Справа № 152/410/16-к
В И Р О К
іменем України
07 квітня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, жителя АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, невійськовозобов`язаного, раніше судимого: 26.12.2005 року Замостянським районним судом м. Вінниці за ч.1 ст.309, ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з випробуванням та іспитовим строком на два роки; 28.12.2006 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки один місяць; 16.05.2011 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ст.395 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі; 14.01.2016 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді арешту строком на два місяці,

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим Замостянським районним судом м. Вінниці за вчинення грабежу, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та маючи незняту і непогашену в передбаченому законом порядку судимість за вчинення грабежу, повторно скоїв умисні злочини, в тому числі, злочин, пов`язаний з таємним викраденням чужого майна, а саме: 10.02.2016 року після проходження реєстрації в Шаргородському ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, оскільки йому постановою Шаргородського районного суду від 28.10.2015 року встановлено адміністративний нагляд терміном на один рік з обов`язком, зокрема, проходити реєстрацію в Шаргородському ВП один раз на місяць, обвинувачений ОСОБА_4 вирішив відвідати свого знайомого ОСОБА_5 , жителя АДРЕСА_2 . Перебуваючи в гостях у ОСОБА_5 та розпиваючи з останнім спиртні напої до вечора, обвинувачений ОСОБА_4 погодився на пропозицію ОСОБА_6 провести останнього з м. Шаргород в м. Жмеринку на залізничний вокзал до потяга. Чекаючи, поки ОСОБА_5 збирав речі, обвинувачений ОСОБА_4 помітив, що останній поклав у кишеню куртки, в яку був одягнутий, грошові кошти. Прийшовши у вечірній час спільно з ОСОБА_5 до автобуса сполученням м. Шаргород м. Жмеринка, обвинувачений ОСОБА_4 сів у автобус поряд із ОСОБА_5 і під час руху автобуса до м. Жмеринка поблизу с. Копистирин, приблизно о 19 годині побачивши, що ОСОБА_5 заснув від сильного алкогольного сп`яніння, пересвідчившись, що інші пасажири автобуса за ним не спостерігають, умисно, таємно, з корисливою метою, шляхом вільного доступу обшукав кишеню куртки ОСОБА_5 , де виявив та викрав 300 грн., поклав їх собі в кишеню куртки, доїхав до м. Жмеринка і вийшов з автобуса, залишивши в ньому ОСОБА_5 . Викрадені у ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 300 грн. ОСОБА_4 використав на власний розсуд, заподіявши при цьому потерпілому збитків на суму 300 грн.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 знаючи, що йому 28.10.2015 року Шаргородським районним судом встановлено адміністративний нагляд терміном на один рік, з обмеженнями у вигляді заборони виходити з будинку, де він проживає в АДРЕСА_1 , з 23 години до 05 години щоденно; заборони виїздити в особистих справах за межі району без дозволу Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області; зобов`язано до проходження реєстрації в Шаргородському ВП один раз на місяць, порушуючи встановлені щодо нього обмеження, 10.02.2016 року після проходження реєстрації в Шаргородському ВП пішов до свого знайомого ОСОБА_5 , з яким до вечора розпивав спиртні напої, після чого погодився на пропозицію ОСОБА_5 провести останнього на залізничний вокзал в м. Жмеринку до потяга. Приблизно о 18 годині 10.02.2016 року, знаючи, що з 23 години до 05 години щоденно йому заборонено залишати будинок в с. Стрільники Шаргородського району та виїздити в особистих справах за межі району без дозволу Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, обвинувачений ОСОБА_4 з метою ухилення від адміністративного нагляду, не отримавши дозволу уповноважених осіб Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, поїхав з ОСОБА_5 з м. Шаргород в м. Жмеринку автобусом, а із м. Жмеринка додому не повернувся та поїхав у м. Вінницю до своєї рідні, де перебував до 14.02.2016 року, самовільно виїхавши за межі Шаргородського району.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні злочинів при обставинах, викладених в обвинувальних актах, визнав повністю, щиро покаявся. Суду показав, що 28.10.2015 року Шаргородським районним судом йому встановлено адміністративний нагляд терміном на один рік з відповідними обмеженнями та зобов`язаннями. З постановою Шаргородського районного суду він був ознайомлений. Йому було встановлено для реєстрації в Шаргородському ВП 10-те число кожного місяця. Тому, 10.02.2016 року він приїхав на реєстрацію в Шаргородський ВП, після чого пішов відвідати свого знайомого ОСОБА_5 , який проживає в м. Шаргород, а до того перебував на службі в Збройних Силах України в зоні проведення АТО. ОСОБА_5 пригостив його, вони розпивали спиртні напої, зокрема, горілку. Ввечері він додому в с. Стрільники не повернувся, знаючи, що постановою Шаргородського районного суду від 28.10.2015 року йому заборонено покидати місце проживання з 23 години до 05 години щоденно і що інспектор Шаргородського ВП періодично здійснював перевірки, чи перебуває він за місцем проживання. Приблизно о 18 годині ОСОБА_5 запропонував йому поїхати у м. Жмеринку на автобусі, провести його на залізничний вокзал, так як поспішав на потяг. Знаючи, що постановою Шаргородського районного суду від 28.10.2015 року йому також заборонено виїздити в особистих справах без дозволу Шаргородського відділення поліції за межі Шаргородського району, він погодився на пропозицію ОСОБА_5 поїхати в м. Жмеринку. При цьому, він усвідомлював, що вчинить кримінальне правопорушення, якщо самовільно залишить місце проживання і поїде без дозволу за межі району, але не зважив на це, так як перебував в стані алкогольного сп`яніння. Коли ОСОБА_5 збирав речі, то він помітив, що останній поклав гроші в зовнішню кишеню куртки, в яку був одягнутий. Рейсовим автобусом приблизно о 18 годині 10.02.2016 року він поїхав з ОСОБА_5 в м. Жмеринку. По дорозі до м. Жмеринки ОСОБА_5 заснув і він вирішив викрасти в нього з кишені гроші. Пересвідчившись, що ОСОБА_5 міцно спить, а пасажири автобуса за ним не спостерігають, він обшукав кишеню куртки ОСОБА_5 і знайшов 300 грн., які викрав, поклав у кишеню своєї куртки. Приїхавши в м. Жмеринку, він вийшов із автобуса, при цьому ОСОБА_5 не розбудив. Після цього він вирішив поїхати у м. Вінницю до своєї бабусі, для чого використав викрадені у ОСОБА_5 кошти. У м. Вінниці він перебував до 14.02.2016 року, після чого повернувся до своєї співмешканки ОСОБА_7 в с. Стрільники. Обмеження адміністративного нагляду він порушив умисно, нікого не повідомивши про свою поїздку, тобто без будь-яких поважних причин. Просить його суворо не карати, так як він розкаюється у скоєному, готовий понести призначене судом покарання.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому органом досудового розслідування злочинах, передбачених ст.395 та ч.2 ст.185 КК України і викладених в обвинувальних актах, та беручи до уваги думку прокурора ОСОБА_3 , думку потерпілого ОСОБА_5 , викладену в заяві до суду (а.с.19), обвинуваченого ОСОБА_4 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_4 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Потерпілий ОСОБА_5 в заяві до суду просив судовий розгляд проводити у його відсутності, так як він не може прибути до суду, не заперечує щодо розгляду справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 покладається на вирішення суду, оскільки претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має (а.с.19).
Прокурор ОСОБА_3 заперечень щодо скороченого судового розгляду справи не має.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчинені інкримінованих йому злочинів при обставинах, викладених в обвинувальних актах, доведена повністю.
Відтак, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), повторно, та самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, а саме: будучи раніше судимим Замостянським районним судом м. Вінниці за вчинення грабежу, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та маючи незняту і непогашену в передбаченому законом порядку судимість за вчинення грабежу, обвинувачений ОСОБА_4 повторно скоїв умисні злочини, в тому числі, злочин, пов`язаний з таємним викраденням чужого майна, зокрема: 10.02.2016 року після проходження реєстрації в Шаргородському ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, оскільки йому постановою Шаргородського районного суду від 28.10.2015 року встановлено адміністративний нагляд терміном на один рік з обов`язком, зокрема, проходити реєстрацію в Шаргородському ВП один раз на місяць, ОСОБА_4 вирішив відвідати свого знайомого ОСОБА_5 , жителя АДРЕСА_2 . Перебуваючи в гостях у ОСОБА_5 та розпиваючи з останнім спиртні напої до вечора, обвинувачений ОСОБА_4 погодився на пропозицію ОСОБА_6 провести останнього з м. Шаргород в м. Жмеринку на залізничний вокзал до потяга. Чекаючи, поки ОСОБА_5 збирав речі, обвинувачений ОСОБА_4 помітив, що останній поклав у кишеню куртки, в яку був одягнутий, грошові кошти. Прийшовши у вечірній час спільно з ОСОБА_5 до автобуса сполученням м. Шаргород м. Жмеринка, обвинувачений ОСОБА_4 сів у автобус поряд із ОСОБА_5 і під час руху автобуса до м. Жмеринка поблизу с. Копистирин, приблизно о 19 годині побачивши, що ОСОБА_5 заснув від сильного алкогольного сп`яніння, пересвідчившись, що інші пасажири автобуса за ним не спостерігають, умисно, таємно, з корисливою метою, шляхом вільного доступу обшукав кишеню куртки ОСОБА_5 , де виявив та викрав 300 грн., поклав їх собі в кишеню куртки, доїхав до м. Жмеринка і вийшов з автобуса, залишивши в ньому ОСОБА_5 . Викрадені у ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 300 грн. ОСОБА_4 використав на власний розсуд, заподіявши при цьому потерпілому збитків на суму 300 грн.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 знаючи, що йому 28.10.2015 року Шаргородським районним судом встановлено адміністративний нагляд терміном на один рік, з обмеженнями у вигляді заборони виходити з будинку, де він проживає в АДРЕСА_1 , з 23 години до 05 години щоденно; заборони виїздити в особистих справах за межі району без дозволу Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області; зобов`язано до проходження реєстрації в Шаргородському ВП один раз на місяць, порушуючи встановлені щодо нього обмеження, 10.02.2016 року після проходження реєстрації в Шаргородському ВП пішов до свого знайомого ОСОБА_5 , з яким до вечора розпивав спиртні напої, після чого погодився на пропозицію ОСОБА_5 провести останнього на залізничний вокзал в м. Жмеринку до потяга. Приблизно о 18 годині 10.02.2016 року, знаючи, що з 23 години до 05 години щоденно йому заборонено залишати будинок в с. Стрільники Шаргородського району та виїздити в особистих справах за межі району без дозволу Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, обвинувачений ОСОБА_4 з метою ухилення від адміністративного нагляду, не отримавши дозволу уповноважених осіб Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, поїхав з ОСОБА_5 з м. Шаргород в м. Жмеринку автобусом, а із м. Жмеринка додому не повернувся та поїхав у м. Вінницю до своєї рідні, де перебував до 14.02.2016 року, самовільно виїхавши за межі Шаргородського району.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинені злочини за ч.2 ст.185 КК України та за ст.395 КК України.
При цьому, суд виходить також із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.
Як встановлено судом, ОСОБА_4 вчинив крадіжку грошей у ОСОБА_5 в лютому 2016 року, маючи незняту та не погашену в передбаченому законом порядку судимість за вироком Замостянського районного суду м. Вінниці від 26.12.2005 року за вчинення грабежу, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто повторно (а.с.44-45).
На час розгляду кримінального провадження в суді обвинувачений ОСОБА_4 також не відбув покарання за вироком Шаргородського районного суду від 14.01.2016 року у виді арешту строком на два місяці за ч.2 ст.125 КК України (а.с.47-48).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , негативно охарактеризованому за місцем проживання (а.с.49), згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких, передбачений ст.395 КК України, відповідно до ст.12 КК України, є нетяжким, а інший, передбачений ч.2 ст.185 КК України, є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
ОСОБА_4 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочинів. Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, надав показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальних актах, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
Обставиною, обтяжуючою покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є вчинення злочинів, будучи в стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особи винного, його ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, визнав свою провину, усвідомив протиправну поведінку, що злочини ним вчинено умисно, а крадіжку повторно, оскільки він має незняту і непогашену в передбаченому законом порядку судимість за вчинення грабежу за вироком Замостянського районного суду м. Вінниці від 26.12.2005 року, а також, враховуючи думку потерпілого ОСОБА_5 , який в заяві до суду зазначив, що не має претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе в умовах ізоляції його від суспільства, тобто в умовах призначення покарання у виді арешту, при цьому покарання слід призначити за правилами ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом повного складання покарань, та за правилами ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, а саме за вироком Шаргородського районного суду від 14.01.2016 року.
Покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції і встановлюється на строк від одного до шести місяців (ч.1 ст.60 КК України).
Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Цивільний позов у даній кримінальній справі не заявлявся.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ст.395 та ч.2 ст.185 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.395 КК України, за якою засудити його до покарання у виді арешту строком на один місяць.
Його ж визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за якою засудити його до покарання у виді арешту строком на чотири місяці.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом повного складання призначених покарань, призначити ОСОБА_4 покарання у виді арешту строком на п`ять місяців.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 14.01.2016 року один місяць арешту і остаточно до відбування ОСОБА_4 призначити покарання у виді арешту строком на шість місяців.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 вираховувати з дня звернення вироку до виконання.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1