факт учинення кримінального правопорушення саме з його вини.

Тому, на думку колегії суддів, апеляційний суд дійшов правильного висновку про залишення вироку в частині призначеного засудженому покарання без зміни.

За таких обставин, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора та скасування ухвали апеляційного суду, як про це порушено питання в касаційній скарзі прокурора й вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.

Ураховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 31 березня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3