Ухвала іменем україни 02 червня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005422, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 грудня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
який визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

встановив:

у касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 висуває вимогу про зміну судових рішень щодо засудженого ОСОБА_6 , зарахування в строк покарання попереднє ув`язнення останнього, що, за твердженням захисника, не було зроблено судом першої інстанції і не виправлено судом апеляційної інстанції з огляду на норму ст. 72 КК України у редакції Закону України №838-VIIIвід 26 листопада 2015 року.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015року ОСОБА_6 , який раніше засудженим до покарання у виді позбавлення волі:
- 24 вересня 1993 року за ч. 2 ст. 206, ч. 3 ст. 206, ч. 3 ст. 117, ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року) на строк 8 років;
- 22 квітня 2003 року за ч. 2 ст. 185 КК України на строк 2 роки;
- 07 вересня 2004 року за ч. 1 ст. 309 КК України на строк 2 роки;
- 15 жовтня 2006 року за ч. 2 ст. 309 КК України на строк 2 роки 6 місяців;
- 31 березня 2009 року за ч. 1 ст. 121 КК України на строк 5 років;
визнано винуватими у пред`явленому обвинуваченні та засуджено:
за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, а на підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 9 років.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 грудня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який не підтримав касаційну скаргу та просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без зміни, перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів за таких обставин.
04 червня 2015 року близько 06:40 год., ОСОБА_6 , перебуваючи на пішохідній доріжці біля будинку № 31-а по вул. Генерала Наумова в м. Києві, випадково побачивши раніше незнайомого ОСОБА_8 , який рухався назустріч, дістав складний ніж та з корисливих мотивів із метою подолання можливого опору потерпілого, наніс йому один удар ножем у спину, завдавши легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Після цього, утримуючи ніж, погрожуючи ОСОБА_8 застосуванням насильства, небезпечного для його життя та здоров`я, ОСОБА_6 вимагав передачі наявних в потерпілого цінностей. Сприйнявши погрози ОСОБА_6 як реальну загрозу своєму життю, ОСОБА_8 віддав йому своє майно на загальну суму 210 грн.
Того ж дня приблизно о 07:00 год. ОСОБА_6 , вчинивши розбій та маючи судимість за вчинення крадіжки, діючи з корисливих мотивів, перебуваючи поблизу зупинки громадського транспорту, розташованої біля будинку № 5/21 по вул. Підлісній у м. Києві, побачив раніше незнайомого ОСОБА_9 , 1943 року народження, у якого попросив мобільний телефон «Нокіа-3110» нібито для здійснення термінового дзвінка. Не усвідомлюючи дійсні наміри ОСОБА_6 , ОСОБА_9 почав здійснювати набір номерів на прохання останнього, у цей момент ОСОБА_6 забрав із рук потерпілого телефон та пішов геть. На прохання потерпілого ОСОБА_9 повернути належний йому телефон ОСОБА_6 відмовився і намагався залишити місце злочину, відкрито заволодівши чужим майном на загальну суму 210 грн.

Відповідно до вимог ст. 433 КПК України касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у тій частині, в якій вони були оскаржені.
Правильність встановлення фактичних обставин провадження, доведеність винуватості та юридична кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України, відповідність призначеного засудженому покарання тяжкості вчинених ним злочинів та даним про його особу, у касаційній скарзі не заперечуються.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили судам постановити законні та обґрунтовані судові рішення, не встановлено.

У касаційній скарзі захисник наголошував на тому, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_6 , не вказав початок строку відбування засудженим покарання, а суд апеляційної інстанції, переглядаючи цей вирок, не виправив помилку місцевого суду та не застосував вимоги ст. 72 КК України у редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838-VIII.
Проте з матеріалів провадження вбачається, що Святошинський районний суд м. Києва, керуючись п. 2 ч. 4 ст. 374, статтями 197, 369-372, 534, 537, 539 КПК України, ухвалою від 16 жовтня 2015 року вирішив питання, що виникло під час виконання вироку Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 , та постановив строк відбування покарання останньому рахувати з 04 червня 2015 року з урахуванням строку його затримання та тримання під вартою. В матеріалах провадження відсутня інформація про оскарження в апеляційному порядку цієї ухвали місцевого суду, постановленої в порядку виконання вироку.
При цьому, оскаржуючи в апеляційному порядку вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 , захисник лише доводив невинуватість обвинуваченого в учиненні злочинів, а суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 404 КПК України розглядав кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги.
З урахуванням того, що у вироку не було зазначено початок строку відбування покарання, а стороною захисту в апеляційному порядку не оскаржувалась ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року, постановлена в порядку виконання вироку, суд апеляційної інстанції не мав процесуальної можливості вирішити питання про застосування ст. 72 КК України у редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838-VIII.
Одночасно так як у касаційній скарзі захисником оскаржуються тільки вирок і ухвала, постановлена судом апеляційної інстанції за результатами перегляду вироку щодо ОСОБА_6 , то підстав для задоволення касаційної скарги захисника не встановлено.
Разом з тим, сторона захисту у порядку п. 13 ст. 537 КПК України, ч. 3 ст. 74, ст. 72 КК України не позбавлена можливості звернутися до місцевого суду за місцем відбування покарання з клопотанням про зарахування судом строку попереднього ув`язнення ОСОБА_6 , засудженого до позбавлення волі, що провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

______________________ ____________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3