Справа № 509/2127/15-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2015 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Теплодар Одеської області, громадянина України, українця, освіта середня, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючого, що зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:
23 березня 2015 року, приблизно о 12 годині, знаходячись по АДРЕСА_1 , громадянин ОСОБА_5 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою умисного спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , повалив на землю, та утримуючи сів зверху притиснувши поверхню живота, після чого умисно наніс їй не менше п`яти ударів правою рукою в обличчя. Через деякий час помітивши сторонніх осіб втік з місця вчинення злочину.

Внаслідок вищевказаного діяння ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді: синця лобової області зліва; синця лівої орбіти; синця шиї передньої-бічної поверхні з ліва і з права з переходом на нижню щелепу зліва і справа; синця передньої поверхні живота; крововиливи в слизову оболонку нижньої щелепи справа; закритий перелом виросткового відростка нижньої щелепи справа без зміщення, які згідно висновку судової - медичної експертизи № 105 від 14.04.2015 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Своїми умисними діями, які виразились в умисному нанесенні тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, ОСОБА_6 , скоїв злочин, передбачений ч.1 ст.122 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав повністю і у скоєному ним злочині щиросердо розкаявся, підтвердивши суду, що він дійсно скоїв злочин при вищенаведених фактичних обставинах, які ним не заперечуються.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 правильно розуміє зміст цих обставин, а тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції. При цьому обвинуваченому роз`яснено, що надалі він не матиме права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, відповідно до ст.349 КПК України, судом визнано недоцільним досліджувати докази фактичних обставин справи, які ніким не заперечуються та крім пояснень обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Суд вважає провину обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України повністю доведеною.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ст.122 ч.1 КК України.

Призначення покарання ОСОБА_5 підлягає в межах санкції ст.122 ч.1 КК України.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь важкості скоєного злочину, а у відповідності зі ст.12 КК України скоєний ОСОБА_5 злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Крім того, при призначенні покарання суд враховує особу обвинуваченого:

- раніше обвинувачений ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Також при призначенні покарання суд враховує:

відсутність обставин, що обтяжують покарання (ст.67 КК України),

наявність обставини, що пом`якшує покарання:

- щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину (п.1 ч.1 ст.66 КК України).

З урахуванням наявності обставини, що пом`якшує покарання, особи обвинуваченого, позиції прокурора та потерпілої, які вважають можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, призначаючи покарання у вигляді позбавлення волі, суд вважає за можливим застосування ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбуття покарання з встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили слід залишити особисте зобов`язання.

Речові докази відсутні.

Цивільні позови не заявлені.

Процесуальних витрат у справі немає.

Керуючись ст.ст.349, 370, 373, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України та призначити йому покарання 2 (два) роки позбавлення волі.
У відповідності до ст.ст.75, 76 КК України визнати можливим звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить іншого злочину та виконає покладені на нього зобов`язання не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

Іспитовий строк рахувати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити особисте зобов`язання.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом 30 днів після його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк з дня отримання копії вироку.

Суддя: ОСОБА_1