Справа № 132/40/16-к
Провадження №11-кп/772/571/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2016 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000404 за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Калинівського районного суду від 1 березня 2016 року, яким

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

громадянина України, з середньою освітою,

не одруженого, не працюючого,

раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 3 КК України та призначено покарання у виді 5-ти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні ним наступного.

ОСОБА_7 , 21.10.2015 р. о 22 год. 14 хв. в порушення вимоги п. п. 2.1 (а), 2.3. (г), 2.9 (а). 20.1, 21.1 Правил дорожнього руху України, відповідно яких: п. 2.1 (а) - «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії»; п. 2.3(г) - «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів»; п. 2.9(а) - "Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин"; п. 20.1 - «Водії транспортних засобів можуть перетинати залізничні колії лише на залізничних переїздах»; п. 21.1 - «Дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі обладнаному місцями для сидіння в кількості, то передбачена технічною характеристикою так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення.», перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія, керуючи без мотошолома технічно справним мотоциклом «ММЗ-Мінськ 3112», без відповідного державного номерного знаку, здійснюючи перевезення трьох пасажирів, без бокового причепа, рухаючись по території залізничної станції «Голендри», Південно-Західної залізниці, в с. Голендри, Калинівського району, Вінницької області, поза межами залізничного переїзду, в момент переїзду залізничних колій в місці пішохідного переходу, допустив зіткнення з локомотивом «ЧС4-048» поїзда № 41 сполученням «Дніпропетровськ - Трускавець», під керуванням машиніста ОСОБА_12 , який рухався у напрямку м. Жмеринка. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири мотоцикла ОСОБА_13 , 1996 року народження та ОСОБА_14 , 1997 року народження від отриманих травм загинули на місці події.
В апеляційній скарзі /зі змінами/ прокурор ОСОБА_11 порушує питання про зміну вироку суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - виключення з його резолютивної частини додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки.
Обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись на суворість призначеного йому покарання, просить змінити вирок суду, призначивши йому покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.
Аналогічні вимоги містять і апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, виступи в судових дебатах обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали свої апеляційні скарги та просили пом`якшити призначене судом покарання, застосувавши вимоги ст.ст. 75, 76 КК України; прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора (зі змінами) та просив вирок суду в частині призначеного покарання змінити, виключивши вказівку про призначення ОСОБА_7 додаткового покарання позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки обвинувачений такого права не мав; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілих підлягають задоволенню у повному обсязі, а апеляційна скарга прокурора (зі змінами) частковому.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, за обставин, зазначених у вироку, у апеляційних скаргах не оспорюється. Справу розглянуто судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Розглядаючи кримінальне провадження відповідно вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при обранні виду міри покарання вірно врахував те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, щиро кається, має хворобу щитовидної залози, думку потерпілих щодо обрання йому не суворого покарання.

Разом з тим, врахувавши, що вчинений ОСОБА_7 злочин є тяжким, його суспільну небезпечність та з метою недопустимості порушень закону в майбутньому, суд першої інстанції вважав, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами і неможливим застосування ст. 75 КК України.

В цій частині вироку колегія суддів не може погодитись з висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, що і підтвердили в суді апеляційної інстанції потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачений та загиблі хлопці були друзями з дитинства, в дружніх стосунках до сьогодні знаходяться і вони батьки, як загиблих, так і обвинуваченого. Будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого потерпілі не мають, просили суд апеляційної інстанції не позбавляти ОСОБА_7 волі.

Колегія суддів, окрім обставин, що характеризують особу ОСОБА_7 , зазначених судом першої інстанції у вироку, враховує і молодий вік обвинуваченого, якому на момент вчинення правопорушення виповнилося лише 18 років, а також те, що вчинений ОСОБА_7 злочин, хоча згідно ст. 12 КК України і є тяжким, як зазначено у вироку, проте вчинений з необережності.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 лише в умовах реального позбавлення волі суперечить фактичним обставинам кримінального провадження, доводам апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілих, а тому колегія суддів вважає його помилковим.

На переконання судової колегії необхідним і достатнім покаранням для ОСОБА_7 буде покарання у виді та межах, визначених судом першої інстанції, але із застосуванням положень ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком на максимальний термін - три роки та з покладенням обов`язків, передбачених п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України, що забезпечить контроль за належною поведінкою засудженого та буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Також колегія суддів вважає обґрунтованими доводи зміненої апеляційної скарги прокурора в частині неправильності вироку суду першої інстанції щодо призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2015р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» призначення покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами особі, яка взагалі не мала права керувати транспортним засобом, є неможливим.

Згідно довідки Територіального Сервісного Центру №0541 МВС України у Вінницькій області №31/2-3174 від 14.04.2016 року ОСОБА_7 посвідчення водія не отримував, серед позбавлених права керування транспортними засобами не значиться.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 не міг бути позбавлений прав керування транспортними засобами, оскільки їх ніколи не отримував, а тому і в частині призначення додаткового покарання вирок підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 (зі змінами) задовольнити частково.

Вирок Калинівського районного суду від 01 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно до вимог п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
Згідно з оригіналом: