Справа № 183/5158/16
№ 1-кп/183/867/16
В И Р О К
іменем України
28 вересня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадженні № 0000170 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, військовослужбовця військової служби за частковою мобілізацією на посаді гранатометника 2 парашутно-десантного взводу 9 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону, солдата військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:

18 березня 2015 року наказом № 68 командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) військовослужбовця військової служби за призовом на особливий період, солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини.
Наказом командира військової частини (по стройовій частині) № 80 від 01 квітня 2015 року солдата ОСОБА_4 призначено на посаду гранатометника 2 парашутно-десантного взводу 9 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону.
Так, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем та відповідно до вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України будучи зобов`язаним суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, 03 жовтня 2015 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. Свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не вживаючи заходів для повернення до військової частини та про своє місце знаходження органи військового чи цивільного управління не повідомив.
08 вересня 2016 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та повідомив про себе, внаслідок чого злочин було припинено.
Таким чином, солдат ОСОБА_4 03 жовтня 2015 року самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин та незаконно перебував поза розташуванням військової частини до 08 вересня 2016 року, тобто тривалістю понад один місяць.
Своїми діями солдат ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Також обвинувачений пояснив, що 02.02.2015 року він пішов добровольцем служити. Військову службу проходив в АДРЕСА_2 . Був направлений в зону АТО, після повернення з якої йому надали відпустку тривалістю 15 діб, до 30.07.2015 року, після закінчення якої він прибув до військової частини і продовжив проходити службу. Однак, 03.10.2015 року самовільно залишив військову частин і поїхав до м. Дніпропетровська, оскільки захворіла його співмешканка. Більше він до військової частини не повернувся. 08.09.2016 року самостійно прибув до прокуратури. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно обвинуваченим ОСОБА_4 злочин, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також, в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) доведена у повному обсязі і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, а також те, що обвинувачений за місцем служби характеризується негативно.

Однак, обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Крім того, суд враховує той факт, що ОСОБА_4 раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, являється учасником бойових дій в зоні АТО, що дає суду підстави для призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробувальним терміном, тривалістю один рік шість місяців, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання з позбавленням волі на вказаний вище строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 4 ст. 407 КК України.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Речових доказів по провадженню не має.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на один рік шість місяців.
Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1