Справа № 166/1122/14-к Провадження №11-кп/773/269/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 4 ст. 187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 вересня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 120 130 201 700 000 31 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 на вирок Ратнівського районного суду від 30 квітня 2015 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Київ, громадянин України, українець, з середньою спеціальною освітою, непрацюючий, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 13.04.2009 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 396 КК України із застосуванням ст. 69 та ст. 70 КК України на п`ять років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на три роки;
- засудженого за ч. 4 ст. 187 КК України на 9 (дев`ять) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Київ, громадянин України, українець, з неповною середньою освітою, непрацюючий, одружений, на утриманні двох малолітніх дітей 2009 та 2013 років народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає АДРЕСА_3 , раніше судимий :
- 03.03.1999 року Ленінградським районним судом м. Києва за ст. 17 ч. 3 ст. 81, ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 89, ч. 3 ст. 140, ч. 1 ст. 145 КК України (в ред. 1960 року), із застосуванням ст. 42 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна; постановою Богунського районного суду м. Житомира від 05.07.2001 року відповідно до ст. 52 КК України (в ред. 1960 року) умовно достроково звільнений на невідбутий строк 1 рік 4 місяці 17 днів;
- 20.02.2003 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. ч. 3, 4, 5 ст. 185 КК України із застосуванням ст. ст. 70, 71 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна; постановою Білоцерківського міськрайсуду Київської області від 11 липня 2007 року, звільнений від подальшого відбування покарання умовно достроково на невідбуту частину покарання 1 рік 6 місяців 28 діб;
- засудженого за ч. 4 ст. 187 КК України на 9 (дев`ять) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Окладне, Барського району Вінницької області, громадянин України, українець, освіта середньою технічна, одружений, на утриманні троє малолітніх дітей 2001, 2003, 2005 років народження, працюючого слюсарем сантехніком ЖЕД № 3 КА « Управління міським господарством» м. Вешневе, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючий АДРЕСА_5 , раніше не судимий;
- засудженого за ч. 4 ст. 187 КК України на 9 (дев`ять) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 постановлено рахувати з часу приведення вироку до виконання.
Вироком вирішено долю речових доказів, арештованого майна та судових витрат.
Переглядаючи кримінальне провадження апеляційний суд, -
В С Т А Н О В И В:
За вироком суду ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 визнані винними та засуджені за те, що за попередньою змовою групою осіб з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, з метою заволодіння чужим майном, 04.03.2009 року прибули на автомобілі марки «ВАЗ 210994-20», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 до смт. Ратне Волинської області, де близько 3 години ночі розподіливши між собою ролі проникли на територію домоволодіння подружжя потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , розташованого за адресою: АДРЕСА_6 . Обвинувачений ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_7 , маючи при собі мобільну рацію зв`язку залишився неподалік будинку потерпілих ОСОБА_16 та спостерігав за навколишньою обстановкою, щоб в разі виникнення небезпеки повідомити про неї своїх спільників.
В цей час ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, будучи в масках на обличчях та матерчатих рукавичках на руках, використовуючи факт раптовості шляхом розбиття склопакета кухонного вікна проникли у житловий будинок потерпілих, де з метою заволодіння чужим майна вчинили напад на сім`ю ОСОБА_16 , поєднаний із застосуванням насильства небезпечного для життя і здоров`я останніх нанесли ОСОБА_14 гумовими палицями численні удари по життєво важливих органах, внаслідок чого завдали йому легких тілесних ушкоджень, а також погрожуючи вбивством його дружині ОСОБА_15 та їх малолітній доньці, заволоділи майном останніх грошима в сумі 182 000 грн., картками поповнення рахунків мобільних телефонів оператора мобільного зв`язку «Київстар» в кількості 130 штук, вартістю по 25 грн. кожна, на загальну суму 3250 грн., мобільними телефоном марки «Нокіа 6233», сім карткою мобільного оператора Київстар, мобільним телефоном «Соні-Еріксон», трубкою радіотелефону «Панасонік», сумкою чорного кольору з надписом «ZEBRA», що не становить для потерпілих матеріальної цінності, а всього майном на загальну суму 185250 грн., що є в особливо великому розмірі, яким в подальшому розпорядилися на власний розсуд.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що явка з повинною та визнавальні показання у якості свідка щодо даного злочину він дав у період відбування адміністративного арешту по іншій справі та під тиском працівників Києво-Сятошинського райвідділу міліції, а тому ці докази є недопустимі. Під час допиту його у якості свідка фіксування показань проводилось на відеокамеру. Його допит слідчий неодноразово переривав, а у той час на нього чинився тиск. В його квартирі без згоди власника житла та рішення суду був проведений обшук в ході якого вилучено речовий доказ дорожню сумку. Понятих при обшуку також не було. Впізнання сумки з потерпілим ОСОБА_14 слідчим було проведено з грубим порушенням вимог КПК України, а тому усі ці докази є також недопустимі. Обвинувальний вирок щодо нього постановлений на неналежних доказах. Просить вирок скасувати, а провадження закрити за недоведеністю його участі у вчиненні даного злочину.
Адвокат ОСОБА_13 у поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 апеляційній скарзі також вказує, що явка з повинною ОСОБА_8 , вилучення речового доказу дорожньої сумки проведені з грубим порушення вимог КПК України, а тому ці докази є недопустимі. При розгляді справи судом першої інстанції було задоволено клопотання про виклик понятих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які брали участь у огляді квартири ОСОБА_8 , але цих осіб обвинувачення до суду не забезпечило. Суд також безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення експертизи крові ОСОБА_9 , хоча призначення такої експертизи має істотне значення для об`єктивного вирішення справи. Просить вирок скасувати, а його підзахисного ОСОБА_8 виправдати.
Обвинувачений ОСОБА_9 вказує, що визнавальні показання ОСОБА_8 щодо нього дав будучи арештованим за вчинення адміністративного правопорушення та під тиском працівників міліції, а тому показання ОСОБА_8 не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку. Суд першої інстанції доводів ОСОБА_8 про застосування щодо нього тиску належним чином не перевірив і цим обставинам ніякої правової оцінки не дав. Вказує на істотні порушення слідчим ст. 191 КПК України ( в редакції 1960 року) при огляді місця події, домоволодіння ОСОБА_16 . Посилається на те, що речові докази (тампони з речовиною бурого кольору) в ході складання протоколу огляду місця події упаковані не були, тоді як у бюро судово-медличної експертизи ці тампони надійшли упакованими в окремі конверти. Експерт ОСОБА_20 в суді ствердив, що після проведення експертизи усі вісім конвертів були опечатані печаткою Волинського обласного бюро СМЄ, а при проведенні імунологічної експертизи ці ж речові докази надійшли до експертної установи з іншими індентифікуючими надписами, що вказує на розпечатування конвертів та несанкціонованого доступу до них. Суд першої інстанції також ніякої правової оцінки цьому не дав.
Також вказує на те, що він має першу групу крові. При дослідженні крові, яка була вилучена з місця події був виявлений антиген А системи АВО, який може належати лише особам, які мають другу групу крові.
Стороною захисту суду першої інстанції був наданий консультативний висновок відповідно до якого виявлені на місці події сліди крові йому не належать. Про це в судовому засіданні вказував експерт ОСОБА_21 . Але суд першої інстанції вказаним обставинам також правової оцінки не дав. В суді першої інстанції він заявляв клопотання про призначення додаткової судової імунологічної експертизи, але у задоволенні цього клопотання суд необґрунтовано відмовив.
Суд першої інстанції також не дав оцінки висновку експерта № 329 від 21.10.2013 року згідно якого у речових доказах - вилучених з місця події тампонах № 5 і 7 залишків ДНК ОСОБА_9 не виявлено. Цю ж обставину підтвердила у судовому засіданні експерт ОСОБА_22 . Проте у вироку суд послався на висновок експерта № 490 від 04.12.2013 року. Вказана експертиза проводилась на порівняльних висновках експертів, а не за зразками його крові. В судовому засіданні експерт ОСОБА_22 повідомила, що у разі недостовірності висновку № 20-730 від 25.12.2009 року то її висновок є також недостовірним. Цього також суд до уваги не взяв.
Вважає, що зібрані органом досудового розслідування докази є сфабриковані, а вирок постановлений з обвинувальним ухилом. Просить вирок скасувати, а провадження у справі закрити.
Захисник ОСОБА_9 ОСОБА_11 також вказує, що вина її підзахисного не доведена. Зазначає, що згідно висновку експерта на місці події виявлена кров ОСОБА_23 якого до кримінальної відповідальності не притягнуто. Суд першої інстанції у вироку послався на визнавальні показання ОСОБА_8 , тоді як у день дачі ОСОБА_8 показань з ним проводилось відтворення обстановки та обставин подій по іншій по іншій справі, що свідчить про фабрикацію доказів. Також вказує, що огляд квартири ОСОБА_8 в ході якого була вилучена дорожня сумка був проведений без понятих, а тому цей доказ є недопустимий. Оскільки висновки експертів є суперечливими суд першої інстанції безпідставно відмовив у проведенні повторної судово молекулярної експертизи. Просить вирок скасувати, а ОСОБА_9 виправдати.
Обвинувачений ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі вказує, що ОСОБА_8 під впливом працівників міліції обмовив сам себе, його та ОСОБА_9 . Явку з повинною ОСОБА_8 дав будучи затриманим за адміністративне правопорушення та під фізичним тиском працівників міліції, а тому цей доказ є неналежний. Крім цього, ОСОБА_8 такі показання давав без адвоката, що є порушенням права на захист.
Огляд квартири ОСОБА_8 , в ході якого була вилучена дорожня сумка, був проведений без згоди власника і без участі понятих, а тому цей доках є також неналежний. Будь-яких інших доказів його вини у матеріалах провадження немає. Просить вирок скасувати, а його виправдати.
Захисник ОСОБА_10 у поданій в інтересах ОСОБА_7 апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_7 до вчинення злочину непричетний. Вирок суду першої інстанції постановлений з обвинувальним ухилом. Суд першої інстанції не дав аналізу усім зібраним у справі доказам і без наведення мотивів не прийняв до уваги доказів, які вказують на невинуватість ОСОБА_7 . Докази, на які послався суд у вироку лише підтверджують подію злочину, а не вину її підзахисного. Суд також безпідставно не взяв до уваги показання ОСОБА_8 , що визнавальні показання він дав під тиском працівників міліції. Будь-яких інших доказів, які би доводили вину ОСОБА_7 у справі немає. Просить вирок скасувати, а провадження у справі закрити за недоведеністю участі ОСОБА_7 у даному злочині.
Заслухавши суддю - доповідача, який виклав зміст вироку та доводи апеляційних скарг, обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та їх захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , які просили вирок скасувати та призначити новий розгляд суді першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_11 , які просили вирок скасувати, а провадження у справі щодо ОСОБА_9 закрити за недоведеності участі обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, прокурора, який апеляційні скарги заперечив і просив вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та їх захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з пунктами 1 та 2 ст. 22, ст. 93 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, керуючись законом на оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
При розгляді вказаного кримінального провадження та постановленні вироку вказаних вимог Закону суд першої інстанції не дотримався.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в суді першої інстанції вини за ч. 4 ст. 187 КК України не визнали. ОСОБА_8 в суді пояснив, що явку з повинною та визнавальні показання на досудовому слідстві дав під тиском працівників міліції. Ствердив, що розбійного нападу на сім`ю ОСОБА_16 не вчиняв, а ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на досудовому слідстві оговорив.
ОСОБА_9 та ОСОБА_7 також заперечили свою причетність до інкримінованого їм злочину.
При постановленні обвинувального вироку суд першої інстанції в обґрунтування винуватості обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК України поклав ряд наданих стороною обвинувачення доказів, а саме: явки з повинною ОСОБА_8 та ОСОБА_24 , протоколів допиту даних осіб як свідків, які вони дали на досудовому слідстві під час чинності кримінально-процесуального кодексу України в редакції 1960 року, показання потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , показання ряду інших свідків, які вони дали у суді першої інстанції. В основу доведеності вини обвинувачених суд першої інстанції також поклав протокол огляду місця події квартири обвинуваченого ОСОБА_8 , в ході якого була виявлена та вилучена дорожня сумка з надписом « ОСОБА_25 », в якій за показаннями потерпілих ОСОБА_16 містились грошові кошти, якими заволоділи нападники в ході розбійного нападу. Також в основу обвинувального вироку суд першої інстанції поклав висновки судово-медичної експертизи та експертиз речових доказів крові, яка була вилучена органом досудового розслідування в будинку потерпілих ОСОБА_16 при огляді місця події.
Усі зазначені вище докази суд визнав належними, достовірними і допустимими.
Проте суд першої інстанції без наведення у вироку жодних мотивів не прийняв до уваги, не дав правової оцінки та не спростував показання обвинуваченого ОСОБА_8 , які він дав безпосередньо у судовому засіданні щодо того, що явка з повинною та його показання у якості свідка працівникам міліції були дані ним під час відбування адміністративного арешту по іншій справі і ці показання є вимушені та дані ним під фізичним і психологічним тиском працівників міліції. Про ці обставини ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_9 неодноразово вказували у своїх скаргах, які направляли до прокуратури різного рівня, в тому числі і до Генеральної прокуратури України. Хоча суд першої інстанції на вимогу обвинувачених та їх захисників і витребував наглядове провадження з прокуратури Волинської області, в якому містяться неодноразові скарги обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на незаконні дії працівників міліції та на неправильність проведення досудового розслідування але показань обвинувачених щодо вчинення на них тиску належним чином не перевірив, як і не прийняв до уваги, що прокуратурою Волинської області до якої Генеральною прокуратурою України направлялись скарги обвинувачених жодного розслідування по скаргах проведено не було, а процесуальні рішення органів прокуратури з цього приводу на час розгляду провадження судом першої інстанції прийнято не було.
Європейський Суд з прав людини у справі «Вергельський проти України» (рішення від 12 березня 2009 року) та у справі «Яременко проти України» ( рішення від 12 червня 2008 року) зазначив, що у тих випадках, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що особа була піддана поганому поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень у порушення вимог статті 3 Конвенції, це положення, якщо його тлумачити у світлі загального обов`язку держави відповідно до статті 1 Конвенції, вимагає за своїм змістом проведення ефективного офіційного розслідування.
Матеріалів офіційного розслідування за скаргами обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 наглядове провадження не містить.
Надана в судовому засіданні прокурором постанова від 05 вересня 2016 року про закриття кримінального провадження за фактом можливого перевищення працівниками правоохоронних органів при отриманні з`явлення зі зізнанням ОСОБА_8 владних повноважень колегія суддів до уваги не приймає, оскільки з її змісту випливає, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в ході розслідування кримінального провадження допитані не були і наведені ними в скаргах доводи слідчим фактично не перевірялись, що свідчить про формальність проведеної перевірки та винесеної постанови.
Суд першої інстанції також не прийняв до уваги і не дав оцінки та не спростував показання обвинувачених та їх захисників, що огляд квартири обвинуваченого ОСОБА_8 , в ході проведення якого слідчим ОСОБА_26 було вилучено дорожню сумку ( т. 3 а. с. 89 ) проведений з грубим порушенням вимог ст. 190, 191 КПК України ( в редакції закону 1960 року) та без участі понятих, оскільки на вимогу суду сторона обвинувачення осіб, які вказані у протоколі як поняті, для допиту до суду не забезпечила. В свою чергу захист надав суду докази того, що вул. Київське шосе у м. Києві, де згідно протоколу проживає понятий ОСОБА_27 взагалі не має, а понятий ОСОБА_19 за вказаною у протоколі адресою у м. Житомирі не зареєстрований.
В ході судового провадження обвинувачений ОСОБА_9 , заперечуючи свою причетність до вчинення розбійного нападу зазначав, що він має першу групу крові. В підтвердження цього надав суду ксерокопію військового квитка на його прізвище, в якому вказані такі ж дані щодо його групи крови. Стороною захисту суду надано два консультативні висновки експертів з яких вбачається, що вилучена з місця події кров відноситься до групи ІІ (А), тобто другої групи, що виключається походження вилученої з місця події крові від ОСОБА_9 ( т. 5 а.с. 37-52 ). Суд першої інстанції цим обставинам будь-якої оцінки у вироку також не дав і доводів обвинувачених та їх захисників, що вилучена на місце події кров ОСОБА_9 не належить не спростував.
З метою точного встановлення групи крові ОСОБА_9 , а також чи належить ОСОБА_9 вилучена з місця події кров останній заявляв в суді клопотання про призначення додаткової судової імунологічної експертизи. Але суд першої інстанції це клопотання необґрунтовано відхилив, чим наявних у матеріалах провадження розбіжностей у висновках експертів не усунув, тобто допустив істотну неповноту судового розгляду. Колегія суддів вважає, що без усунення цих недоліків розгляд справи є неможливий.
Вказана розбіжність у висновках експертів не була усунута і при допиті у суді першої інстанції експерта ОСОБА_20 , а також спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи доктора медичних наук ОСОБА_21 , який на вимогу адвокатів дав у справі консультативний висновок, згідно якого, вилучена з місця події кров не може належати обвинуваченому ОСОБА_9 . Технічний носій інформації на якому зафіксовано допит в суді першої інстанції експерта ОСОБА_28 через неякісний запис не піддається прослуховуванню, що унеможливлює суд апеляційної інстанції дати оцінку показанням даного експерта.

Суд першої інстанції у вироку також належним чином не спростував доводів обвинуваченого ОСОБА_9 про неналежне пакування органом досудового розслідування вилучених з місця події речових доказів, а також можливого несанкціонованого доступу до цих речових доказів сторонніх осіб після проведення їх дослідження у Волинському обласному бюро судово-медичної експертизи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при оцінці доказів не дотримався положень ст. 94 КПК України, а також не дав оцінки доказам, які були надані суду обвинуваченими та їх захисниками, необґрунтовано та без наведення мотивів відмовив їм у задоволенні ряду клопотань, в тому числі і про призначення та проведення повторної судово імунологічної експертизи, чим допустив істотну неповноту судового розгляду, без усунення якої неможливо ухвали законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення.

Крім цього колегія суддів враховує, що технічний носій інформації на якому знаходиться допит в суді першої інстанції експерта ОСОБА_28 , яка проводила на досудовому слідстві по вилучених з місця події речових доказах судово-імунологічну експертизу та давала висновок про приналежність на них крові обвинуваченого ОСОБА_9 не піддається прослуховуванню, що позбавляє суд апеляційної інстанції дати оцінку показанням даного експерта. Відповідно до п. 7 ст. 412 КПК України відсутність технічного носія звукозапису є безумовною підставною для скасування судового рішення.

Оскільки суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження допустив неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, які перешкодили ухвати законне та обґрунтоване рішення, то вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

При новому розгляді провадження слід усунути виявлену неповноту судового розгляду, кримінальне провадження розглянути у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України, кожному доказу, в тому числі і тим доказам, на які посилаються обвинувачені та їх захисники в апеляційних та касаційних скаргах, дати оцінку відповідно до положень ст. 94 цього Кодексу, а за наслідками розгляду провадження прийняти рішення, яке би відповідало вимогам ст. 370 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. 405, 409, 410, 412, 415 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 задовольнити частково.
Вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 30 квітня 2015 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в Камінь-Каширському районному суді Волинської області.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4