Провадження по справі 1-кп/521/613/16
У Х В А Л А
м. Одеса 13 червня 2016 року
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

у підготовчому судовому засіданні у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
Обвинувальний акт надійшов до суду від Одеської місцевої прокуратури № 2 30 травня 2016 року.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав можливим призначити обвинувальний акт до судового розгляду. Обвинувачений та захисник просили повернути обвинувальний акт прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Заслухавши доводи сторін, вивчивши надані матеріали, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Проте, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 в частині формулювання обвинувачення не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Про це ж указав в ухвалі апеляційний суд Одеської області.

Так, пред`явлене особі обвинувачення обов`язково повинно містити викладення місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину. Ці вимоги кореспондують вимогам закону до повідомлення про підозру (п. 6 ч. 1 ст. 277 КПК України) та до вироку суду (п. 2 ч. 1 ст. 374 КПК України).

Однак, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 не відповідає вказаним вимогам закону.

Так, в обвинуваченні зазначено, що ОСОБА_6 за певних (вказаних в обвинуваченні) обставин розпочав наносити потерпілій ОСОБА_8 численні удари кулаками по голові та різним частинам тіла, у тому числі життєво важливим. В результаті тривалих та численних побоїв потерпіла отримала тілесні ушкодження, несумісні з життям, внаслідок чого настала її смерть.

При цьому в обвинувальному акті не сформульовано:

- які саме дії, на думку сторони обвинувачення, є «тривалими та численними побоями»;

- по яким саме частинам тіла потерпілої ОСОБА_6 наносив удари і які з них є життєво важливими;

- які тілесні ушкодження були спричинені потерпілій;

- як довго тривало побиття;

- коли наступила смерть потерпілої.

Тобто, стороною обвинувачення взагалі не сформульована об`єктивна сторона як обов`язкова ознака складу злочину умисного вбивства.

Таким чином, стороною обвинувачення порушено законодавчо визначене положення (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України), що обвинувачення має бути індивідуалізоване і містити передбачені законом відомості щодо конкретних злочинних діянь конкретної особи, в даному випадку обвинуваченого ОСОБА_6 .

Європейській суд з прав людини (пункт 34 Рішення у справі Абрамян проти Росії від 09.10.2008 року) вимагає приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

Покарання особи за злочин, який хоч і був передбачений кодексом, але кваліфікація містила нечіткі формулювання, буде порушенням принципу правової визначеності (Рішення від 06.11.2007 року у справі Степуляк проти Молдови).

Статтею 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забороняється покарання за вчинки, які закон прямо не визначає як злочин.

Вказані в ухвалі недоліки обвинувального акту свідчать про порушення зазначених вимог законодавства стороною обвинувачення та перешкоджають суду всебічно, повно та об`єктивно розглянути кримінальне провадження та унеможливлюють постановлення законного, обґрунтованого і вмотивованого рішення за результатами розгляду.

Суд вважає, що порушення кримінального процесуального закону, допущені стороною обвинувачення при складенні обвинувального акту, є істотними і такими, що тягнуть порушення права ОСОБА_6 на захист від обвинувачення і на справедливий судовий розгляд.

Таким чином, обвинувальний акт має бути повернутим прокурору за підстав його не відповідності вимогам КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 314 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України, прокурору як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом 7 днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3