АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/683/16 Справа № 183/6194/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000919 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2016 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Білорічиця Прилуцького району Чернігівської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисника на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2016 року, яким ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років, вирішено питання щодо речових доказів; захисник просить змінити вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2016 року щодо ОСОБА_9 та кваліфікувати його дії за ч.1 ст.121 КК України, призначивши покарання відповідно до найнижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст.121 КК України.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки дії ОСОБА_9 не правильно кваліфіковані та судом не надано належної оцінки спрямованості умислу ОСОБА_9 з огляду на положення ч.1 ст.15 КК України, відповідно до якої замах на злочин може бути вчинений лише з прямим умислом.
Так, про відсутність умислу у обвинуваченого, направленого на позбавлення життя потерпілої ОСОБА_7 свідчить те, що ОСОБА_9 складним ножем замахнувся у її бік з метою налякати її, в результаті чого наніс їй один удар, не розраховуючи, в яку частину тіла потерпілої удар прийдеться. Ніж не був спеціально пристосований як знаряддя для нанесення тілесних ушкоджень будь-кому. Ніхто не перешкоджав ОСОБА_9 довести свій умисел до кінця у разі його наявності. З урахуванням викладеного, наявність у обвинуваченого прямого умислу на спричинення смерті потерпілої є недоведеним, а тому його дії кваліфіковані неправильно.
В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_9 ставиться питання щодо скасування вироку та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обвинувачений обґрунтовує тим, що винним себе у вчиненні замаху на вбивство з хуліганських мотивів не визнає. Під час досудового розслідування до нього застосовувались недозволені методи.
Не погоджується з тим, що перебував у стані алкогольного сп`яніння, що на курточці були знайдені сліди крові, крім того, вказує, що показання свідків не узгоджуються між собою.
В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений вказує на те, що на ножі не було виявлено слідів крові, відсутня фототаблиця рани потерпілої, фотознімок медичної частини не відповідає дійсності, не було проведено службове розслідування за скаргою обвинуваченого, відсутній відеозапис відтворення події інкримінованого злочину, в показаннях свідків є розбіжності в часі скоєння злочину.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений та його захисник не оспорювали нанесення обвинуваченим одного удару ножем в область шиї потерпілої та просили кваліфікувати його дії за ч.1 ст.121 КК України, призначивши покарання відповідно до найнижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст.121 КК України.
В письмових запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого і його захисника представник потерпілої вказує на те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, оскільки їх вимоги є необґрунтованими. Вирішуючи питання про наявність умислу обвинуваченого на вбивство потерпілої , суд врахував спосіб, знаряддя злочину, те, що удар був нанесений в життєво важливий орган. Будь-який ніж за своїм призначенням є предметом, яким можна спричинити колото-різані поранення та додаткового пристосування для цієї мети не потребує. Також є необґрунтованим посилання обвинуваченого на порушення права на захист, оскільки йому було забезпечено право мати захисника,будь-яких скарг на дії посадових осіб він не подавав.
Потерпіла та її представник в суді апеляційної інстанції просили відмовити у задоволенні вимог за апеляційними скаргами обвинуваченого та захисника та залишити вирок суду першої інстанції без змін.
Під час апеляційного перегляду прокурор просив відмовити в задоволенні вимог за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника та залишити вирок без змін.
За обставин, викладених у вироку, 07 червня 2015 року близько 00.43 години ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився біля одноповерхової будівлі медичної роти, яка розташована на території військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), де у вказаний час на чергуванні знаходилась військовослужбовець медичної роти військової частини НОМЕР_1 медична сестра ОСОБА_7 . Коли ОСОБА_9 подзвонив у вхідні двері приміщення медичної роти, вхідні двері відкрила чергова медична сестра військовослужбовець ОСОБА_7 .
Побачивши військовослужбовця медичної роти ОСОБА_7 , у військовослужбовця ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті без будь-якої на то причини, тобто із хуліганських мотивів, військовослужбовцю медичної роти ОСОБА_7 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя вбивство ОСОБА_7 , 07 червня 2015 року близько 00.44 годин ОСОБА_9 , знаходячись на порозі вхідної двері одноповерхової будівлі медичної роти, діючи умисно, безпричинно, з хуліганських мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, дістав з кишені своїх штанів складний ніж, та, утримуючи його у правій руці, наніс військовослужбовцю медичної роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 один тичковий удар у життєво-важливий орган, а саме у шию спереду. Після вчинення вказаних дій ОСОБА_9 покинув місце вчинення кримінального правопорушення. Однак, свій злочинний умисел на протиправне позбавлення життя ОСОБА_7 . ОСОБА_9 до кінця не довів із причин, які не залежали від його волі, так як смерть ОСОБА_7 не настала у зв`язку із наданням своєчасної медичної допомоги.
В результаті вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_9 потерпілій військовослужбовцю медичної роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи №444/Е від 09.06.2015 року, були спричинені тілесні ушкодження у виді проникаючого у порожнину гортані колото-різаного поранення передньої поверхні шиї, які відносяться за ступенем тяжкості до тяжких, як небезпечні для життя в момент заподіяння.
Тобто, військовослужбовець ОСОБА_9 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення умисного вбивства ОСОБА_7 до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, місцевим судом зроблено на підставі :
-показань потерпілої ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні стверджувала, що перебуваючи у добовому наряді з 06.06.2015 року, обвинувачений о 00-43 годині після того, як вона відчинила двері, нічого не відповівши, наніс їй удар в шию, внаслідок чого вона почала кричати, оскільки бачила, як ОСОБА_9 намагався за нею побігти, на її крик збіглися люди,
-показань свідка ОСОБА_11 , який був 07.06.2015 року у добовому наряді з ОСОБА_7 , та повідомив, що потерпіла забігла до кімнати, трималася за горло, в неї було виявлено рану на шиї; свідка ОСОБА_12 , який в червні 2015 року близько 00-30 години почув крики, до кімнати зайшли люди, де побачили ОСОБА_7 , яка трималася за шию та з неї капала кров; свідка ОСОБА_13 , якому обвинувачений повідомив, що пташка йому сказала, що потрібно вбити, після чого він пішов до медроти та наніс удар медсестрі, куди викинув ніж- не пам`ятає; свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які робили обхід по військовій частині, коли було скоєно злочин щодо медсестри, під час патрулювання вони побачили ОСОБА_9 , на руках у якого були порізи, він намагався покінчити життя самогубством;
-даних протоколу огляду місця події від 07.06.2015-приміщення медичної роти, де на підлозі виявлено 2 плями речовини бурого кольору та одне нашарування речовини бурого кольору на дверях кімнати №7;
-протоколу огляду від 07.06.2015 прилеглої території будівлі медичної роти, де виявлено складний двухпредметний кишеньковий ніж;
-протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.08.2015, в ході проведення якого потерпіла ОСОБА_7 впізнала ОСОБА_9 як особу, яка 07.06.2015 вдарила її ножем у шию;
- висновку експерта №444/Е від 09.06.2015, відповідно до якого при експертизі потерпілої ОСОБА_7 виявлено проникаюче у порожнину гортані колото-різане поранення передньої поверхні шиї, яке відноситься за ступенем тяжкості до тяжких, як небезпечне для життя, заподіяно колюче-ріжучим предметом, можливо ножем, утворилося внаслідок однієї травматичної дії;
-висновком судово-психіатричного експерта№202 від 10.09.2015, відповідно до якого в період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння, ОСОБА_9 міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними,
- висновком експерта- імунолога №306к від 06.07.2015 щодо судово-медичного дослідження зразка крові ОСОБА_9 , висновком експерта - імунолога №320к від 10.07.2015 щодо судово-медичного дослідження зразка крові ОСОБА_7 , висновками експерта-імунолога №1095 від 15.07.2015, №1096 від 15.07.2015 щодо проведення судово-медичної експертизи змивів, вилучених на марлевий тампон з місця події-з поверхні дверей до кімнати №7 та з підлоги коридору біля дверей до їдальні №7, відповідно до яких не виключена можливість походження вказаних слідів саме за рахунок крові потерпілої, але ці сліди можуть бути змішаною кров`ю осіб, і в цьому випадку не можна виключити можливість домішки крові від громадянина ОСОБА_9 , висновком експерта-імунолога №1094 від 16.07.2015 щодо проведення судово-медичної експертизи речей громадянина ОСОБА_9 , відповідно до якого в слідах на куртці з камуфляжної тканини, яка належить ОСОБА_9 , в слідах на його футболці, в слідах на фрагменті виробу із камуфляжної тканини встановлено наявність крові людини, не виключена можливість походження їх за рахунок крові потерпілої ОСОБА_7 , не можна виключити можливість домішки крові в них й від ОСОБА_9 .
Сукупність цих доказів дали суду обґрунтовані підстави визнати, що ОСОБА_9 вчинив закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з хуліганських мотивів за ч.2 ст.15 п.7 ч.2 ст.115 КК України.
Зокрема, місцевий суд дійшов правильного висновку, що доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він не бажав смерті потерпілої, спростовуються обставинами справи, які переконливо свідчать про усвідомлення обвинуваченим суспільно-небезпечного характеру своїх дій, передбачення їх суспільно-небезпечних наслідків і бажання їх настання, а саме: нанесення удару в життєво важливий орган, легковажну поведінку обвинуваченого до і після скоєння злочину, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні на підставі показань потерпілої, свідків, у сукупності з дослідженими матеріалами кримінального провадження.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений не оспорював нанесення ним одного удару ножем в область шиї потерпілої та просив разом зі своїм захисником кваліфікувати його дії за ч.1 ст.121 КК України.
Колегія суддів не погоджується з доводами обвинуваченого та його захисника щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого з огляду на таке.
Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» як умисне вбивство з хуліганських мотивів за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК дії винного кваліфікуються, коли він позбавляє іншу особу життя внаслідок явної неповаги до суспільства, нехтування загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, а так само без будь-якої причини чи з використанням малозначного приводу.
Виходячи із встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи, що не оспорюються учасниками судового провадження, колегія суддів вважає, що характер, спосіб та послідовність дій, вчинених ОСОБА_9 щодо потерпілої, свідчать про те, що він мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілої. Так, безпричинний мотив дій обвинуваченого, спрямований на вбивство, вбачається із показань свідка ОСОБА_13 . Це підтверджується й тим, що обвинувачений взяв із собою та використав таке знаряддя злочину як ніж, застосування якого може призвести до смерті людини, крім того, використав ніж для завдання удару в шию, тобто життєво важливий орган, при цьому наніс удар потерпілій у шию несподівано. Додатково про умисел на вбивство потерпілої свідчить поведінка обвинуваченого після вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, який після того, як потерпіла почала кричати, терміново покинув місце події із знаряддям злочину. Умисел обвинуваченого, направлений на вбивство потерпілої, не був доведений до кінця, оскільки ОСОБА_9 покинув місце події, а смерть потерпілої не настала у зв`язку із наданням своєчасної медичної допомоги, що стало можливим, як вбачається із показань потерпілої, наданих в суді першої інстанції, завдяки тому, що вона почала тікати, кричати, оскільки бачила, як ОСОБА_9 намагався за нею побігти, на її крик збіглися люди. Покази потерпілої про те, що вона кричала та до кімнати прийшли люди, підтвердив свідок ОСОБА_12 , який також надав пояснення щодо невідкладного надання потерпілій медичної допомоги. ОСОБА_9 участі в наданні допомоги потерпілій не приймав, після скоєного намагався вчинити суїцид.
Твердження обвинуваченого про застосування до нього недозволених методів досудового розслідування перевірялись під час апеляційного розгляду та не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовуються постановою про закриття кримінального провадження від 29 червня 2016 року, відповідно до якої кримінальне провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення (т.2, а.к.п.130-132).

Твердження апеляційної скарги обвинуваченого в частині відсутності на ножі клітин з ядрами та мікрочастками тканин людини та щодо відсутньої фототаблиці рани потерпілої, відеозапису відтворення події є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_9 та його захисник в суді апеляційної інстанції не оспорювали нанесення обвинуваченим потерпілій одного удару ножем у шию. Крім того, ці обставини підтверджені дослідженими судом першої інстанції доказами - показаннями потерпілої, свідків, які безпосередньо допитані в суді, документами, що є в матеріалах кримінального провадження.
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на розбіжності в показах свідків щодо часу скоєння злочину, не є слушними, оскільки свідок ОСОБА_12 точної дати не пам`ятає, однак зазначив, що це було в червні 2015 року близько 00.30 години, що узгоджується з показами потерпілої та письмовими матеріалами кримінального провадження, приведені у вироку показання свідка ОСОБА_13 не містять посилання на час вчинення події, а тому розбіжності відсутні, щодо показань свідка ОСОБА_11 щодо дати вчинення злочину- 07.06.2015 року, то вони відповідають встановленим судом обставинам.

Посилання обвинуваченого на невідповідність фотознімку медичної частини дійсності спростовуються протоколом огляду місця події від 07.06.2015 року, в ході якого було вилучено змиви, які були досліджені під час проведення судово-медичних експертиз№1095 від 15.07.2015, №1096 від 15.07.2015, відповідно до висновків яких не виключена можливість походження вказаних слідів саме за рахунок крові потерпілої, але ці сліди можуть бути змішаною кров`ю осіб, і в цьому випадку не можна виключити можливість домішки крові від громадянина ОСОБА_9 , що свідчить про те, що подія відбулась на порозі вхідної двері будівлі медичної роти, зображеної на фототаблиці, яка є додатком до протоколу огляду.
Затримано ОСОБА_9 відповідно до протоколу затримання особи від 08 червня 2015 року, згідно з яким ОСОБА_9 роз`яснено підстави затримання, його права, зі змісту протоколу вбачається, що у затриманого заяви та скарги відсутні, про що є його підпис, даний протокол складено в присутності захисника, що спростовує твердження обвинуваченого щодо його незаконного затримання.
Посилання ОСОБА_9 на те, що під час його першого допиту було порушено право на захист, не заслуговують на увагу, оскільки у вироку приведено показання обвинуваченого, які були надані під час розгляду кримінального провадження в суді та яким надано належну оцінку судом.

Перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину підтверджується медичним актом від 07.06.2015 року, наявним в матеріалах кримінального провадження, що спростовує доводи його апеляційної скарги в цій частині.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено, не вказує на такі порушення і обвинувачений та захисник в своїх апеляційних скаргах.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2016 року залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2016 року залишити без змін.
Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 06 лютого 2016 року по 27 липня 2016 року включно з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4