Номер провадження: 11-кп/785/1477/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.11.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:
головуючий ОСОБА_2
судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 24.10.2016 року,
встановив:
оскарженою ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .

Захисник в апеляційній скарзі стверджує що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим і необ`єктивним.
Так захисник в апеляційній скарзі посилається на ті обставини, що засуджений ОСОБА_8 відбув визначені в законі 2/3 призначеного покарання, провину свою у вчиненому злочині повністю визнав, за місцем свого мешкання до засудження характеризується позитивно, та не має матеріального позову в зв`язку зі вчиненим ним злочином.
Також захисник в апеляційній скарзі стверджує, що всі ті стягнення, які має засуджений ОСОБА_8 , були накладені на нього вже після відбуття ним 2/3 строку призначеного покарання, що, на думку захисника, свідчить про необ`єктивне та упереджене ставлення до нього адміністрації виправного закладу.
Враховуючи викладене, захисник просить скасувати ухвалу та ухвалити нову, якою умовно-достроково звільнити засудженого ОСОБА_8 від призначеного йому покарання.
Заслухавши прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
В ході апеляційного розгляду встановлено, що оскаржена ухвала відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.
Зокрема, судове рішення, відповідно до вимог ст.370 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
При цьому з ухвали суду вбачається, що воно відповідно до вимог зазначеної правової норми, є обґрунтованим і мотивованим.
Що стосується розгляду апеляційної скарги по суті, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Згідно зі ст. 81 ч. 2, 3 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;
2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі;
3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 засуджений 09.12.2014 року Приморським районним судом м. Одеси за ст. 186 ч.2 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.02.2016 року в строк відбування покарання зарахований строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто 7 місяців та 7 днів.

Апеляційним судом встановлено, що 31.01.2015 року засуджений ОСОБА_8 прибув до виправної колонії УДПтСУ в Одеській області №14 та на час розгляду судом першої інстанції клопотання захисника про застосування до засудженого ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відбув визначені в законі 2/3 строку покарання, призначеного судом.
За період відбування покарання в установі, як вбачається з характеристики, наданої в.о. начальника відділення соціально-виховної та психологічної роботи від 14.04.2016 року, ОСОБА_8 не має заохочень та один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, утримує у чистоті та порядку спальне місце, намагається виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню та благоустрою колонії, приймає участь у роботі самодіяльних організацій, проте не завжди має охайний вигляд, у взаємовідносинах з іншими засудженими допускає конфліктні ситуації, не дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи, не приймає участі у реалізації програми диференційованого виховного впливу та в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не прагне до підвищення загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок. Також в характеристиці зазначено, що 30.03.2016 року комісією установи на підставі ст. 82 КК України були розглянуті матеріали стосовно заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, та засудженому ОСОБА_8 було відмовлено, як такому, що не довів свого виправлення (а.с.4-5)
Згідно з довідкою про стягнення та заохочення засуджений ОСОБА_8 на 14.04.2016 року має два погашених стягнення, та одне не погашене в зв`язку з притягненням до дисциплінарної відповідальності (а.с.6).
З характеристики від 21.09.2016 року, наданої в.о. начальника відділення соціально-психологічної роботи, засуджений ОСОБА_8 характеризується негативно, а саме не приймає участі у реалізації програми диференційованого виховного впливу та в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не прагне до підвищення загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, не працевлаштований, постійно намагається підбурювати інших засуджених до невиконання законних вимог адміністрації установи, з представниками адміністрації установи веде себе не тактовно, намагається спровокувати конфлікти (а.с.14-15).
Крім того, з характеристики вбачається, що 30.03.2016 року комісією установи на підставі ст. 82 КК України були розглянуті матеріали стосовно заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, та засудженому ОСОБА_8 було відмовлено, як такому, що не довів свого виправлення.
10.08.2016 року, згідно зі ст. 81 КК України, комісією установи на були розглянуті матеріали стосовно умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , але йому було відмовлено як такому, що не довів свого виправлення, а 10.08.2016 року засуджений ОСОБА_8 на підставі ст. 101 КВК України був переведений до дільниці посиленого контролю та до дисциплінарної відповідальності у дільниці посиленого контролю притягувався 10 разів (а.с.15).
Згідно з довідкою про стягнення та заохочення засуджений ОСОБА_8 на 21.09.2016 року не мав жодного заохочення, але мав 13 стягнень (а.с.16).
За таких обставин висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до засудженого ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення, є правильним.
Що стосується тверджень захисника в апеляційній скарзі про те, що велика кількість стягнень, які були накладені на засудженого ОСОБА_8 та надання йому негативної характеристики, є свідченням необ`єктивності та упередженого ставлення до ОСОБА_8 з боку адміністрації виправної установи, яке виникло одразу ж після відбуття ним 2/3 покарання та набуття ним права на застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, то наведені твердження, на думку апеляційного суду, є надуманими, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які свідчення, які б об`єктивно підтверджували наведені твердження захисника.
Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання про застосування до засудженого ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, тому не вбачає підстав для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 537,539 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси, від 24 жовтня 2016 року про відмову в задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 без змін.
Ухвала може бути оскаржена у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду
Одеської області
ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4