Єдиний унікальний номер 236/575/15-к Номер провадження 11-кп/775/102/2016

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2016 року м. Бахмут

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора та потерпілого на вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 21 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красний Лиман Донецької області, громадянина України, українця, не одруженого, не працюючого, маючого середню освіту, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим та виправдано за ч.1 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 органом досудового слідства обвинувачується в тому, що 12.11.2014 року приблизно о 17 годині, він керуючи автомобілем «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Свободи зі сторони вул. Гутченко м. Красний Лиман у бік автовокзалу м. Красний Лиман Донецької області по своїй полосі руху на відстані 33,9 м від вул.Октябрьська м. Красний Лиман Донецької області в сторону вул. Гутченко м. Красний Лиман Донецької області та, не впевнившись в безпеці дорожнього руху, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_7 , який стояв з велосипедом марки «АИСТ» біля краю бордюрного каменю, чим порушив вимоги п.13.1 Правил Дорожнього руху України. В результаті чого потерпілому було спричинено тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Дії водія ОСОБА_8 , які не відповідали вимогам п.13.1 Правил Дорожнього руху України знаходилися у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином ОСОБА_8 порушивши правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчинив злочин передбачений ст. 286 ч.1 КК України.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про невинуватість ОСОБА_8 та виправдав його. Суд признав письмові докази, а саме протоколи огляду транспортних засобів, зокрема автомобіля ОСОБА_8 та велосипеда ОСОБА_7 та протокол проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_9 недопустимими.

Крім того, у зв*язку з визнанням цих доказів недопустимими визнані судом також недопустимими докази, отримані на підставі них, а саме висновок експерта, яким підтверджується, що автомобіль що належить ОСОБА_8 під час ДТП був у справному стані; висновки експерта, якими витверджується, що саме дії ОСОБА_8 , з технічної точки зору, в умовах розглянутої дорожньо - транспортної ситуації, знаходилися у причинному зв`язку з настанням дорожньо - транспортної події, висновок експерта, яким підтверджується, що вилучена з автомобілю «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 блок фара та скло з місця ДТП ймовірно могли становити єдине ціле. Тому ці докази, на думку суду, є недостатньо переконливими для обґрунтування його винуватості в пред`явленому обвинуваченні та для ухвалення обвинувального вироку.

Також, на думку суду, пред*явлене обвинувачення ОСОБА_8 грунтується на тому, що в день скоєння ДТП він розмовляв зі свого мобільного телефону в період з 16 години 13 хвилин з іншим абонентом з забезпеченням його зв*язком оператором МТС з застосуванням приладів розташованих на будинку по АДРЕСА_2 а о 17 годині 32 хвилини він розмовляв з іншим абонентом з забезпеченням його зв*язком оператором МТС з застосуванням приладів розташованих на будівлі по АДРЕСА_3 і таким чином міг керувати своїм автомобілем під час ДТП внаслідок якого постраждав ОСОБА_7 .

При цьому стороною обвинувачення не надано суду доказу по прив*язці цих розмов до часу та місця ДТП, а саме плану міста Красний Лиман з позначенням відстані між цими вулицями та можливості пересування з однієї вулиці на іншу, часом проходження сигналу телефона та зоною дії приладів розташованих на цих вулицях і таким чином зазначений доказ наданий стороною обвинувачення не може бути покладений судом в підтвердження вини ОСОБА_8 в скоєні ним цього злочину.

Також його обвинувачення грунтується на тому, що автомобіль «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності обвинуваченому ОСОБА_8 , має пошкодження правого крила та правої блок фари і таким чином зазначене технічне пошкодження його автомобіль отримав при ДТП в якому постраждав ОСОБА_7 . При цьому стороною обвинувачення не надано суду доказу того, що саме за участю конкретно цього атомобіля сталась ДТП.

У суду не викликають сумніви щодо наданих стороною обвинувачення доказів того, що 12.11.2014 приблизно о 17 годині 00 хвилин, автомобіль скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_7 але всі досліджені судом письмові докази а також свідчення потерпілого, обвинуваченого та свідків ніяким чином не є такими, що підтверджують що саме з вини ОСОБА_8 та під його керуваням транспортним засобом, що належить йому на праві власності, а також за участю саме цього автомобіля сталась ДТП при якій ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження.

Судом зазначено, що відповідно до висновку судової експертизи підтверджується що ЛФП з місця ДТП та ЛФП з автомобіля «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 та з велосипеда марки «АИСТ», який було вилучено на місці ДТП, мають спільну родову належність, а встановити їх групову належність не є можливим і що не може служити певним доказом що ДТП відбулось за участю цього автомобіля та велосипеду.

В апеляції прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичними обставинами кримінального провадження. Зазначає, що за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. У вироку суд приводить вибірковий перелік доказів, виходячи з явно захисної, виправдувальної позиції, надає однобоку оцінку доказам, не аналізуючи їх у сукупності з іншими. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

В аналогічній за змістом апеляції потерпілий просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч.1 ст.286 КК України, призначивши йому покарання, передбачене КК України. Заявлений ним цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньою пригодою просить задовольнити

Заслухавши доповідача, прокурора та потерпілого, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг та наполягали на постановленні вироку апеляційної інстанції, захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляцій та просили вирок залишити без змін, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, а обґрунтованим, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Крім того, у відповідності до ст.ст. 85-86 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому кримінальним процесуальним кодексом.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції, виправдуючи ОСОБА_8 в скоєнні інкримінованого йому злочину, прийшов до висновку, що протоколи огляду автомобіля, що належить ОСОБА_8 та велосипеду потерпілого, а також протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 є недопустимими, оскільки на їх аркушах є вільне місце, так би мовити прогалини, де можливо в будь-який час внести будь-які додаткові записи і що на думку суду свідчить про можливість заповнення цих процесуальних документів після того як на них поставили підписи учасники тієї чи іншої процесуальної слідчої дії, отже вони оформлені в порушення правил складання і засвідчення цих документів і ці недоліки викликають сумнів у суду в їх достовірності, та ще при тому що в деяких з них записи було здійснено пастою різного кольору.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком і вважає, що він не ґрунтується на вимогах КПК України, що наведені вище. Так, зазначені протоколи слідчих дій виконані на спеціальних бланках, наявність вільного місця жодним чином не може вказувати, що в зазначені процесуальні документи були внесені інші відомості вже після того як на них поставили підписи учасники слідчої дії.

Таким чином, висновки суду ґрунтуються на припущеннях, зазначені докази оформлені без порушень правил складання і засвідчення цих документів, тобто у відповідності до норм КПК України, жодних заяв або зауважень, в тому числі і у ОСОБА_8 , в присутності якого проводився огляд його автомобіля не надходило. Жодних сумнівів у колегії суддів в їх достовірності не виникає, а той факт, що в деяких з них записи було здійснено пастою різного кольору також не може свідчити про недопустимість цих доказів.

З тих же підстав, колегія суддів вважає, допустимими та належними і інші докази по справі, які суд визнав недопустимими, внаслідок визнання такими протоколів огляду транспортних засобів та слідчого експерименту, оскільки їх слід оцінювати в сукупністі зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів зазначає, що ЛФП з автомобіля «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 та з велосипеда марки «АИСТ», який було вилучено на місці ДТП, мають спільну родову належність та незважаючи, що експертам не вдалось встановити їх групову належність висновки зазначеної експертизи, в совокупності з іншими доказами, безумовно підтверджують, що ДТП відбулось за участю саме автомобіля ОСОБА_8 та велосипеду потерпілого, тому висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на матеріалах справи та є передчасними.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а крім того, як постановлене з істотними порушеннями КПК України підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, що наведений нижче.

ОСОБА_8 12.11.2014 року приблизно о 17 годині, керуючи автомобілем «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Свободи зі сторони вул. Гутченко м. Красний Лиман у бік автовокзалу м. Красний Лиман Донецької області по своїй полосі руху на відстані 33,9 м від вул.Октябрьська м. Красний Лиман Донецької області в сторону вул. Гутченко м. Красний Лиман Донецької області та, не впевнившись в безпеці дорожнього руху, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_7 , який стояв з велосипедом марки «АИСТ» біля краю бордюрного каменю, чим порушив вимоги п.13.1 Правил Дорожнього руху України. В результаті чого потерпілому було спричинено тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Дії водія ОСОБА_8 , які не відповідали вимогам п.13.1 Правил Дорожнього руху України, згідно з яким водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу знаходилися у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 в обсязі, зазначеному у вироку, повністю доведена сукупністю досліджених та проаналізованих в судовому засіданні апеляційного суду доказів.

Обвинувачений ОСОБА_8 , в суді апеляційної інстанції пояснив, що дійсно 12.11.2014 близько 07 години ранку поїхав у справах на електричці до м. Краматорська Донецької області. Близько 17 годині повертався до мікрорайону Південний м. Красного Лиману, а о 17 годині 20 хвилини із залізничного вокзалу на електричці попрямував до мікрорайону Зелений Клин м. Красного Лиману. Відношення до дорожньо-транспортної пригоди яка сталась 12.11.2014 року він не має. Право керування своїм автомобілем жодній особі не передавав. Фару він розбив більше ніж пів року потому при заїзді до власного гаража.

Суд вважає, що показання обвинуваченого ОСОБА_8 в частині його непричетності до дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 12.11.2014 року, є неправдивими і даними з метою уникнути відповідальності за скоєний злочин, так як вони спростовуються доказами викладеними у вироку нижче.

Так, потерпілий ОСОБА_7 , в суді апеляційної інстанції пояснив, що 12.11.2014 приблизно о 17 годині він повертався по вул. Свободи в м. Красний Лиман додому на велосипеді «Аіст», на дворі було вже темно, але дорога освітлювалалсь. Рухаючись у вказаному напрямку почув позаду сильний гуркіт автомобілю. Повернувшись, потерпілий побачив машину світлого кольору, яка їхала на великій швидкості, що змусило його зупинитися біля краю бордюру. Далі ОСОБА_7 відчув сильний удар та зрозумів, що його збив цей автомобіль. Після цього автомобіль, не зупиняючись, поїхав далі на великій швидкості.

Протоколом огляду місця ДТП в ході якого встановлено: місце ДТП, положення транспортного засобу, а саме велосипеду потерпілого; також на відстані 1 м від краю бюрдюрного каменю виявлено та вилучено фрагменти шпатлівки, покриті лакофарбовим матеріалом, та фрагменти скла, які зібрав з місця ДТП на проїжджій частині свідок ОСОБА_10 .

Протоколом огляду транспортних засобів: автомобілю «ВАЗ 2107», р/н НОМЕР_2 , що належить обвинуваченому, в ході якого виявлені: розбита права блок фара дальнього світла, пошкодження правого бокового крила, переднього капоту, передньої панелі, правої частини бамперу; велосипеду «Аист» коричневого кольору, що належить потерпілому, вході якого виявлено пошкодження задньої частини, а саме: заднього колеса, багажника та сидіння.

За результатами огляду було вилучено фрагменти лакофарбового покриття з правого крила вказаного автомобіля та покриття з задньої частини велосипеду. Виявлені пошкодження на автомобілі та велосипеді характеризуються наявністю трас тертя, подряпин, а також відшаруванням лакофарбового покриття та фрагментами нашарування речовини сірого кольору схожого на фарбу. Стан рульового управління та гальмівної системи справний. Протоколом додаткового огляду транспортного засобу було вилучено праву блок фару автомобілю, яка мала механічні пошкодження в результаті ДТП.

Протоколом огляду предмету, а саме документів, що містяться на оптичному CD-R - диску, які були вилучені у ПрАТ «МТС», встановлено, що у абонента ОСОБА_8 12.11.2014 було з`єднання по мобільному телефону о 16 годині 12 хвилин та о 16 годині 13 хвилин, при цьому місцем розташування вежі мобільного зв`язку зазначено адресу: Донецька область, м. Красний Лиман, вул. Кірова, 26 б (Дом бита «Південний»), що вказує на те, що ОСОБА_8 в цей час вже перебував у м. Красному Лимані. Далі було встановлено наступне з`єднання абонента ОСОБА_8 о 17 годині 32 хвилини вже за адресою: Донецька область, м. Красний Лиман, вул. Театральна, 53 (ДК « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), що свідчить про те, що ОСОБА_8 в цей також перебував в мікрорайоні Зелений Клин м. Красного Лиману та ніяким чином не міг перебувати на залізничному вокзалі м. Красний Лиман, що знаходиться біля вежі мобільного зв`язку МТС мікрорайону Південний.

Колегія суддів, звертає увагу, що зазначені документи підтверджують знаходження ОСОБА_8 в період з 14.13 годин по 17.32 годин саме в місті Красний Лиман, який є невеликим містом та безумовно, приблизно о 17.00 годин, скоївши ДТП мав змогу в зазначений період пересуватися містом та робити дзвінки, що узгоджується з іншими доказами та вказує на його причетність до зазначеної транспортної пригоди.

Протоколом огляду транспортного засобу від 17.11.2014, у ході якого встановлені механічні пошкодження велосипеду «Аист», які локалізовані в задній частині велосипеду, що характеризуються напрямком деформуючого зусилля з заду - наперед, та частково з права - наліво, відносно повздовжньої вісі велосипеду «Аист», а саме: деформовані стійки заднього речового багажнику, заднього брудозахисного щитка, вигнутий металевий обод заднього колеса, короткі траси тертя та подряпини, що супроводжуються незначними фрагментами нашарування лакофарбової речовини білого кольору.

Висновком комплексної автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу та транспортно-трасологічної експертизи №184/1 1 від 03.12.2014, згідно якого автомобіль «ВАЗ 2107», р/н НОМЕР_1 , та велосипед «Аист», в момент контактування, рухалися у попутному напрямку. Первинний контакт автомобіля з велосипедом було скоєно передньою правою кутовою частиною кузова з задньою частиною велосипеда. Рульове та гальмівне управління автомобіля знаходилися у працездатному стані, несправностей не встановлено. Вузли та агрегати транспортного засобу на момент ДТП знаходилися у працездатному стані, наявності їх непрацездатного перебування на момент ДТП не встановлено.

Висновком судової автотехнічної експертизи №202/1 від 18.12.2014 р. згідно якого в умовах розглянутої дорожньої ситуації водій автомобіля «ВАЗ 2107», р/н НОМЕР_1 , мав технічну можливість запобігти ДТП. Дії водія автомобіля не відповідали вимогам п. 13.1 Правил дорожнього руху України та знаходилися у прямому причинному зв`язку з настанням ДТП. Дії водія велосипеду «Аист» були спрямовані на забезпечення безпеки руху, відповідали вимогам Правил дорожнього руху України і не чинили будь-якого впливу на настання ДТП.

Висновком судово-трасологічної експертизи №202 від 18.12.2014, згідно якого фрагменти, вилучені в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 12.11.2014 по вул. Свободи м. Красний Лиман, передня блок-фара, вилучена при додатковому огляді 10.12.2014 автомобіля «ВАЗ 2107», р/н НОМЕР_1 , раніше становили єдине ціле. Розсіювач покажчика повороту, вилучений у ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 12.11.2014 по вул. Свободи м. Красний Лиман та передня блок-фара, вилучена при додатковому огляді 10.12.2014, ймовірно могли становити єдине ціле.

Таким чином, зазначені докази спростовують показання ОСОБА_8 про те, що фару він розбив більше ніж півроку потому при заїзді до власного гаражу, оскільки вони вилучені саме в день та на місці скоєння ДТП, а на думку колегії суддів ОСОБА_8 дає такі свідчення з метою ввести суд в оману та уникнути в такий спосіб відповідальності за скоєне.

Висновком судової експертизи по дослідженню лакофарбових матеріалів та покриттів, згідно якого верхній шар сірувато- бежевого кольору п`ятишарового фрагменту ЛФП, що вилучений з місця події та другий шар сірувато-бежевого кольору зразків ЛФП, вилучених в ході огляду транспортного засобу 14.11.2014 з крила автомобіля «ВАЗ 2107», р/н НОМЕР_1 , мають спільну родову належність. Два верхні шари п`ятишарового фрагменту ЛФП, вилученого з місця події, та двошарові (відповідні за кольором) мікрочастки нашарувань ЛФП поверхні велосипеда «Аист» мають спільну родову належність. Два нижні шари трьохшарового ЛФП з правого крила автомобіля та двошарові (відповідні за кольором) мікрочастки нашарувань ЛФП з поверхні велосипеда «Аист» мають спільну родову належність.

Результати проведених судових експертиз безпосередньо свідчать про те, що ДТП 12,11.2014 відбулося за участі автомобіля «ВАЗ 2107», р/н НОМЕР_3 , та велосипеда «Аист», тому висновоки суду, що встановлення лише родової належності за відсутності можливості встановлення групової належності не може слугувати доказом того, що ДТП відбулася за участі вказаних транспортних засобів, є хибними, про що було зазначено вище.

Протоколом проведення слідчого експерименту, за участю потерпілого ОСОБА_7 , під час якого відтворено обставини ДТП, шо сталася, що повністю узгоджуються з показанням які надав в суді першої та апеляційної інстанціях..

Протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 , під час якого відтворено обставини ДТП, що сталася 12.11.2014..

Висновком судово-медичної експертизи, згідно з яким ОСОБА_7 були спричинені: забій лівої гомілки, забита рана лоба, переломи 3-6 ребер зліва, перелом лівої малоберцевої кістки, які могли утворитися, окрім забитої рани лоба, від дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини легкового автомобіля при ДТП, а забита рана лоба - від удару об тупі предмети при падінні потерпілого після зіткнення, в строк та за вказаних обставин, та відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як потребуючи для свого лікування строк більш 21 доби.

Аналіз, зібраних по справі доказів свідчить про те, що в діях ОСОБА_8 є склад злочину, який необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Як особа, обвинувачений ОСОБА_8 , за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку врача нарколога та психіатра не знаходиться.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого їм злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, дані, що характеризують його як особистість, і вважає за можливе призначити йому покарання у вигляді штрафу в максимальному розмірі, передбаченому санкцією частини першої статті 286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами, так як обвинувачений зник з місця скоєння злочину, не впевнившись в якому стані залишився потерпілий, так як це покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

У справі заявлено цивільний позов потерпілим ОСОБА_7 на суму 50000 грн. в рахунок відшкодування моральних збитків та на суму 2300,85 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків..

Колегія суддів вважає, що цивільний позов потерпілого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.1166,1167 ЦК України моральна и матеріальна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями або бездіяльністю відшкодовується особою заподіяла таку шкоду за наявності вини.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 в заподіянні шкоди потерпілому доведена у вироку повністю, проте вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд виходить із фактично встановлених обставин по справі, отриманих ним травм, депресії та пригніченого стану; перебування потерпілого в постійній психологічній напрузі через душевні страждання; тяжкості вимушених змін у його житті, що суд приймає до уваги та розцінює як дійсно маючі місце факти, також, що наслідком спричиненої шкоди, безумовно, є неправомірні дії обвинуваченого та виходячи з принципів розумності і справедливості оцінює заподіяну потерпілому моральну шкоду в 15000 грн. які слід стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 .

Крім того, колегія суддів, вирішуючи питання про відшкодування коштів, витрачених потерпілим ОСОБА_7 на стаціонарне лікування в сумі 2300,85 грн., вважає що вони підлягають частковому стягненню. Відповідно до довідки Центральної районної лікарні м. Красний Лиман, наведений вичерпний перелік ліків для лікування потерпілого, які він придбав за власний рахунок. Потерпілим документально підтверджені суми на придбання ліків зазначених в довідці в розмірі 363,65 грн., які також підлягають стягненню на його користь. В разі наявності інших підтверджуючих витрати документів він може звернутись за їх стягненням з ОСОБА_8 в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання щодо стягнення процесуальних витрат, суд вважає необхідним на підставі ч. 4 ст. 122 КПК України віднести їх за рахунок держави, оскільки експертне дослідження проведено державною спеціалізованою установою судової експертизи (фахівцями науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Донецькій області), яка проводить експертизу за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на відповідний рік.

Питання речових доказів вирішити у відповідності із ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 21 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_8 виправданого за ч.1 ст. 286 КК України скасувати.

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 363 (триста шістдесят три) гривні 65 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Речові докази по справі:

- оптичний диск , фрагменти шпаклівки та лакофарбовачного покриття , що знаходяться в матеріалах справи - залишити в матеріалах справи,

- пакет в якому знаходяться уламки схожі на частини блокфари, що перебувають на зберіганні в Краснолиманському МВ ГУМВС України в Донецькій області- знищити,

- автомобіль «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_8 , велосипед Аист переданий на зберігання ОСОБА_7 - залишити їм за належністю.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який знаходиться під вартою, у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Судді