Справа № 755/5782/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" травня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю сторін судового провадження:
представника заявника/інспектора ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання інспектора Дніпровського районного відділу кримінально - виконавчої інспекції в м. Києві про скасування звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
Вироком Березанського міського суду Київської області від 21.01.2015 затверджено угоду від 21.01.2015 про визнання винуватості та ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 років та із застосуванням ст. 75КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки з покладенням обов`язку передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

До суду надійшло клопотання інспектора Дніпровського РВ КВІ в м. Києві, в якому зазначається, що за період іспитового строку випробування засуджений покладений на нього судом обов`язок не виконав, а тому звільнення останнього від призначеного покарання з випробуванням підлягає скасуванню.

У судовому засіданні прокурор та інспектор Дніпровського районного відділу кримінально - виконавчої інспекції в м. Києві заявлене клопотання, кожен окремо, підтримали у повному обсязі, просили задовольнити з підстав зазначених у ньому.

Особа відносно, якої подано це клопотання/засуджений будучи повідомленим про день та час розгляду клопотання (подання) згідно вимог ст. 135 КПК України до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, однак згідно даних, які містяться у справі та були надані КОГО «Новий день», перебуває на лікуванні в цій установі, суд, враховуючи положення абз. 2 ч. 4 ст. 539 КПК України, вважає за можливе провести судовий розгляд провадження у його відсутність та вивчивши наявні матеріали, заслухавши думки учасників процесу, приходить до наступного.

Так, ч. 1 ст. 539 КПК України регламентовано, що питання, які виникають … після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) … органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.
При цьому, виходячи з положень п. 3 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 5, 8, 9 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Аналогічні правові положення містяться у п.п. 1.2 п. 1 Розділу І Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань від 19.12.2003 року № 270/1560 (далі Інструкція), зокрема ї її положень слідує, що лише після затримання засудженої особи (установлення місця знаходження) працівником інспекції з`ясовуються всі обставини і причини залишення нею постійного місця проживання і ним, коли він впевниться що мало місце ухилення від відбування покарання, до суду надсилається подання, та матеріали для вирішення питання про направлення засудженої особи для відбування призначеного судом покарання.
Однак, у цьому випадку, згідно відомостей відображених у клопотанні заявник просить вирішити (дослівно) «питання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням визначеного вироком Березанського міського суду Київської області від 21.01.2015 року», однак заявник не порушує взагалі питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком, як те передбачено п. 8 ч. 1 ст. 537 КПК України, внаслідок чого засудженому може бути скасовано звільнення і все, що є не прийнятним у світлі положень КК України та КПК України, оскільки призведе до не відбування ним покарання.

Також, як убачається з матеріалів контрольної справи/провадження, вироком Березанського міського суду Київської області від 21.01.2015 затверджено угоду від 21.01.2015 про визнання винуватості та ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 років та із застосуванням ст. 75КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки з покладенням обов`язку передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Надалі, засудженого було постановлено на облік, визначено йому дні явки, але на реєстрацій останній 05 травня, 15 червня, 20 липня 2015 року, 18 січня, 01 лютого, 15 лютого, 09 і 21 березня 2016 року не з`явився, за що йому було винесено застереження.

В той же час, частиною 2 статті 78 КК України регламентовано, що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Аналогічні правові вимоги містяться і у ч. 2 ст. 166 КВК України.

При цьому, ч. 3 ст. 166 КВК України імперативно визначає, що невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього судом.

В той же час, з направленої до суду заяви КОГО «Новий день» від 19.04.2016 слідує, що, згідно даних відображених у довідках від 18.04.2016 та 19.04.2016, засуджений перебуває у КОГО з 07.04.2016 по 13.04.2016 та з 16.04.2016 по цей час, а загальний курс реабілітації становить 1 рік.

Статтею 138 КПК України передбачено, що поважними причинами неприбуття особи на виклик є: 1) затримання, тримання під вартою або відбування покарання; 2) обмеження свободи пересування внаслідок дії закону або судового рішення; 3) обставини непереборної сили (епідемії, військові події, стихійні лиха або інші подібні обставини); 4) відсутність особи у місці проживання протягом тривалого часу внаслідок відрядження, подорожі тощо; 5) тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад; 6) смерть близьких родичів, членів сім`ї чи інших близьких осіб або серйозна загроза їхньому життю; 7) несвоєчасне одержання повістки про виклик; 8) інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють з`явлення особи на виклик.
Тож, враховуючи положення ст. 138 КПК України, на цей час, матеріали справи не містять даних, які б вказували, що засуджений не з`явився на реєстрацію 05 травня, 15 червня, 20 липня 2015 року, 18 січня, 01 лютого, 15 лютого, 09 і 21 березня 2016 року з поважних причин, однак суд позбавлений змоги також і встановити факт, що його неявка однозначно обумовлена не поважними причинами, адже положення Інструкції заявником в частині того, що після затримання засудженої особи (установлення місця знаходження) працівником інспекції з`ясовуються всі обставини і причини залишення нею постійного місця проживання і ним, коли він впевниться що мало місце ухилення від відбування покарання, до суду надсилається подання, та матеріали для вирішення питання про направлення засудженої особи для відбування призначеного судом покарання, дотримані не були.

Матеріали контрольної справи не містять жодного зворотного повідомлення УДППЗ УКРПОШТА з причинами повернення без виконання викликів Дніпровського РВ КВІ в м. Києві, які б були адресовані засудженому за адресою його проживання.

Тобто, ВКВІ слід зпершу з`ясувати причини, які змусили його не прибувати періодично до ВКВІ, яке б підтверджувалось НПА (довідкою з лікувального закладу тощо) і тільки після цього, за наявності правових підстав звертатися до суду з клопотанням про скасування звільнення або ж винести попередження за наявності підстав чи про звільнення від відбування покарання після закінчення іспитового строку.

Апріорі, з наявної копії вироку слідує, що він був постановлений шляхом затвердження угоди від 21.01.2015 про визнання винуватості укладеної між прокурором Баришівської міжрайонної прокуратури ОСОБА_6 та засудженим.

Тобто, вказане у вироку покарання є фактично однією з умов її затвердження в силу норм ст. 472 КПК України вид та розмір покарання відносяться до змісту угоди про визнання винуватості.

За таких умов, у цьому випадку ідеться про невиконання однією із сторін угоди її умов.

Статтею 476 КПК України визначено, що у разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення. Суд своєю ухвалою скасовує вирок, яким затверджена угода, якщо особа, яка звернулася з відповідним клопотанням, доведе, що засуджений не виконав умови угоди. Наслідком скасування вироку є призначення судового розгляду в загальному порядку або направлення матеріалів провадження для завершення досудового розслідування в загальному порядку, якщо угода була ініційована на стадії досудового розслідування. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.
Тобто, у цьому випадку, при порушенні засудженим вимог ст. 76 КПК України, в силу положень ст. 476 КПК України, має бути застосований спеціальний порядок, який полягає не у направленні до суду клопотання про скасування звільнення та направлення особи для відбування покарання за вироком суду, а ґрунтується на зверненні до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.
І тільки після відмови суду у скасуванні угоди є можливим направлення звернення у загальному порядку.
Оскільки за наслідками розгляду клопотання про скасування затвердженої угоди є призначення судового розгляду в загальному порядку або направлення матеріалів провадження для завершення досудового розслідування в загальному порядку, якщо угода була ініційована на стадії досудового розслідування, тож звернення відразу до суду з питанням передбаченим ст. 537 КПК України, порушує право особи на захист, що є неприйнятним.
За таких умов, на думку суду, на цей час, це клопотання заявника є сумнівними, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», а тому воно не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 369-372, 376, 537, 539 КПК України, ст. 78 КК України суд

п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання інспектора Дніпровського районного відділу кримінально - виконавчої інспекції в м. Києві про скасування звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовити.

Матеріали контрольної (особової) справи № 74/15 (судове провадження № 755/5782/16-к, № 1-в/755/387/16) повернути до Дніпровського районного відділу кримінально - виконавчої інспекції в м. Києві.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом 7 днів з дня її оголошення.
С у д д я : ОСОБА_1