Справа № 197/570/16-к
Номер провадження № 1-кп/197/83/16

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року. Широківський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Широкое кримінальне провадження № 1-кп/197/83/16 (яке зареєстроване в єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000179 від 15.04.2016 року) , про обвинувачення ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрований АДРЕСА_2 за цієюж адресою , громадянина України , освіта середня , перебуває в цивільному шлюбі , на утриманні нікого не має , судимий 07.09.2015 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 289 КК України до 3 років обмеження волі з зарахуванням у відповідності до ст. 72 КК України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390 ч. 1 КК України, суд , -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи засуджений 07.09.2015 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області за ст.ст. 289 ч.1, 72 КК України до 3 років обмеження волі, та відбуваючи строк покарання у Широківському виправному центрі УДПтС України в Дніпропетровській області № 75, (далі ШВЦ № 75) розташованому у селі Водяне Широківського району Дніпропетровської області, систематично порушує встановлені правила проживання за наступних обставин, встановлених під час досудового слідства :

Так, ОСОБА_4 з 12.10.2015 року, відбуваючи строк покарання у Широківському виправному центрі УДПтС України в Дніпропетровській області № 75, (далі ШВЦ № 75) розташованому у селі Водяне Широківського району Дніпропетровської області, будучи ознайомлений з правилами відбуття покарання у вигляді обмеження волі, які передбачені ст. 56 кримінально-виконавчого кодексу України, п.2 розділу 3 «Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» затверджених наказом міністерства юстиції України № 2186/5 від 29.12.2014 року, 30.10.2015 року, маючи прямий умисел, на систематичне порушення встановлених правил проживання, порушив вимоги режиму утримання, а саме без дозволу працівників адміністрації, самовільно залишив територію житлової зони установи, чим порушив п.3 розділу 3 «Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» затверджених наказом міністерства юстиції України № 2186/5 від 29.12.2014 року (далі - Правила). За вказаним фактом на ОСОБА_4 31.10.2015 року правами начальника ШВЦ №75 накладено стягнення у вигляді поміщення до дисциплінарного ізолятора на 10 діб без вивода на роботу.

Крім того, 19.11.2015 року, ОСОБА_4 будучи засудженим до покарання у виді обмеження волі та попереджений про кримінальну відповідальність за порушення встановлених правил проживання, маючи прямий умисел на систематичне порушення встановлених правил проживання, порушив вимоги режиму утримання, а саме створив конфліктну ситуацію з іншим засудженим, чим порушив п.3 розділу 3 «Правил внутрішнього розпорядку». За вказаним фактом на ОСОБА_4 21.11.2015 року, правами начальника ШВЦ №75 накладено стягнення у вигляді поміщення до дисциплінарного ізолятора на 7 діб без вивода на роботу.

Крім того, 01.12.2015 року, ОСОБА_4 будучи засудженим до покарання у виді обмеження волі та попереджений про кримінальну відповідальність за порушення встановлених правил проживання, маючи прямий умисел на систематичне порушення встановлених правил проживання, порушив вимоги режиму утримання, а саме вживав спиртні напої, чим порушив п.3 розділу 3 «Правил внутрішнього розпорядку». За вказаним фактом на ОСОБА_4 03.12.2015 року, правами начальника ШВЦ №75 накладено стягнення у вигляді поміщення до дисциплінарного ізолятора на 10 діб без вивода на роботу.

Крім того, 24.02.2016 року, ОСОБА_4 будучи засудженим до покарання у виді обмеження волі та попереджений про кримінальну відповідальність за порушення встановлених правил проживання, маючи прямий умисел на систематичне порушення встановлених правил проживання, порушив вимоги режиму утримання зберігав заборонені речовини (спиртні напої), чим порушив п.3 розділу 3 «Правил внутрішнього розпорядку». За вказаним фактом на ОСОБА_4 25.02.2016 року, правами начальника ШВЦ №75 накладено стягнення у вигляді догани.

Крім того, 08.03.2016 року, ОСОБА_4 будучи засудженим до покарання у виді обмеження волі та попереджений про кримінальну відповідальність за порушення встановлених правил проживання, маючи прямий умисел на систематичне порушення встановлених правил проживання, порушив вимоги режиму утримання без дозволу працівників адміністрації, був відсутній в строю на ранковій поіменній перевірці засуджених, чим порушив п. 2 розділу 3 «Правил внутрішнього розпорядку». За вказаним фактом на ОСОБА_4 14.03.2016 року, правами начальника ШВЦ №75 накладено стягнення у вигляді суворої догани.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.390 КК України, тобто систематичного порушення встановлених правил проживання, вчинені особою, засудженою до обмеження волі.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив суду , що суть обвинувачення йому зрозуміла і він повністю визнає себе винним , підтвердивши час , місце , спосіб та інші обставини вчинення ним даного кримінального правопорушення , та від дачі показів відмовився .

Відповідно до ч.4 ст. 349 КПК України , допит обвинуваченого здійснюється обов`язково , крім випадку , якщо він відмовився від давання показань , та випадку , передбаченого статтею 381 цього Кодексу .

Обвинувачений ОСОБА_4 відмовився від давання показань , пославшись що він визнає вину та фактичні обставини вчинення злочину викладених в обвинувальному акті повністю .
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав винуватість у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорювались, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє зазначена особа зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку та розглянув справу відповідно з ч. 3 ст. 349 КПК України , та обмежившись тільки дослідженням матеріалів справи щодо даних особи та що характеризують обвинуваченого.
Таким чином, судовим розглядом у своїй сукупності встановлено винність ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, за ч. 1 ст. 390 КК України, як систематичного порушення встановлених правил проживання, вчинені особою, засудженою до обмеження волі.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання відповідно до ст. ст. 50 , 65-67 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає, щире каяття відповідно до ст. 66 ч.1 п.1 КК України. Обставини, які обтяжують покарання відповідно до ч.1 п.1 ст.67 КК України рецедив злочинів .

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину, відповідно до ст. 12 КК України який віднесений до середньої тяжкості , наслідки які настали, особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває як пояснив та вбачається з вироку, характеризується негативно , вину визнав, у вчиненому розкаявся, злочин скоїв у період відбування покарання , так як судимий вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2015 року за ч.1 ст. 289 , з урахуванням ст. 72 КК України , на 3 роки обмеження волі , покарання не відбув, на шлях виправлення не став, що говорить про його схильність до вчинення злочинів.

Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24.10.2003 р. №7, згідно з цими роз`ясненнями, коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, один з яких вчинений до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70, так і ст.71 КК: спочатку за правилами ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами ч.4 ст.70; потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно за сукупністю вироків.

Суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження інших правопорушень з його боку, є призначення покарання в межах санкції ч.1 ст. 390 КК України у вигляді позбавлення волі та із застосуванням вимог ч.1 ст. 71 КК України призначити покарання за сукупністю вироків , а також правил статті 72 КК України , Правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення , 1. При складанні покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: 1) одному дню позбавлення волі відповідають: б) два дні обмеження волі; . Підстав для застосування ст.ст. 69, 69-1 КК України судом не встановлено. Покарання в виді позбавлення волі є необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_4 та запобігання нових злочинів з його боку відповідно до ч.2 ст. 65 КК України .

Документально підтверджені витрати на залучення експерта відповідно до ч. 2 ст. 124 , ст. 126 КПК України відсутні . Цивільний позов не заявлено. Речові докази відповідно ст. 100 КПК України відсутні .

Вирішуючи питання відповідно до ст. 374 КПК України , рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження , п.9.ч.2 ст. 131 КПК України , щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу, суд враховує, що, знаходячись на свободі, останній може вчинити інші кримінальні правопорушення. Крім того, оскільки суд приймає рішення про призначення ОСОБА_4 реального виду покарання у вигляді позбавлення волі, останній може втекти від суду та органів виконання покарання . Суд вважає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не може запобігти ризикам, передбаченим п. п. 4 , 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, також оцінюючи в сукупності всі обставини передбачені ст. 178 КПК України , у відношенні ОСОБА_4 , а тому йому повинний бути залишений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою , що є необхідним і буде достатнім для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків .

Керуючись ст. ст. 177, 178 , 183 КПК України, керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ :

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України та призначити покарання у вигляді 1 (одного) року 3 (три) місяці позбавлення волі.

У відповідності до ст. 71 КК України , за сукупністю вироків , та ч. 1 п. 1 п.п. б ст. 72 КК України , до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком від 07.09.2015 року Криворіжського районного суду Дніпропетровської області за ст. 289 ч. 1 КК України та остаточну міру покарання визначити 1 (один) рік і 4 (чотири) місяці позбавлення волі .
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (із змінами, внесеним на підставі ЗУ № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»), зарахувати ОСОБА_4 в строк відбутого основного покарання, строк його попереднього ув`язнення з 22.04.2016 року і до дня набрання законної сили вироку суду, із розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з 22.04.2016 року.

Строк тримання під вартою продовжити до набрання законної сили вироку суду.

Відповідно до ст. 392 КПК України , в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу .

Відповідно до ст. 395 КПК України , апеляційна скарга подається: на судові рішення, ухвалені судом першої інстанції, - через суд, який ухвалив судове рішення . Апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана: на вирок або ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру - протягом тридцяти днів з дня їх проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до ст. 376 КПК України , після проголошення вироку головуючий роз`яснює обвинуваченому, захиснику, його законному представнику, потерпілому, його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинуваченому, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, роз`яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1 .