УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 09 жовтня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 24 грудня 2015 року.

Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 09 жовтня 2015 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Зеленотропинське Голопристанського району Херсонської області, який мешкає у АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 24 грудня 2015 року вирок районного суду щодо ОСОБА_7 змінено.
На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
В іншій частині цей вирок залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 20 квітня 2015 року о 10.35 год., керуючи технічно справним автомобілем М-2140, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по другорядній дорозі (вул. Полякова), порушив вимоги пунктів 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху (під час зміни руху не переконався у тому, що цей маневр буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, не надав перевагу транспортним засобам, які рухалися по головній дорозі вул. 1 Травня), виїхав на перехрестя, де допустив зіткнення з мотоциклом Ява-350 під керуванням потерпілого ОСОБА_8 , в результаті чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження.
У касаційних скаргах:

прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що апеляційний суд, звільняючи ОСОБА_7 від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України, допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а відтак вважає, що призначене засудженому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок м`якості. Вважає, що апеляційний суд належним чином свої висновки не обґрунтував, залишив поза увагою те, що засуджений свою вину не визнав, будь-яких відшкодувань на користь потерпілого не здійснював, не врахував і погіршення стану здоров`я потерпілого, тоді як ті обставини, на які послався апеляційний суд були враховані судом першої інстанції при визначенні конкретного для засудженого покарання;

захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просить скасувати постановлені судові рішення щодо останнього та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що обвинувальний акт у провадженні не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, не містить конкретного формулювання обвинувачення, лише зазначено, що «особа повідомлена про вчинення злочину». Ці порушення не були виправлені судами першої та апеляційної інстанцій, а відтак вважає, що ухвалені на підставі вказаного обвинувального акта стосовно засудженого судові рішення є незаконними. Крім того, заперечує проти задоволення касаційної скарги прокурора, вважаючи її безпідставною

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який просив скасувати ухвалу суду стосовно ОСОБА_7 , з підстав, викладених у касаційній скарзі прокурора, заперечення проти цього засудженого та його захисника, які, в свою чергу, наполягали на скасуванні ухвалених стосовно засудженого судових рішень з підстав, які викладені в касаційній скарзі захисника, перевіривши матеріали провадження та доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги прокурора і захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

Із обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 вбачається, що у ньому наведено усі необхідні дані, передбачені у ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема, виклад фактичних обставин із зазначенням місця вчинення злочину, часу та його способу, а також правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 .
Доводи захисника про відсутність у обвинувальному акті конкретного визначення «особа обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення» не впливає на правильність складання цього акта та його законність.
Підстав для повернення слідчому обвинувального акта відносно ОСОБА_7 у суду першої інстанції не було, а тому суд правильно призначив до розгляду та розглянув кримінальне провадження у межах пред`явленого обвинувальним актом обвинувачення. Вказані доводи були предметом перегляду судом апеляційної інстанції на підставі апеляційної скарги засудженого та його захисника, які апеляційним судом були обґрунтовано залишені без задоволення.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Як видно з матеріалів провадження, суд першої інстанції, обираючи засудженому конкретне покарання, зазначив про відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому цей суд врахував дані про особу ОСОБА_7 (його вік, позитивні характеристики, що той до кримінальної відповідальності раніше не притягувався), а також його суб`єктивне ставлення до вчиненого. І саме остання обставина вплинула на рішення суду про призначення засудженому покарання у виді реального позбавлення волі.
Апеляційний суд, переглядаючи у цій частині вирок, ретельно дослідив дані про особу засудженого, який вчинив злочин з необережності, має позитивні суспільні зв`язки, пенсіонер за віком, працює, проживає разом із дружиною-пенсіонеркою, фактично утримує доньку-студентку, а також врахував і стан його здоров`я.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнив його від відбування основного покарання з випробуванням.
При цьому колегія суддів вважає, що суб`єктивне ставлення засудженого до вчиненого не може бути визнано пріоритетним при визначенні конкретного покарання. Ця обставина має враховуватися у сукупності з іншими.
Що ж до погіршення стану здоров`я потерпілого, який з цивільним позовом до суду не звертався, то останній не позбавлений права відшкодувати понесені у зв`язку із цим витрати у встановленому законом порядку.
А тому доводи касаційної скарги прокурора про те, що передбачена ст. 50 КК України мета покарання щодо ОСОБА_7 може бути досягнута тільки шляхом реального відбуття ним покарання у виді позбавлення волі, не є переконливими.
З огляду на викладене, керуючись статтями 434, 436 КПК України,

колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та прокурора залишити без задоволення, а вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 09 жовтня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 24 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3