Дата документу Справа № 336/3557/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/3557/15-к Головуючий в 1 інстанції
№ провадження 11-кп/778/385/16 ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула в м. Запоріжжі у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора прокуратури Шевченківського району м. Запоріжжя ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України,який має неповну середню освіту, неодружений, офіційно не працевлаштований, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

-07 листопада 2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 190 КК України до штрафу в сумі 850 грн., штраф сплачено 21.11.2014 року;

-27 березня 2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік,

визнаний винним у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, шляхом поглинення невідбутого покарання, призначеного вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2015 року, остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки із покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Зараховано в строк відбування покарання тримання під вартою з 19.05.2015 року по 04.12.2015 року.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок таким, що підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. При цьому вказує, що судом безпідставно не врахований рецидив злочину, як обставина, що обтяжує покарання.
Просить вирок скасувати і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.03.2015 року, яким ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік, виконувати самостійно.

В запереченні на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого зазначає, що ні органом досудового слідства, ні судом не встановлені обставини, які у відповідності до ст. 67 КК України обтяжують, призначене судом покарання ОСОБА_7 , на її погляд, відповідає вимогам кримінального закону, у зв`язку з чим просить вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Встановлені судом першої інстанції обставини:

19 березня 2015 року приблизно о 14-00 годині ОСОБА_7 , маючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, знаходячись на зупинці громадського транспорту «Іванова» по вул. 8 Березня, 64 в м. Запоріжжі, підійшов до ОСОБА_10 та, скориставшись необачністю потерпілої, шляхом ривка, лівою рукою вирвав з лівого вуха ОСОБА_10 сережку, яка згідно з висновком експерта НДЕКЦ № 155 від 27.03.2015 р. виготовлена зі сплаву системи золото-мідь-срібло, загальною вагою 2,1919 г., вартість якої згідно висновку експерта НДЕКЦ № 694 від 31.03.2015 р. складає 1384 грн. 47 коп., чим міг спричинити ОСОБА_10 майнового збитку на вищевказану суму.

ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але не довів свій злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки його злочинні дії були припинені свідком ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, який в дебатах та в останньому слові висловив думку щодо законності вироку місцевого суду, пояснення захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Як вбачається зі змісту вироку, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину та кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України. Обґрунтованість цих висновків суду першої інстанції у апеляційному порядку не оскаржуються.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, яке, на думку прокурора, є м`яким і не відповідає вимогам закону, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. Призначаючи розмір покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання, без достатніх до того підстав дійшов до висновку про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції не звернув уваги на точні положення ст. 75 КК України, яка застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави, на які слід послатися у вироку. При вирішенні зазначених питань суд має належним чином досліджувати і оцінювати, мотивувати всі обставини, які мають значення для справи.

Звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд взагалі не мотивував, які саме обставини справи, та дані про особу обвинуваченого дають підстави для ухвалення такого судового рішення.

Крім того, як вбачається з вироку, суд не в повній мірі врахував всі обставини, які впливають на призначення міри покарання.

Так, судом не було належним чином враховано, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих правопорушень, наявність яких не можуть бути враховані як обтяжуюча покарання обставина, однак, вкрай негативно характеризують ОСОБА_7 як особу, крім того, судимість за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2014 року є непогашеною, що свідчить про недостатність покарання без реального відбування.

Разом з тим, не є слушними доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне невизнання судом рецидиву вчинених ОСОБА_7 злочинів як обставини, що обтяжує покарання, оскільки повторність вчинених обвинуваченим злочинів є ознакою злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 186 КК України, за вчинення якого його засуджено, і у відповідності до ч. 4 ст. 67 КК України, не може бути ще раз врахована при призначенні покарання.

За таких обставин, вирок у частині призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, колегія суддів враховує: характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином; обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття; стадію вчинення злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах, визначених санкцією ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2015 року, яким ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік, виконувати самостійно, що узгоджується з рекомендаціями, викладеними у п. 23 постанови Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003р.

Підстав для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів не вбачає.

Таке покарання, у відповідності до ст. 65 КК України, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Між тим, з 24.12.2015 року вступив в дію Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року, відповідно до вимог якого, ч. 5 ст. 72 КК України передбачено зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосоване попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження обвинувачений тримався під вартою з 19 травня 2015 року по 04 грудня 2015 року та знаходився у місці попереднього ув`язнення.

Керуючись ст.ст. 374, 404, 407, 414, 420 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2015 року в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2015 року, яким ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік, виконувати самостійно.

Зарахувати в строк відбутого покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 19 травня 2015 року по 04 грудня 2015 року включно.

У відповідності до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 р. зарахувати в строк відбутого покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 19 травня 2015 року по 04 грудня 2015 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді: 1 2 3