АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №639/3019/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/790/1655/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.81 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 липня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

представника виправної установи ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Жовтневого районного суду Харківської області від 11 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Московського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2013 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений за ч.2 ст.187, ч.2 ст.190, ч.1 ст.353 КК України із застосуванням ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 лютого 2016 року, ОСОБА_7 на підставі ч.5 ст.72 КК України, у строк покарання зарахований строк його попереднього ув`язнення з 19 червня 2007 року по 26 червня 2007 року.

4 квітня 2016 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла заява засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього ст.81 КК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 травня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення, оскільки поведінка засудженого та його ставлення до праці протягом усього періоду відбування покарання не свідчить про його виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу районного суду скасувати та застосувати до нього вимоги ст.81 КК України. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу засуджений посилається на те, що він має 5 заохочень, працює в цеху різноробочим, відповідально відноситься до виконання робіт із благоустрою, провину у вчиненому злочині визнав повністю, у відносинах із адміністрацією та іншими засудженими не конфліктний, що він підтримує зв`язок із родиною та має малолітню доньку. Окрім цього, зазначає, що за вироком суду має цивільний позов, який має намір погасити.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення засудженого, який просив застосувати до нього ст.81 КК України, а також думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу районного суду законною та обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги засудженого, дослідивши матеріали кримінального провадження та особову справу засудженого, колегія суддів прийшла до наступного.

Так, згідно з вимогами ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Сумлінну поведінку слід розуміти, як комплекс зразкового дотримання режиму відбування покарання, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації колонії, відсутність порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці проявляється у поліпшенні кількісних та якісних показників виконуваної робити, підвищення виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержанні охорони праці та техніки безпеки.
У пунктах п.п.2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначено, що прийняття рішення щодо умовно-дострокового звільнення можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, встановлення, що процес виправлення засудженого відбувався протягом всього періоду відбування ним покарання.
Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані та при вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 перевірялись доводи, на які посилається засуджений у своїй апеляційній скарзі.

Як вбачається з характеристики, засуджений хоча і має 4 заохочення, але протягом відбування покарання допускав порушення режиму утримання, у зв`язку з чим має 3 стягнення, які на час розгляду заяви засудженого районним судом були погашені в установленому порядку.

Згідно з попередніми характеристиками ОСОБА_7 , які знаходяться в особовій справі, під час перебування у Рівненському слідчому ізоляторі порушував режим тримання, за що мав 1 стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку, заохочень не мав та негативно характеризувався.

За час перебування у Харківському слідчому ізоляторі режим тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав, та позитивно характеризувався.

Такі обставини узгоджуються викладеним в апеляційній скарзі твердженням про те, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення та дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня в установі.

Районним судом також належно не враховано, що засуджений постійно залучається до виконання робіт із благоустрою установи, приділяє увагу необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів якими користується при виконанні дорученої роботи, вимоги персоналу установи виконує, бере участь у програмі диференційного виховного впливу «Професія».

Судом ретельно перевірялось ставлення ОСОБА_7 до праці, за результатами чого встановлено, що він працевлаштований, до праці ставиться позитивно.

Доводи засудженого про намір відшкодування потерпілим матеріальної шкоди заслуговує на увагу, оскільки з пояснень представника виправної установи наявні у засудженого заробітки не давали можливості погасити наведені суми у зв`язку з не достатком коштів та необхідністю утримання части заробітку на інші потреби.

З пояснень представника виправної установи засуджений під час відбування покарання в Харківські області з 2013 року не має стягнень, зразково ставиться до виконання доручених робіт, позитивно реагує на виховні заходи адміністрації установи, після травня 2016 року отримав чергове заохочення з наведених підстав.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що матеріалами провадження і особової справи засудженого підтверджується можливість звільнення засудженого умовно-достроково на невідбутий строк як особи, яка сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 539 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 травня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання скасувати.

Заяву ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 умовно-достроково на невідбуту частину покарання призначеного йому вироком суду від 26 грудня 2013 року.

Ухвала апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Головуючий
Судді