Справа № 748/27/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/546/2016
Категорія - ст.122ч.1КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 червня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000645 від 06 серпня 2015 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 березня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, українця, громадянина України, неодруженого, з неповною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 31 березня 1999 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч.3 ст. 142 КК України в ред. 1960 року до семи років позбавлення волі з конфіскацією майна,

- 06 лютого 2001 року Сарненським районним судом Рівненської області за ст. 183-3 ч.2 , 43 КК України в ред. 1960 року до 4 років 8 міс. позбавлення волі, постановою Бердичівського районного суду від 11 квітня 2002 року ч.2 ст. 183-3 КК України в ред.. 1960 року перекваліфіковано на ст. 391 КК України в ред. 2001 року;

- 17 травня 2006 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст. 185 КК України до п`яти років позбавлення волі, звільненого умовно достроково за постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2010 року на невідбутий строк 03 місяці 10 днів,

- 26 грудня 2011 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 24 лютого 2012 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч.1 ст. 129, ч.4 ст. 70, 72 КК України до 3 років шести місяців позбавлення волі, звільненого 21 серпня 2014 року за ухвалою Перевальського районного суду Луганської області від 13 серпня 2014 року умовно достроково на невідбутий строк 11 місяців 16 днів;

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 березня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу обрано тримання під вартою, взявши його під варту із зали суду. Строк покарання ОСОБА_6 обчислюється з моменту його фактичного затримання.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 27 000 грн. в рахунок спричиненої моральної шкоди та 551 грн. 20 коп. в рахунок сплаченого судового збору, а всього 27 551 грн. 20 коп. В іншій частині у задоволенні цивільного позову відмовити за недоведеністю.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 02 серпня 2015 року близько 20 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_2 та області на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин умисно наніс удар господарськими вилами зверху вниз по голові та два колючі удари по руках потерплого ОСОБА_9 , при цьому спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: колотої рани другого проміжку лівої кисті та відкритого перелому основи проксимальної фаланги третього пальця лівої кисті із зміщенням, забійної рани тильної поверхні лівої кисті та забійної рани лівої тім`яної ділянки голови, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 912 від 04 листопада 2015 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Не погодившись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить винести справедливе рішення та відмовити в задоволенні цивільного позову стосовно спричинення моральної шкоди потерпілому ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 посилається на те, що вирок підлягає скасуванню, оскільки висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що в якості доказів, якими підтверджується його винуватість, суд першої інстанції посилається на показання потерпілого ОСОБА_10 , даними в судовому засіданні, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які різняться між собою, але суд не надав цьому належну оцінку.

Апелянт також наголошує, що він не нападав на потерпілого, а лише захищав себе та свою дружину, яку потерпілий вдарив вилами і в результаті цього, вибиваючи вили з рук потерпілого, він вдарив потерпілого вилами по пальцям, якими він їх тримав.

Як вбачається зі змісту заперечення потерпілого ОСОБА_9 на апеляційну скаргу, останній вважає вирок законним і таким, що не підлягає скасуванню.

В своїх запереченнях прокурор також просить вирок суду залишити без змін, посилаючись на те, що висновки суду відповідають обставинам справи і те що суд прийшов до правильного висновку про винуватість обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, про підтримання апеляційної скарги, пояснення потерпілого ОСОБА_9 , який просив вирок суду залишити без змін, думку прокурора, яка вважала, що підстав для скасування вироку суду не має, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясовних обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Доводи ОСОБА_15 про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи є безпідставними, оскільки вони спростовуються рядом доказів, які визнані судом достовірними і належними.

Зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_9 в судовому засіданні в суді першої інстанції про те, що 01 серпня 2015 року у них з обвинуваченим ОСОБА_6 стався конфлікт, обвинувачений вимагав у нього грошей, кидався з сокирою. 02 серпня 2015 року у вечірній час він підійшов до колодязя, там стояв обвинувачений з хлопцями, потерпілий сказав йому, що так не залишить цю ситуацію. Обвинувачений кинувся на нього з вилами, наніс декілька ударів, потерпілий захищався палкою та вибив вили з рук обвинуваченого. Обвинувачений побіг до себе у двір, взяв інші вила та наніс потерпілому удар зверху вниз по голові, потерпілий рукою закривав голову, тому і пошкодив пальці рук.

Аналогічні показання потерпілий ОСОБА_9 давав і під час проведеного слідчого експерименту 02 жовтня 2015 року (а.к.п.77-79).

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що спочатку потерпілий та обвинувачений обзивали один одного, а потім обвинувачений ОСОБА_6 приніс з двору вила, а потерпілий взяв у себе у дворі палку і розпочалась потасовка. Обвинувачений ударив вилами по голові потерпілого і була кров на голові та на руці.

Показаннями свідка ОСОБА_14 в судовому засідання в суді першої інстанції, про те, що обвинувачений та потерпілий бились вилами, після чого ОСОБА_6 ударив потерпілого зверху вниз вилами по обличчю і на обличчі була кров.

Показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_12 в судовому засіданні в суді першої інстанції про те, що вони бачили кров на обличчі у потерпілого, а ОСОБА_16 бачив ще і пробитий, в крові палець у потерпілого ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_11 , в судовому засіданні в суді першої інстанції зазначила, що почула крики на вулиці та бачила, як потерпілий вихопив вила у обвинуваченого та йшов з ними від двору обвинуваченого, обличчя та рука у нього були в крові.

Свідок ОСОБА_17 , в судовому засіданні в суді першої інстанції показала, що коли вона вийшла на вулицю, то у обвинуваченого і у потерпілого були вили, вони сварились. Вказала, що потерпілий її два рази вдарив держаком вил у бік, від чого вона впала, але обвинувачений ОСОБА_6 не бив після цього потерпілого і взагалі в її присутності ні обвинувачений, ні потерпілий один одному тілесних ушкоджень не наносили.

Об`єктивність показань потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 підтверджується висновком експерта № 912 від 04 листопада 2015 року, згідно якої у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді колотої рани другого міжпальцевого проміжку лівої кисті та відкритого перелому основи проксимальної фаланги третього пальця лівої кисті зі зміщенням, забійної рани тильної поверхні лівої кисті та забійної рани лівої тім`яної ділянки голови, які могли утворитись 02 серпня 2015 року. Забійні рани голови та лівої кисті могли утворитись від дії тупого предмета індивідуальні властивості якого на ушкодженнях не відобразились, за механізмом удару, які як окремо, так і в сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Рана другого міжпальцевого проміжку лівої кисті та відкритий перелом основи проксимальної фаланги третього пальця лівої кисті із зміщенням могли утворитись від дії предмета з колючими властивостями за механізмом удару та відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Вказані ушкодження могли утворитись за обставин, викладених у протоколі допиту потерпілого та проведені слідчого експерименту, а саме внаслідок ударів вилами по голові зверху вниз, по руках колючими ударами., та могли утворитись не менше як від трьох травматичних впливів (а.к.п.86-88).

Твердження обвинуваченого про те, що в ході бійки йому також були спричинені тілесні ушкодження у вигляді пробитого лівого плеча та великого пальця на лівій руці, не впливають на доведеність вини та кваліфікацію його дій щодо потерпілого за ч.1 ст.122 КК України.

Вищенаведені докази спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_6 викладені в апеляційній скарзі та вказують на доведеність вини обвинуваченого до заподіяння ОСОБА_9 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Обставин, які б ставили під сумнів достовірність зібраних у справі доказів чи правильність висновку про винність ОСОБА_6 у злочині, за який його засуджено, також не встановлено.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що він захищав себе та свою співмешканку ОСОБА_17 від дій потерпілого ОСОБА_9 не знаходять свого підтвердження, оскільки в суді першої інстанції свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 вказали, що бачили тілесні ушкодження у потерпілого та кров на його обличчі та ОСОБА_17 не було у цей час на вулиці. Показання свідка ОСОБА_17 також підтверджують, що вона не бачила, як ОСОБА_6 наносив тілесні ушкодження потерпілому. Дані свідчення не узгоджуються з показаннями потерпілого, свідків та навіть з показаннями самого обвинуваченого.

Обговоривши також у судовому засіданні питання щодо доцільності повторного допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , про що надав письмове клопотання обвинувачений, колегія суддів з`ясувала, що ці свідки були належно, детально, безпосередньо, з дотриманням вимог КПК України допитані судом першої інстанції. Їхні покази детально викладені у змісті оскаржуваного вироку, не суперечать одні іншим, є послідовними і зрозумілими.

Відтак, наведене в сукупності спростовує доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , а рішення суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Щодо призначеного ОСОБА_6 покарання, то з матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, а саме, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів. За місцем проживання обвинувачений характеризується негативно, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, має непогашені судимості, вчинений ним злочин віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості, тому суд цілком обґрунтовано призначив реальну міру покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті ч.1 ст. 122 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Стосовно інших доводів, наведених у скарзі, їх апеляційний суд визнає такими, що не впливають на законність, обґрунтованість та відповідність судового рішення фактичним обставинам справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно положень статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів погоджується, що стягнення матеріальної та моральної шкоди в розмірах, вказаних у вироку суду, за наведених вище обставин відповідає засадам виваженості, розумності та справедливості і є достатнім для відшкодування завданої потерпілому шкоди в нинішніх умовах проживання та за встановлених судом обставин справи.

Виходячи з викладеного, усі доводи апелянта має бути визнано неприйнятними, тому оскаржуваний ним вирок слід залишити без зміни.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 березня 2016 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання час перебування під вартою з 17 березня 2016 року по 01 червня 2016 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4