У Х В А Л А

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів ОСОБА_6 та ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 4 березня 2016 року заяву потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня 2015 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

в с т а н о в и л а:

Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 3 липня 2014 року ОСОБА_3 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 121 Кримінального кодексу України (далі - КК) та частиною четвертою статті 296 КК, і за сукупністю злочинів на підставі статті 70 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Відповідно до статті 49, частини п'ятої статті 74 КК ОСОБА_3 звільнено від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_4 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 122 КК та частиною четвертою статті 296 КК, і за сукупністю злочинів на підставі статті 70 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п'ять) років.

Відповідно до статті 49, частини п'ятої статті 74 КК ОСОБА_4 звільнено від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності.

Цим же вироком вирішено питання по заявлених у справі прокурором і потерпілими цивільних позовах про відшкодування спричиненої злочином матеріальної і моральної шкоди та доля речових доказів і судових витрат у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 2 жовтня 2014 року апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без зміни.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 30 квітня 2015 року касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишила без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без зміни.

Потерпілі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня 2015 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України ( далі - КПК).

У своїй заяві потерпілі стверджують, що суд касаційної інстанції безпідставно погодився з вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 3 липня 2014 року, який залишено без зміни ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 2 жовтня 2014 року щодо кваліфікації дій засуджених ОСОБА_3 - за частиною першою статті 121 КК та ОСОБА_4 - за частиною першою статті 122 КК. Зазначають, що кількість та характер виявлених у потерпілих тілесних ушкоджень, спосіб, механізм та знаряддя їх заподіяння свідчать про наявність умислу на вбивство потерпілих, а отже, на думку останніх, дії засуджених необхідно було кваліфікувати за частиною другою статті 15 та пунктами 5, 7, 12 частини другої статті 115 КК як закінчений замах на умисне вбивство, вчинене з хуліганських мотивів, за попередньою змовою групою осіб і способом, небезпечним для життя багатьох осіб, тобто за більш тяжким злочином, що тягне погіршення становища засуджених.

Ураховуючи наведене, потерпілі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у заяві порушують питання про скасування ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня 2015 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з направленням справи на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

На обґрунтування неоднаковості у правозастосуванні касаційного суду потерпілі посилаються на ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2015 року, 10 грудня 2015 року, 15 грудня 2015 року, 28 грудня 2015 року та 16 лютого 2016 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши заяву та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що передбачені законом підстави для відкриття провадження з перегляду Верховним Судом України судового рішення щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відсутні.

У частині першій статті 447 КПК визначено звичайні (загальні) строки подання заяви про перегляд Верховним Судом України судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 цього Кодексу. Ці строки встановлені законом, за функціональним призначенням є процесуально-правовими і можуть бути відновленні судом. Вони позначають період у часі - три місяці - і вказівку на подію (момент), із якого починається перебіг цього строку - день ухвалення оспореного (оскарженого) або порівнюваного судових рішень, протягом якого учасники процесу (заінтересовані особи) вправі подати заяву про перегляд судового рішення.

У той же час частиною четвертою цієї статті визначено обмеження щодо підстав та загальних строків перегляду Верховним Судом України судових рішень. Ці обмеження стосуються можливості перегляду зазначеним судом виправдувального вироку, ухвали чи постанови про закриття справи, іншого судового рішення судів нижчих інстанцій з метою погіршення становища особи лише упродовж установлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, але не пізніше одного року з дня постановлення такого рішення.

Виходячи з положень цієї норми, допуск заяви про перегляд таких судових рішень до провадження Верховного Суду України та її розгляд ставиться у залежність не від події, з якою пов'язується перегляд судових рішень на загальних підставах (пункт 1 частини першої статті 445 КПК), а від конкретного виду рішень судів нижчої ланки, щодо яких ухвалювалось рішення касаційної інстанції, або від рішення суду касаційної інстанції, яким поліпшено становище особи.

Для перегляду судових рішень, перелік і вид яких міститься у частині четвертій статті 447 КПК, визначальним є дотримання матеріально-правових строків - строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. В органічному, нерозривному взаємозв'язку із цими строками перебуває річний строк, який визначає граничну межу дії строків давності, за якою перегляд судових рішень не допускається.

Строки давності встановлені у законі про кримінальну відповідальність (статті 49, 106 Кримінального кодексу України) і не можуть бути відновлені судом (погашувальні строки).

Обмеження щодо перегляду Верховним Судом України виправдувального вироку, ухвали чи постанови про закриття справи, інших судових рішень з метою погіршити становище засудженого на підставі, передбаченій пунктом 1 частини першої статті 445 КПК, є однією з істотних процесуальних гарантій для осіб, щодо яких ухвалені такі судові рішення; вони спрямовані на забезпечення дії принципу правової визначеності, відповідно до якого реалізація прав людини неможлива без суворого дотримання встановлених законом строків проведення відповідної процесуальної дії.

Обвинувальний вирок щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з яким погодилися суди апеляційної і касаційної інстанцій, постановлений судом нижчої ланки 3 липня 2014 року.

Заяву про перегляд Верховним Судом України ухвали касаційного суду від 30 квітня 2015 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 потерпілі подали 25 лютого 2016 року (вх. № 143/0/37-16 від 1 березня 2016 року).

Хоча потерпілі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у заяві й порушують питання про перегляд рішення суду касаційної інстанції, але фактично ініціюють перегляд вироку суду першої інстанції з метою погіршити становище засуджених осіб. Однак заява подана ними після спливу одного року з дня постановлення вироку, протягом якого закон дозволяє перегляд цього рішення та наступних судових рішень, якими вирок залишено без зміни, і, відповідно, не допускає такого перегляду після його закінчення.

Наведені обставини вказують на існування процесуальних заборон, які унеможливлюють допуск справи до провадження Верховного Суду України, а тому слід відмовити у відкритті провадження за заявою потерпілих про перегляд Верховним Судом України оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до цієї правової позиції Верховним Судом України вже сформовано висновок про наявність такої процесуальної заборони, і цей висновок викладено в постановах у справах №№ 5-18кс12, 5-20кс12, 5-23кс12, 5-24кс12, 5-16кс13, 5-19кс13, 5-151кс15, 5- 330кс15.

На підставі викладеного, керуючись статтями 444, 445, 446, 447, 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити потерпілим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у допуску справи до провадження Верховного Суду України за їх заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня 2015 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7