АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №11-кп/796/762/2016 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Суддя - доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційні скарги прокурора, який брав участь у суді першої інстанції ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року, щодо ОСОБА_8 , -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представників ОСОБА_11 : ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0006582 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 1 на підставі невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України.

У клопотанні ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, відмовлено.

Скасовано постанову старшого слідчого СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України у м. Києві ОСОБА_14 від 08.07.2015 року про відмову залучення ОСОБА_11 в якості потерпілого у кримінальному провадженні № 0006582.

Ухвала суду мотивована тим, що в даному обвинувальному акті всупереч ст. 291 КПК України обвинувачення ОСОБА_8 пред`явлено не конкретно: а саме не описано, чи відбулося, зіткнення між автомобілями «SЕАТ СОRDOВА», д.н.з. НОМЕР_1 та «RANGE ROVER», д.н.з. НОМЕР_2 чи іншою перешкодою, а якщо так, то не описано яким чином воно сталося, що на думку суду, є грубим порушенням права обвинуваченого на захист та суперечить практиці Європейського суду з прав людини. Також, не дотримані вимоги п.7 ч.1 ст. 291 КПК України, не зазначені відомості про розмір заподіяної матеріальної шкоди та заявлений цивільний позов, який не долучено до даного акту, не призначено у встановленому ст. 37 КПК України порядку прокурора, для процесуального керівництва досудовим розслідуванням.

Крім того, суд в обґрунтуванні прийнятого рішення зазначає про те, що у матеріалах даного кримінального провадження містяться процесуальні документи (повідомлення від 06.07.2015 року про призначення групи прокурорів, доручення надане старшому слідчому СВ Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_14 на повідомлення сторін кримінального провадження 0006582 про відкриття та надання доступу до його матеріалів), рішення прокурора (постанова від 21.10.2014 року про призначення групи прокурорів), які оформленні без дотримання встановленого законом порядку.

Оскільки даною ДТП ОСОБА_11 була спричинена майнова шкода, суд першої інстанції прийшов до висновку, що скарга цивільного позивача на постанову слідчого від 08.07.2015 року є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а постанова старшого слідчого СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України у м. Києві ОСОБА_14 від 08.07.2015 року про відмову залучення ОСОБА_11 в якості потерпілого скасуванню.

При цьому, зважаючи на те, що злочином нанесені значні збитки цивільному позивачеві та потерпілому ОСОБА_11 і на час проведення підготовчого судового засідання вони не відшкодовані, відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 про закриття даного кримінального провадження, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, та звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.

В апеляційній скарзі, захисник ОСОБА_7 просить ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 22.02.2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Захисник вважає, що ухвала суд є незаконною та необґрунтованою, оскільки вона винесена з порушенням норм кримінально-процесуального закону.

Порушення норм кримінально-процесуального закону (ч. 3 ст. 314 КПК України), на думку сторони захисту полягає в тому, що суд першої інстанції першочергово не розглянув одразу клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, а спочатку вирішив питання відповідності обвинувального акта вимогам КПК України та розглянув скаргу представника цивільного позивача ОСОБА_11 на постанову слідчого про відмову у залученні ОСОБА_11 , як потерпілого.

При цьому, зазначає, що єдиним потерпілим у даній справі є ОСОБА_10 , а ОСОБА_11 не є потерпілим у кримінальному провадженні, з огляду на положення ч. 1 ст. 286 КК України, а тому не відшкодування йому збитків обвинуваченим ОСОБА_8 не є підставою для відмови у закритті кримінального провадження на підставі ст. 46 КК України.

Крім того, вказує що твердження суду про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України недостатні, надумані та не відповідають фактичним обставинам справи.

Захисник звертає увагу колегії суддів на те, що 14.12.2015 року суд апеляційної інстанції скасував ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23.10.2015 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0006582 прокурору для усунення недоліків.

Що стосується мотивування задоволення цивільного позову, який був заявлений представником цивільного позивача, під час досудового слідства та не долучений до обвинувального акта, то вони є безпідставними, так як обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 був переданий до суду 06.10.2015 року, а цивільний позов був заявлений 20.10.2015 року, тобто після надходження обвинувального акту до суду.

В своїй апеляційній скарзі, прокурор Київської місцевої прокуратури № 1 м. Києва ОСОБА_6 просить ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2016 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_8 скасувати, постановити нову ухвалу, якою обвинувальний акт повернути до Голосіївського районного суду м. Києва на новий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.

Прокурор переконаний, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а висновок суду щодо неконкретності пред`явленого обвинувачення суд зробив вийшовши за межі повноважень наданих йому ст. 314 КПК України.

В доводах апеляційної скарги прокурор вказує на порушення судом процесу підготовки до судового розгляду першочерговості розгляду клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 на підставі ст. 46 КК України, розгляд скарги представника цивільного позивача на постанову слідчого про відмову у залученні його, як потерпілого у кримінальному провадженні.

23.03.2016 року на електронну адресу суду та 24.03.2016 року на прийом громадян надійшли аналогічні заперечення представника цивільного позивача ОСОБА_12 подані в інтересах ОСОБА_11 на апеляційні скарги прокурора, який брав участь у суді першої інстанції ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року щодо ОСОБА_8 , які ОСОБА_12 просить залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, а також апеляційну скаргу захисника та просив їх задовольнити, а ухвалу суду скасувати з призначенням новий розгляду в суді першої інстанції; пояснення потерпілого ОСОБА_15 , який повністю підтримав думку прокурора, пояснення захисника та обвинуваченого, які також підтримали як апеляційну скаргу захисника так і апеляційну скаргу прокурора і просили їх задовольнити; пояснення представників ОСОБА_11 - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку про те, що вони підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення:

1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 цього Кодексу;

2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частин першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;

3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу та інші.

З наведеного вбачається, що згідно з п. 2 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п.п. 4-8 ч. 1 та ч. 2 ст. 284 цього Кодексу , а відповідно до вимог п. 3 ч. 3 цієї ж статті КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

При цьому, відповідно до вимог ч.4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути дане клопотання.

Разом з тим, з матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що 22 лютого 2016 року у підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_8 , заявила клопотання про закриття даного кримінального провадження у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим.

Однак, суд першої інстанції не розглянув вказане клопотання невідкладно, а перейшов до вирішення інших питань, передбачених ст. 314 КПК України, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме судом першої інстанції не застосовано закон, який підлягав застосуванню перед вирішенням питання про повернення обвинувального акта.
Таким чином, доводи апеляційних скарг як прокурора так і захисника щодо неправильного застосування судом першої інстанції вимог КПК України є обґрунтованими.

Що стосується питання повернення обвинувального акта, то відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право із стадії підготовчого судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору лише в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.
Пунктами 1 9 частини 2 статті 291 КПК України, визначено перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт. Зокрема, обвинувальний акт повинен обов`язково містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як вбачається з обвинувального акта відносно ОСОБА_8 , в ньому зазначені всі відомості, про які йдеться в ч. 2 ст. 291 КПК України, до обвинувального акту додані документи, передбачені частиною 4 вищезазначеної статті, тому цей процесуальний документ за формою повністю відповідає вимогам діючого законодавства.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд в ухвалі зазначив про неконкретність пред`явленого обвинуваченому ОСОБА_8 обвинувачення, що на думку суду, є грубим порушенням прав обвинуваченого на захист та суперечить практиці Європейського суду з прав людини.
Проте, названі обставини, на думку колегії суддів, не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору, адже суд першої інстанції має право повернути обвинувальний акт прокурору лише з причин невідповідності його процесуальним нормам, і не вправі на даній стадії вирішувати питання правильності формулювання обвинувачення. Тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вказуючи на неконкретність обвинувачення вийшов за межі положень ст. 314 - 317 КПК України, на що вірно вказали в апеляційних скаргах апелянти.

Крім того, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на те, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року уже скасовувалась ухвала суду першої інстанції про повернення обвинувального акта до прокуратури з підстав неконкретності обвинувачення, не зазначення завданої шкоди та не долучення цивільного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 415 КПК України, висновки і мотиви з яких скасовані судові рішення є обов`язковими для першої інстанції при новому судовому розгляді кримінального провадження.

Проте, як вбачається з ухвали суду першої інстанції, вказаних вимог судом не було взято до уваги, адже повторно обвинувальний акт повернуто з названих вище підстав, що є безумовною підставою для скасування ухвали.

Що ж стосується інших порушень, які на думку суду першої інстанції є підставою для повернення обвинувального акта, то колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 291 КПК України, до обвинувального акта при надісланні до суду надається :

1) реєстр матеріалів досудового розслідування;

2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування;

4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного.

Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Проте, з матеріалів провадження вбачається, що суду були надані й інші документи, надання яких не передбачено ст. 291 КПК України, і суд, вийшовши за межі ст. 314 КПК України, вдався до оцінки документів, а саме: повідомлення від 06.07.2015 р. про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні, постанови від 21.10.2014 р. про призначення групи прокурорів та інших процесуальних рішень прокурора, перевірка та оцінка яких можлива лише під час судового розгляду кримінального провадження. Таким чином, підстав для повернення обвинувального акта колегія суддів не вбачає.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, порушивши порядок розгляду питань, зазначених в ст. 314 КПК України, і безпідставно повернувши обвинувальний акт прокурора, допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно з приписами п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у суді першої інстанції ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу підготовчого судового засідання Голосіївського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0006582, щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 1 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_________ ____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4