АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого - судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретарів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження № 0000666 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_9
обвинуваченого - ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_10
потерпілої - ОСОБА_11

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року, ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання, з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_7 у виді домашнього арешту, до набрання вироком законної сили залишено без зміни.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.
Вважає вирок суду в частині призначеного покарання є незаконним та підлягає скасуванню, через неправильне застосування судом кримінального закону та призначене покарання, яке не відповідає особі засудженого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину.
Посилається на те, що суд не надав належної оцінки тому факту, що ОСОБА_7 вчинив злочин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою обставиною.
Вказує на те, що злочин вчинений ОСОБА_7 є тяжким, окрім того наявна обтяжуюча обставина, і застосування до нього вимог ст. 75 КК України є неможливим, оскільки таке покарання не досягне своєї мети, а саме виправлення обвинуваченого.
Як установлено судом першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 , 03 серпня 2015 року близько 07 год. 53 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, без посвідчення водія, керуючи технічно не справним автомобілем «Вольво 340», транзитний номерний знак НОМЕР_1 , рухався у крайній лівій смузі із наявних двох смуг його напрямку руху по проїзній частині бульвару Верховної Ради, зі сторони вулиці Будівельників, в напрямку проспекту Ю. Гагаріна в м. Києві, зі швидкістю більше 100 км/год., яка перевищувала максимально допустиму швидкість на даному відрізку дороги 60 км/год.
В салоні вказаного автомобіля, крім інших пасажирів, на передньому пасажирському сидінні знаходилася ОСОБА_12 .
В цей час попереду зазначеного автомобіля з крайньої правої у крайню ліву смугу, заднім ходом виїжджав невстановлений досудовим слідством автомобіль, якого ОСОБА_7 об`єктивно спроможний був виявити, однак, із-за перевищення максимально допустимої швидкості на даному відрізку дороги, не встиг зупинити керований ним автомобіль «Вольво 340», та навпроти будинку №26 по бульвару Верховної Ради в м. Києві змінив напрямок руху вліво, не переконавшись що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, наїхав на бордюрний камінь, внаслідок чого автомобіль «Вольво 340» перекинувся на дах та впав на зелену зону бульвару.
Під час руху ОСОБА_7 допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 «б», 2.9 «а», «б», 10.1, 12.1, 12.3, 12.4, 31.4 та 31.4.5 підпункти «а» та «г» ПДР України.
В результаті даної ДТП, пасажир автомобіля «Вольво 340» транзитний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_12 , загинула на місці пригоди.
Порушення ОСОБА_7 зазначених вимог ПДР України заходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.
Заслухавши суддю доповідача, доводи прокурора, про підтримання апеляційної скарги та її задоволення, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, позицію потерпілої, яка просила задовольнити апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, відповідно до положень ст.404 КПК України, не підлягають перевірці апеляційною інстанцією.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 визнав свою вину, а докази у суді першої інстанції досліджувалися в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений, визнали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися. При цьому суд, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясував чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у колегії суддів сумнівів не викликає. Окрім того, у суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив, що визнає свою вину.
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Відповідно до вимог ст.65 КК України та роз`яснення наведених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання в кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд оцінив ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, врахував дані про особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра і нарколога не перебуває, обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття, допомогу суду у встановленні істини по справі, часткове відшкодування потерпілій моральної шкоди та обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, і обґрунтовано призначив покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання, за видом та розміром буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а відтак вимоги прокурора про призначення покарання у виді позбавлення волі на більший термін, є необґрунтованими.
Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд послався на ті ж обставини, що і при призначенні покарання, а відтак доводи прокурора щодо безпідставного звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст.75 КК України при вирішенні питання про можливість виправлення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суду належить врахувати не лише тяжкість злочину, особу винного, а й інші обставини, які дають підстави вважати, що виправлення винної особи буде можливим без реального позбавлення волі.

На думку колегії судді, у провадженні щодо ОСОБА_7 , суд не врахував конкретні обставини справи та дані про особу обвинуваченого, а саме неодноразові порушення ним Правил дорожнього руху України (вчинення ДТП у стані алкогольного сп`яніння, керування технічно несправним автомобілем, без посвідчення водія, перевищення швидкості руху). Зокрема, суд не дав оцінки даним, які характеризують особу ОСОБА_7 , а саме інформацію про розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені за ст. 130 КУпАП, вчинені ОСОБА_7 у 2012 та 2014 роках. За результатом розгляду останньої, 20 червня 2014 року, його позбавлено права керування транспортними засобами строком на один рік, що свідчить про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за відсутності права на керування.
Також, колегією суддів враховується позиція потерпілої сторони, яка підтримала прокурора щодо призначення покарання у виді реального позбавлення волі, посилаючись на те, що після рішення Дніпровського районного суду м. Києва, обвинувачений не мав наміру здійснити свої обов`язки щодо відшкодування шкоди (а.с. 108).
Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання ( п.4 ч.1 ст. 420 КПК України).
За таких обставин, колегія суддів уважає, що у суду першої інстанції, не було підстав для висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування покарання у виді позбавлення волі, а тому вирок суду в частині застосування ст. 75 КК України підлягає скасуванню з постановлення апеляційним судом нового вироку, за яким засуджений має відбувати реально призначене йому за вироком суду першої інстанції покарання.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 слід рахувати з моменту приведення до виконання вироку апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
Вважати ОСОБА_7 засудженим вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.
У решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з дня приведення вироку до виконання.
Вирок апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11кп/796/465/2016 Категорія КК: ч.2 ст. 286

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_13
Доповідач - ОСОБА_1