Справа № 463/2639/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/327/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2016 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 від 12.01.2016 року зі змінами від 21.01.2016 року на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 22.12.2016 року у кримінальному провадженні, внесеного у ЄРДР за №40000743 від 15.03.2015 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, непрацюючого, раніше судимого, уродженця м. Новий Розділ Миколаївського Району Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України;

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

встановила:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, та призначено покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки з відбуттям покарання у кримінально виконавчій установі, за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
На підставі ст. 71 КК України частково приєднано ОСОБА_7 невідбуту частину покарання призначену вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 15 червня 2015 року, та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з відбуттям покарання у кримінально виконавчій установі.
Запобіжний захід застосований до ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено без змін тримання під варту.
Вирішено питання щодо судових витрат.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що в ніч з 14 березня 2015 року на 15 березня 2015 року, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, таємно, шляхом віджиму пластикового вікна, проник у квартиру АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_9 , а саме: грошові кошти у сумі 1850 євро, ноутбук торгової марки «Acer», МР3 плеєр торгової марки «Sony», мишку для ноутбука, рюкзак чорного кольору, 2 банківські картки «Приватбанку», чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 55080 гривень. Після вчинення таємного викрадення майна, ОСОБА_7 , непомітно покинув приміщення квартири.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 в ніч з 14 березня 2015 року на 15 березня 2015 року, маючи умисел на незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом та іншими важливими особистими документами, діючи з корисливих мотивів, таємно, шляхом віджиму пластикового вікна, проник у квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_9 , звідки викрав паспорт громадянина України та довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, видані на імя ОСОБА_9 , після чого непомітно покинув приміщення квартири.
В апеляційній скарзі та змінах до неї прокурор просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, та обрати покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання, призначеного цим вироком частково приєднати покарання, призначене за вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 15.06.2015 року, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

У решті прокурор просить вирок залишити без змін.

В обґрунтування мотивів апеляційної скарги покликається на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 невірно застосував положення ст. 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю вироків, вказавши, що ОСОБА_7 слід частково приєднати не відбуту частину покарання призначену вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 15 червня 2015 року, та остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з відбуттям покарання у кримінально виконавчій установі, оскільки обвинувачений вчинив інкриміновані йому злочини до постановлення вирок Миколаївським районним судом Львівської області від 15.06.2015 року, а тому покарання йому слід було призначати на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.
Заслухавши доповідача, думку прокурора та потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу, думку захисника, який заперечив проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження №40000743, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку злочинів відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюється.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Колегією суддів встановлено, що призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до тяжкого злочину та злочину невеликої тяжкості, його особу, а саме те, що він раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_7 раніше судимий вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 15.06.2015 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 вчинив злочини, передбачені ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, в ніч з 14 на 15 березня 2015 року, тобто до ухвалення вироку Миколаївським районним судом Львівської області від 15.06.2015 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Проте, суд першої інстанції при призначенні остаточного покарання ОСОБА_7 помилково застосував положення ст. 71 КК України та призначив покарання за сукупністю вироків, а не злочинів.

Таким чином, з огляду на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду в цій частині підлягає зміні.

Разом з цим, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_7 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Крім того, суд першої інстанції всупереч вимогам абз. 3 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, не вказав у резолютивній частині вироку початок строку відбування покарання, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, у вирок суду слід внести уточнення та вважати початком строку відбування покарання - день обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді взяття під варту, а саме з 14.05.2015 року.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційну скаргу зі змінами заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 22.12.2016 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання, призначеного цим вироком та часткового приєднання покарання, призначеного за вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 15.06.2015 року, у виді позбавлення волі на строк 5 років, у відповідності до ст.70 ч.4 КК України.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня його затримання, а саме з 23.04.2015 року.

Відповідно до ст. 72 КК України, ОСОБА_7 у строк покарання, зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 23.04.2015 року по 25.03.2016 року.
Вирок суду набирає законної сили з моменту проголошення та на нього може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4