АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/565/16-к Номер провадження 11-кп/786/540/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 185 КК України СТ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження №0000133, № 0000358, № 0000410 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 12 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, який проживає: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:

4.09.2014 Київським районним судом м. Полтава за ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 353, ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки,

визнано винуватим та призначено покарання за:

- ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Полтава від 4.09.2014 і за сукупністю вироків ОСОБА_7 остаточно визначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Зазначено, що строк покарання ОСОБА_7 необхідно рахувати з часу затримання, тобто з 26.02.2015, зарахувавши в строк відбуття покарання час перебування під вартою, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він у кінці листопада 2015 року, у денний час доби, перебуваючи квартирі АДРЕСА_2 з усного дозволу власника цієї квартири ОСОБА_9 , повторно, таємно з полиці шафи над телевізором викрав золоті вироби, заподіявши матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_9 на загальну суму 3 556 гривень.

9.02.2016, ОСОБА_7 , правомірно, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 повторно, таємно з кухні викрав телевізор марки LG M 1931 з пультом керування, заподіявши матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_10 на загальну суму 700 гривень.

Крім того ОСОБА_7 , 18.02.2016 приблизно 15 години, правомірно, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , повторно відкрито викрав зі спальної кімнати телевізор марки Samsyng Le 26b350flw, заподіявши матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_10 на загальну суму 7000 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, порушення права на захист, яке полягає у невідкриті йому слідчим матеріалів досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, неврахування судом того, що відкритого викрадення майна він не вчиняв і призначення занадто суворого покарання просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченого, який просив пом`якшити йому покарання, захисника, який просив пом`якшити покарання обвинуваченому, прокурора, який заперечив проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.

Згідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з матеріалів провадження, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину встановленого судом за обставин викладених у вироку, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 185 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджуються дослідженими та належно оціненими судом доказами.

Доводи обвинуваченого, що відкритого викрадення майна він не вчиняв, оскільки телевізор марки Samsyng Le 26b350flw вартістю 7 000 гривень належить йому є необґрунтованими.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 6.11.2009 грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи,яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Свідок ОСОБА_10 - мати обвинуваченого у суді першої інстанції стверджувала, що телевізор Samsyng Le 26b350flw вартістю 7 000 гривень їхній сімї подарувала її дочка, яка проживає в Італії. Обвинувачений, який є її сином, 18.02.2016 приблизно 15 години у її присутності вчинив викрадення телевізора марки Samsyng Le 26b350flw вартістю 7000 гривень. Такі показання свідка ОСОБА_10 підтвердила у суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 , пояснивши, що бачила як обвинувачений вибігав з під`їзду будинку з телевізором Samsyng Le, а ОСОБА_10 намагалася його зупинити, але останній не вдалося цього зробити. Підстав недовіряти показанням вказаних свідків у колегії судді немає.

Тобто, дії ОСОБА_7 за злочин вчинений ним 18.02.2016 правильно кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 186 КК України, як повторне відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину; те, що останній неодноразово, а саме вісім разів притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів; особу винуватого, який характеризується посередньо; обставини, що пом`якшують покарання це щире каяття; відсутність обтяжуючих покарання обставин. Разом і з цим було враховано захворювання обвинуваченого, на яке він посилається в апеляційній інстанції, а саме гепатит С.

Обговорюючи призначене покарання колегія суддів також враховує, що злочини ОСОБА_7 вчинив у період іспитового строку.

Таким чином призначене ОСОБА_7 не в максимальних межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України та у мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Твердження обвинуваченого про те, що йому на досудовому розслідуванні не були відкриті матеріали кримінального провадження, спростовуються поясненнями прокурора про те, що обвинуваченому було під час досудового розслідування повідомлено про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів досудового розслідування. Такі пояснення прокурора не заперечував, а навпаки підтвердив у суді апеляційної інстанції сам обвинувачений, додатково пояснивши, що вказаний факт підтверджується розпискою про відкриття йому матеріалів досудового розслідування, яка ним підписана.

Отже, безумовних підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для скасування чи зміни постановленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченим, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтава від 12 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4