Березівський районний суд Одеської області
02.03.2016
Справа № 504/4460/14-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 березня 2016 року Березівський районний суд Одеської області у складі колегії: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , .
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
До Березівського районного суду Одеської області надійшов в порядку ст.34 КПК України з апеляційного суду Одеської області обвинувальний акт та додані до нього документи за звинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст.383 та ч.1 ст.115 КК України.
Заслухавши думки учасників кримінального провадження щодо можливості призначення судового розгляду, клопотання прокурора про обрання тримання під вартою Лісобєю, адвоката про зміну своєму підзахисному запобіжного заходу на особисте зобов`язання й обвинуваченого, який підтримав клопотання захисника та не визнає себе винним в інкримінованих йому злочинах, та дослідивши обвинувальний акт з додатками до нього, суд на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України вважає повернути прокурору цей обвинувальний акт за невідповідністю його вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України та у задоволенні клопотань щодо обрання тримання під вартою і зміну цього запобіжного заходу на особисте зобов`язання обвинуваченому слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України суд має право у підготовчому судовому засіданні прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Пунктом 5 ч.2 ст.291 та ч.1 ст.337 КПК України передбачено, що обвинувальний акт повинен містити в собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
При цьому слід звернути увагу, що обвинувачення, згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для
формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
За змістом положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Проте,як убачається з матеріалів кримінального провадження, зазначений обвинувальний акт щодо обвинуваченого взагалі не містить формулювання висунутого йому обвинувачення, а лише зазначаються в ньому диспозиції норм Кримінального кодексу, які вказують на злочинну поведінку конкретного виду та вказані лише статті закону України про кримінальну відповідальність без посилання на правову кваліфікацію цих правопорушень, тобто на точне встановлення діянь вчинених суб`єктом, конкретним складам злочинів, описаним у кримінальному законі.
Суд дійшов висновку, що твердження прокурора у підготовчому судовому засіданні про відповідність обвинувального акту вимогам закону та можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду є неспроможними та таким, що суперечить закону.
Статтею 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п.79). Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п.58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п.34).
Враховуючи наведене, суд не може розглядати як формулювання пред`явлених Лісобєю обвинувачень, викладених в обвинувальному акті слідчим та затверджених прокурором у виді кваліфікації правопорушень, оскільки це не узгоджується з вищезазначеними приписами законодавства, а також практикою Європейського суду з прав людини, й порушує право обвинуваченого захищати себе від конкретних обвинувачень, а також на справедливий судовий розгляд.
Приймаючи до уваги викладений у ст.9 КПК України принцип законності кримінального провадження, суд вважає, що недотримання будь-яких імперативних норм Кримінально-процесуального кодексу України щодо змісту обвинувального акту, є підставою для визнання такого акту таким, що не відповідає наведеним вимогам закону.
Підставою для повернення обвинувального акту, складеного відносно ОСОБА_8 , є не дотримання вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки висунуте йому формулювання обвинувачення не містить обставин, які характеризують склад кримінальних правопорушень, та не вказує на спосіб його вчинення, ознаки спрямованості умислу, мотиву дій та мети, які є обов`язковими при описуванні злочинів, передбачених ч.1 ст.383 та ч.1 ст.115 КК України.
В той же час, слід прийняти до уваги, що формулювання обвинувачення - це не просте відтворення диспозиції норми кримінального закону, а виклад її стосовно пред`явленого звинувачення з вказівкою, як це зазначається вище, часу, способу, мотиву й інших обставин, що утворюють склад злочину.
Отже, формулювання обвинувачення - це юридичне виведення, засноване на викладених в
описовій частині обвинувального акту фактичних обставинах справи, змістом якого повинні бути правові ознаки злочину, викладені мовою диспозиції норми кримінального закону, що застосовується.
З огляду на наведене, суд не може розглядати як формулювання обвинувачення, зазначені прокурором в обвинувальному акті кваліфіковані ознаки діянь Лісобєя, оскільки це не узгоджується з вищезазначеними приписами національного й міжнародного законодавства.
За таких обставин суд дійшов висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не відповідає вимогам КПК України, зокрема, ч.2 ст.291 КПК України, а тому він відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України підлягає поверненню прокурору.
Однак, вирішуючи питання щодо заявлених клопотань сторін кримінального провадження про обрання Лісобєю тримання під вартою та зміну його на особисте зобов`язання, суд приймає до уваги, що строк тримання під вартою обвинуваченому продовжено до 8 квітня 2016 року, згідно узвали суду від 5 лютого 2016 року,має, та у зв`язку з відсутністю підстав для зміни йому запобіжного заходу на особисте зобов`язання у задоволенні клопотань слід відмовити.
Керуючись ст.ст.291,314,315,370-372 КПК України,
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за звинуваченням ОСОБА_9 за ч.1 ст.383 та ч.1 ст.115 КК України повернути прокурору Комінтернівської міської прокуратури Одеської області для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі недоліків.
Клопотання прокурора про обрання ОСОБА_9 тримання під вартою та сторони захисту про зміну цього запобіжного заходу на особисте зобов`язання залишити без задоволення.
Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її проголошення.
Головуючий - суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2