У Х В А Л А
Іменем України
21 жовтня 2016 року Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 юриста 2 класу ОСОБА_3 , по матеріалам кримінального провадження № 0000307 від 22.09.2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про арешт майна,-

в с т а н о в и в:
19.10.2016 року у провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 юриста 2 класу ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000307 від 22.09.2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України про арешт майна.

В клопотанні прокурор просить: накласти арешт на житловий будинок літ. «А» по АДРЕСА_1 , загальною площею 761,7 кв.м., житловою площею 330 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), який належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що Шевченківським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000307 від 22.09.2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

З метою збереження речового доказу, прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на житловий будинок.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

В судове засідання власник майна не викликався у відповідності до положень ч.2 ст.172 КПК України.

Дослідивши доводи клопотання й додані до нього матеріали, заслухавши пояснення прокурора, суд приходить до висновку про наявність підстав для його задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб..

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Прокурор зазначає, що арешт необхідно накласти на майно, оскільки воно є речовим доказом, а саме: предметом кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У відповідності до вимог ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів (ч.10 ст.170 КПК України).

Як встановлено в судовому засіданні, в провадженні Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000307 від 22.09.2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та клопотання, невстановлені особи, шляхом обману, заволоділи будівлею по АДРЕСА_1 площею 761,7 кв.м. та земельною ділянкою площею 0,0718 га за тією ж адресою.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 17.10.2016 року житловий будинок загальною площею 761,7 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 .

Постановою від 13.10.2016 року прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 , зазначений житловий будинок визнано речовим доказом.

Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що зазначений будинок є речовим доказом у кримінальному провадженні об`єктом злочинного посягання, суд вважає за доцільне задовольнити клопотання прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:
Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 юриста 2 класу ОСОБА_3 по матеріалам кримінального провадження № 0000307 від 22.09.2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на житловий будинок літ. «А» по АДРЕСА_1 , загальною площею 761,7 кв.м., житловою площею 330 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), який належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя: ОСОБА_1