Ухвала іменем україни 08 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора захисникаОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № від 14 січня 2015 року, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Омськ Російської Федерації, жителя

АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не мав.

За вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 цього Кодексу ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю

1 рік.

Оскаржуваним вироком вирок районного суду в частині призначення покарання скасовано та призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 2

ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

У іншій частині вирок районного суду залишити без зміни.

Згідно із судовими рішеннями ОСОБА_7 визнано винуватим

у тому, що він 13 січня 2015 року приблизно о 14.35 год., керуючи автомобілем «Mersedes-Benz VITO», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом на проїзній частині дворової території будинку

№ 11 на вул. Антонова у м. Києві у напрямку виїзду на проїзну частину, порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3 (б), 10.9 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 .
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід

ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла у лікарні.
У касаційній скарзі прокурор просить змінити оскаржуваний вирок через істотні порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у незастосуванні судом апеляційної інстанції положень ст. 75 КК України.
На касаційну скаргу прокурора захисник засудженого ОСОБА_6 подав заперечення, де стверджує про безпідставність наведених вимог прокурора, оскільки фактично до його підзахисного було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити, захисника, який вважав оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу необхідно задовольнити.
Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як видно з касаційної скарги прокурора, він просить змінити оскаржуваний вирок апеляційного суду та застосувати до засудженого положення ст. 75 КК України, мотивуючи своє рішення тим, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі апеляційних скарг, у жодній з яких не ставилося питання про незаконність чи необґрунтованість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Перевіркою матеріалів провадження було встановлено, що зазначені твердження є обгрунтованими.

Так, згідно з положеннями ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. При цьому, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки у випадку, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Разом з тим, з оскаржуваного вироку вбачається, що суд апеляційної інстанції скасував вирок районного суду в частині призначеного покарання, дійшовши висновку про необхідність призначення засудженому поряд з основним покаранням ще й додаткового покарання у виді позбавлення спеціального права.

При цьому, дійсно у резолютивній частині оскаржуваного вироку апеляційного суду відсутнє посилання на застосування до засудженого положень ст. 75 КК України, а лише зазначено, що в іншій частині вирок районного суду залишено без зміни.

Тобто, суд апеляційної інстанції, ухваливши вирок зазначеного змісту, не застосувавши до засудженого положень ст. 75 КК України, фактично погіршив становище останнього, на що не мав повноважень.

Зазначені факти є істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, які можна усунути шляхом зміни оскаржуваного вироку, застосувавши положення ст. 75 КК України.

Поряд із цим, необхідно відзначити, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що захисник засудженого ОСОБА_7 ОСОБА_6 06 квітня 2016 року звернувся до апеляційного суду із заявою про роз`яснення судового рішення оскаржуваного вироку Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року. У цій заяві він порушував питання щодо неточності цього судового рішення в частині звільнення винного чи відсутності такого звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Розглянувши зазначену заяву Апеляційний суд м. Києва своєю ухвалою від 26 квітня 2016 року роз`яснив, що вирок районного суду щодо ОСОБА_7 в частині застосування до останнього положень ст. 75 КК України було залишено без зміни, тобто фактично засудженого було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Разом з тим, наявність такої ухвали не впливає на законність оскаржуваного вироку, оскільки, як уже зазначалося вище, суд апеляційної інстанції, скасувавши, а не змінивши вирок районного суду в частині призначеного покарання, фактично також скасував застосування ст. 75 КК України, чим погіршив становище засудженого, вийшовши таким чином за межі апеляційних вимог.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, задовольнити.

Вирок Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ст. 76 КК України.

У решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 _______________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3