АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2
- ОСОБА_3
при секретарі судового засідання - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року,
за участю сторін судового провадження
прокурора - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7
засудженого - ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 25 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про вирішення питання про сумніви і суперечності в частині обчислення строку покарання під час виконання вироку Залізничного районного суду м. Сімферополя від 22 лютого 2001 року.
Як зазначено в ухвалі суду першої інстанції, зі змісту клопотання та обставин, що встановлено в судовому засіданні, убачається, що засуджений по суті порушує питання про неправильне визначення початку строку відбування покарання у вироку Апеляційного суду Автономної республіки Крим суду від 26 січня 2004 року, одночасно ставить питання про неправильне застосування закону - ст.43 КК України під час ухвалення вироку Залізничного районного суду м. Сімферополя від 22 лютого 2001 року, вказує на незаконність вироку та просить усунути допущене на його думку порушення закону. Порушене питання стосується суті вироків суду, в тому числі вироку Апеляційного суду АРК від 26 січня 2004 року, щодо помилки в зарахуванні часу перебування під вартою та повного строку покарання, у зв`язку з чим не може бути вирішене Шевченківським районним судом м. Києва як визначеним місцевим судом першої інстанції. Фактично в своєму клопотанні засуджений порушує питання щодо правильності призначеного покарання за вироком суду, правильності застосування ст. 43 КК України і вирішення клопотання по суті наведених доводів ОСОБА_5 місцевим судом приведе до зміни вироку в частині покарання, що суперечить вимогам Кримінального процесуального закону України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу із доповненнями, в якій просить вирішити в апеляційному провадженні факти порушень кримінального-процесуального права у вироку Залізничного районного суду міста Сімферополя від 22 лютого 2001 року, уточнити початок строку відбування покарання за вироками.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги, засуджений ОСОБА_5 зазначає, що суд першої інстанції невірно виклав обставини справи в ухвалі від 25 квітня 2015 року, не визначив початок обчислення строку у вироку від 22 лютого 2001 року та не усунув помилки кримінального-процесуального порушення, де незаконно застосовано ч.1 ст. 43 КК України (в ред. 1960 р.), оскільки при призначенні покарання за вироком Залізничного районного суду м. Сімферополя від 22 лютого 2001 року суд не врахував, що строк, призначений за вироком Євпаторійського міського суду АР Крим від 20 травня 1998 року повністю відбутий 3 листопада 1999 року, тобто, до вчинення злочину, за який він засуджений вироком від 22 лютого 2001 року.
Також, як вказує апелянт, судом першої інстанції не зазначено, що помилка у вироку від 22 лютого 2001 року при застосуванні ч.1 ст. 43 КК України призвела до порушень при призначенні покарання за сукупності вироків, поглинула час та строк його перебування під вартою в якості підозрюваного та обвинуваченого по іншій кримінальній справі № 8111, по якій 26 січня 2004 року Апеляційним судом АР Крим винесено останній вирок до довічного позбавлення волі, що в свою чергу погіршило правове становище та призвело до помилки з порушенням норм кримінально-процесуального права при призначенні покарання за вироком від 26 січня 2004 року, по якому відбуває покарання.
Також, на думку апелянта, судом першої інстанції не досліджено повністю докази за вироками від 22 лютого 2001 року та 26 січня 2004 року, які взаємопов`язані, зроблені висновки, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, апелянт зазначив, що судом першої інстанції взагалі не розглядалось питання та правові підстави для уточненні початку строку відбування покарання за вироками, а тому висновок, який зазначено в оскаржуваній ухвалі, є передчасним, необґрунтованим та несправедливим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_5 та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, матеріали особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_5 засуджений вироком Євпаторійського міського суду від 20 травня 1998 року за ч. 2 ст. 17, ч. 2 ст. 140, ст.. 102, 42 КК України до 3 років позбавлення волі в ВТК суворого режиму, без конфіскації майна.
Строк покарання обчислюється з 7 лютого 1998 року.
Ухвалою судової колегії з кримінальних справ Верховного суду АР Крим від 16 червня 1998 року вирок залишений без змін (ас. 14-17 т.2).

В подальшому, вироком Залізничного районного суду міста Сімферополя від 22 лютого 2001 року ОСОБА_5 засуджений за злочин, передбачений ч. 2 ст. 193 КК України, який вчинений ним 16 листопада 2000 року, до 2 років 11 місяців позбавлення волі. На підставі ст.. 43 КК України, з урахуванням вироку Євпаторійського міського суду від 20 травня 1998 року, частково приєднано невідбуту частину покарання у виді 1 місяця позбавлення волі, та остаточно призначене покарання у виді 3 років позбавлення волі у ВТК суворого режиму (ас. 21-22 т.2).

Зі змісту клопотання ОСОБА_5 вбачається, що ним оспорюється застосування ст.. 43 КК України під час постановлення вироку Залізничного районного суду міста Сімферополя від 22 лютого 2001 року з посиланням на те, що під час постановлення зазначеного вироку судом не враховано, що постановою Сімферопольського районного суду м. Сімферополя від 1 вересня 1998 року йому скорочений на 1 рік 2 місяці 26 днів строк покарання за вироком Євпаторійського міського суду від 20 травня 1998 року (ас. 18 т. 2), новий злочин, передбачений ст.. 193 КК України, вчинений ним вже після відбуття покарання за попереднім вироком, а тому до нього не могла бути застосована ст.. 43 КК України.

Проте, відповідно до ухвали Судової колегії з кримінальних справ Верховного суду АР Крим від 3 квітня 2001 року аналогічні доводи ОСОБА_5 були предметом перевірки під час апеляційного розгляду його апеляції на вирок Залізничного районного суду міста Сімферополя від 22 лютого 2001 року, вирок залишений без змін (ас. 23-24 т. 2), зазначена ухвала набрала законної сили.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що в клопотанні ОСОБА_5 не зазначені питання, які вирішуються судом в порядку ст.. 537, 539 КПК України та пов`язані з виконанням вироку, а тому ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 25 квітня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про вирішення питання про сумніви і суперечності в частині обчислення строку покарання під час виконання вироку Залізничного районного суду м. Сімферополя від 22 лютого 2001 року, - залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом 3-х місяців до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня оголошення ухвали, засудженим ОСОБА_5 у той же строк з моменту вручення копії ухвали.

____________________________ _____________________________ ___________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3