пр. № 1-кп/759/111/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва в складі колегії суддів:
головуючого судді суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретарі судового засідання -ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000986, відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Зелений Бір, Мурманської обл., Російської Федерації, громадянки України, не заміжньої, пенсіонерки, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.190; ч.4 ст.190 КК України,
сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
обвинувачена ОСОБА_7
потерпілий ОСОБА_12 ,
представник потерпілого ОСОБА_13 ,
потерпілий ОСОБА_14 ,
представник потерпілого ОСОБА_15 ,
В с т а н о в и л а:
ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що в жовтні 2012 року, зловживаючи довірою ОСОБА_14 , шляхом шахрайства заволоділа його майном, зокрема грошовими коштами, які належать ОСОБА_14 в сумі 40 000 доларів США, під приводом передачі їй в борг вказаної суми коштів строком на шість місяців, оскільки в неї не вистачає коштів для здійснення покупки, а її особисті кошти розміщені на депозитному рахунку банку.
Так, реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , в середині жовтня 2012 року, маючи прямий умисел спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, корисливий мотив і мету незаконно збагатитись, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в денний час доби, перебуваючи в приміщені кафе, яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 15, зловживаючи довірою ОСОБА_14 , переконала останнього, у необхідності передати їй грошові кошти в сумі 40 000 доларів США, що в еквіваленті до курсу Національного банку України, станом на 15 жовтня 2012 року, становить 316 000 гривень.
Ввівши в оману ОСОБА_14 щодо дійсності своїх намірів, зловживаючи при цьому довірою останнього, ОСОБА_7 грошові кошти отримані від ОСОБА_14 в борг не повернула, а розпорядилась ними на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_14 матеріальну шкоду в сумі 316 000 гривень.
Окрім цього, ОСОБА_7 , на початку березня 2013 року, повторно, маючи прямий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, корисливий мотив і мету незаконно збагатитись, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ввівши в оману щодо дійсності своїх намірів ОСОБА_12 , запропонувала останньому придбати нерухоме майно, яке належить їй на праві власності, а саме квартиру АДРЕСА_2 , без оформлення договору купівлі-продажу, а на підставі генерального доручення на це помешкання.
Так, реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , 21 березня 2013 року, в денний час доби, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , отримала від ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 250 000 доларів США, що в еквіваленті до курсу Національного банку України станом на 21 березня 2013 року становить 1 998 250 гривень, як оплату за продаж належної їй квартири АДРЕСА_2 . По раніше досягнутій домовленості, ОСОБА_7 , після отримання вищевказаних коштів, оформила генеральну довіреність на ОСОБА_12 , яким уповноважила останнього розпоряджатись належною їй квартирою АДРЕСА_2 .
В подальшому, 11 квітня 2013 року, ОСОБА_7 доводячи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 в сумі 250 000 доларів США, що в еквіваленті до курсу Національного банку України станом на 21 березня 2013 року становить 1 998 250 гривень, припинила дію наданої йому довіреності на право розпорядження належною їй на праві власності квартирою АДРЕСА_2 .
Після скасування вищевказаної довіреності, ОСОБА_7 грошові кошти ОСОБА_12 не повернула, а розпорядилась ними на власний розсуду, чим спричинила останньому матеріальну шкоду в сумі 1 998 250 гривень.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочинів не визнала та суду показала, що познайомилась з ОСОБА_12 через ОСОБА_16 влітку 2012р. ОСОБА_12 знала погано, бачила декілька разів. За порадою ОСОБА_16 продала ОСОБА_12 квартиру по АДРЕСА_4 , за договором переуступки, оскільки на той час не мала правовстановлюючих документів на квартиру. Кому передавались гроші за неї не пам`ятає.
З ОСОБА_16 мала довірительні, приятельські стосунки до 2013р. У грудні 2012р. у неї виникли проблеми особистого характеру, у зв`язку з якими у неї могли відібрати її майно, а тому вона звернулась до ОСОБА_16 , який пообіцяв допомогти, а також порадив переоформити усе належне їй майно. На той час за нею було зареєстровано квартиру АДРЕСА_2 , а також підприємство «Профі-Люкс». За порадою ОСОБА_16 в кінці грудня 2012р. вона передала своє підприємство іншій особі, а в березні 2013р. видала довіреність на продаж квартири з тією метою, що якщо виникнуть проблеми, то квартира буде продана. Загалом наміру продавати квартиру на той час у неї не було, з ОСОБА_12 ніяких умов продажу не обговорювала і правовстановлюючих документів на квартиру йому не передавала. Довіреність на квартиру була видана у нотаріуса на вул.Б.Хмельницького, при цьому також був присутній і Шинальський. Дані ОСОБА_12 нотаріусу надав ОСОБА_16 . Чи був присутній ОСОБА_12 при посвідченні довіреності не пам`ятає. Те, що довіреність не давала право власності ОСОБА_12 на квартиру розуміла. Нотаріус правових наслідків видачі такої довіреності не роз`яснювала.
Коли вона владнала свої проблеми, то 11.04.2013р. вирішила відкликати довіреність на продаж квартири, у зв`язку з чим звернулась до нотаріуса та скасувала її. Нотаріус Рильська повідомляла нотаріуса Куликовську про скасування довіреності. ОСОБА_12 про скасування довіреності не повідомляла Після цього поїхала в офіс до ОСОБА_16 , якому повідомила про скасування довіреності, а також попросила повернути підприємство, яке вона передала Шаргородському. В подальшому вона дізналась, що її підприємство вже належить ОСОБА_12 , а на даний час іншій особі. В травні 2013р. звернулась до правоохоронних органів, повідомивши про дане правопорушення, а також у суд для повернення свого майна, однак на даний час результати розгляду її заяв відсутні. Вважає, що ОСОБА_12 її оговорює. Квартиру по АДРЕСА_5 в подальшому продала. На АДРЕСА_3 ніколи не була і не зустрічалась з ОСОБА_12 , 250 000дол.США у нього не брала. ОСОБА_12 телефонував їй лише з запитаннями відносно «Профі-Люкс».
ОСОБА_14 знає приблизно 7 років. Завжди з ним зустрічалась на святах у сім`ї ОСОБА_17 . Для неї він був поважною людиною. У нього ніколи не брала грошей у борг. Вважає, що він її також оговорює. Зустрічі на вул.Хрещетак з сім`єю ОСОБА_18 не пам`ятає, однак впевнена, що цього не було.
Своїм номером телефону користувалась постійно, в тому числі і в період з жовтня 2012р. по березень 2013р. В березні 2013р. у неї був водій, яким саме автомобілем на той час користувалась не пам`ятає.
Із свідком ОСОБА_19 знайома, неприязних стосунків у неї з ним не було. Впевнена, що його покази неправдиві, оскільки грошей від ОСОБА_12 не отримувала і на АДРЕСА_3 не була.
Колегією суддів в судовому засіданні безпосередньо допитані потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та свідки сторони обвинувачення ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , а також свідок сторони захисту ОСОБА_22 .
Так, потерпілий ОСОБА_12 у судовому засіданні показав, що познайомився з ОСОБА_7 через свого знайомого ОСОБА_16 , який відрекомендував її як хорошу знайому. У 2012р. коли він вирішив купити квартиру, то йому запропонували звернутися до ОСОБА_7 , оскільки вона в той час продавала квартиру. Вона дійсно запропонувала йому квартиру на АДРЕСА_4 , яку він купив шляхом переуступки права вимоги, при цьому обумовлену суму не передавав особисто ОСОБА_7 , а документи на квартиру йому передала стороння особа. На той час він дійсно переживав з приводу такого способу укладення угоди, однак в подальшому було отримано право власності на квартиру і потім у нього не було підстав не довіряти обвинуваченій. На підтвердження даних обставин, потерпілим надано копії документів з даного правочину, який досліджений судом ( том 1 а.с.237, 238).
Приблизно на початку 2013р. він зустрівся з ОСОБА_7 у закладі громадського харчування, де вона запропонувала йому знову купити квартиру на АДРЕСА_5 за 250 000 доларів США. Вона пояснила, що в неї фінансові труднощі і необхідні гроші. Друзі йому пояснили, що це дуже вигідна ціна, оскільки квартира в такому будинку коштувала дорожче. Враховуючи репутацію ОСОБА_23 , те, що він вже купував у неї квартиру, він погодився, але ОСОБА_7 попросила трохи почекати, оскільки їй потрібно було владнати якісь проблеми з документами на квартиру. Він зрозумів, що в цій квартирі проживала ОСОБА_24 , оскільки вона говорила, що необхідно виписати з неї людей, вивезти її речі.
21.03.2013р., приблизно об 11год. зустрілись з ОСОБА_7 на пр.Перемоги, 134 біля салону «Інфініті». ОСОБА_7 під`їхала на своєму автомобілі, вийшла з авто і сіла в автомобіль до нього. Разом з ним був ОСОБА_25 , який на той час працював у прокуратурі, він попросив його бути присутнім, оскільки сума грошей, яку він мав передати ОСОБА_7 була досить великою. У своєму автомобілі він передав обвинуваченій гроші, які були купюрами по 100$, складені у пачки по 10000$, перемотані резинками, вона їх перерахувала пачками. Він сидів за кермом, ОСОБА_19 на передньому пасажирському сидінні, а ОСОБА_7 сіла позаду з правого боку. Після цього поїхали до нотаріуса на вул.Б.Хмельницького, де на його ім`я видали «генеральну» довіреність на квартиру АДРЕСА_2 . Коли прибули до нотаріуса, там був хтось з їх спільних знайомих, можливо і ОСОБА_17 . Строки, коли ОСОБА_7 мала звільнити квартиру не оговорювали. Купував квартиру саме через довіреність тому, що хотів в подальшому її продати за більшу ціну і зекономити на переоформленні. Шинальського знає ще з студентських часів, коли навчались разом з ним на юридичному факультету. У той день свій телефон лишив в іншому автомобілі.
Через 3-4 місяці зустрівся з їх спільними друзями, які повідомили, що у ОСОБА_7 фінансові проблеми. Декілька разів телефонував до ОСОБА_7 , але вона не відповідала. Виникли підозри, тому він звернувся до нотаріуса. Про те, що довіреність скасована дізнався 29.01.2014р., а в подальшому і про продаж квартири. До цього часу у квартиру на АДРЕСА_5 не заїжджав, ключів від неї не мав. Розписку за отримані гроші від обвинуваченої також не вимагав, через те, що довіряв їй, і в неї була дуже хороша репутація серед його знайомих. Документів на квартиру та підтверджуючих право власності ОСОБА_7 не бачив, але те, що йому була видана довіреність у нотаріуса його заспокоїло і він був впевнений, що квартира належить саме ОСОБА_7 . Звернувся до ОСОБА_7 з проханням повернути гроші, але вона ніяк не відреагувала. Спілкувались з обвинуваченою лише в колі спільних друзів, при цьому вона завжди їздила на дорогих автомобілях, чим саме займалась не знає. Які відносини між ОСОБА_17 та ОСОБА_24 не знає.
Потерпілий ОСОБА_14 у судовому засіданні показав, що знає обвинувачену приблизно 12 років, їх познайомив ОСОБА_17 , і вони часто з нею зустрічалися в спільних компаніях. Між ними були гарні відносини, але чим саме займалась обвинувачена йому не відомо, однак вона завжди гарно виглядала, приїздила на дорогих автомобілях.
В 2012р. ОСОБА_7 при їх зустрічі в компанії спільних друзів попросила його позичити їй гроші в сумі 40000дол.США під 5 %., які вона обіцяла повернути до кінця 2014р. Обговоривши таку пропозицію обвинуваченої із своєю дружиною ОСОБА_20 , приблизно 26-27 жовтня 2012р. у кафе в Пасажі на вул.Хрещатик, точну назву якого не пам`ятає, зустрівся з ОСОБА_7 та передав їй 40000дол.США. При передачі грошей була присутня його дружина ОСОБА_20 та їх неповнолітня донька ОСОБА_26 . Коли він запитав про розписку, то ОСОБА_7 відмовилась і сказала, що він може довіряти їй на слово, запевняла, що у будь-якому випадку поверне гроші і він погодився. Крім того вона попросила нікому не говорити про це, особливо їх спільному знайомому ОСОБА_16 . Він так і робив, оскільки довіряв їй та не міг подумати, що виникнуть якісь проблеми.
Протягом певного часу обвинувачена віддавала гроші, всього 26 000 дол.США. Спочатку вона віддавала по 2000дол. особисто, або через офіціанта в кафе. Він приїжджав до м.Києва, повідомляв їй, що він в м.Києві, вони зустрічались, і він забирав гроші. Конктретної дати, коли б він міг забирати гроші кожного місяця не обумовлювали. В листопаді, грудні 2013р. обвинувачена почала віддавати лише по тисячі доларів., при цьому пояснювала це тим, що в неї якісь труднощі, але запевнила, що гроші віддасть і він сподівався на її порядність та їх довірливі відносини. Останній платіж був у грудні 2013р. і згодом друзі сказали, що у ОСОБА_7 проблеми. З січня 2014р., коли він намагався з нею зв`язатись по телефону, то вона не відповідала, йому навіть казали, що вона виїхала з країни. Вперше після цих подій побачив ОСОБА_7 в липні-серпні 2015р. і тоді вона знову запевнила, що віддасть гроші. Позову до ОСОБА_7 поки не подавав, але планує це зробити, оскільки йому нанесена значна матеріальна шкода в розмірі 316000грн., а також і моральна шкода. Із заявою до міліції звернувся тоді, коли дізнався про ситуацію з ОСОБА_12 і те, що він також написав заяву. На даний час ОСОБА_7 не зверталась до нього з пропозиціями повернути гроші або реструктуризувати борг.
Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні показала, що вона є дружиною потерпілого ОСОБА_14 а з ОСОБА_7 вони дружили. Приблизно у вересні 2012р. вона дізналась, що її чоловік ОСОБА_14 , хоче дати позику ОСОБА_7 40 000дол.США. Як чоловік домовлявся з ОСОБА_7 та умови їх договору не знає. Вона була проти того, щоб позичати гроші, оскільки хотіла розпорядитись ними у інший спосіб, особливо їй не подобалось те, що гроші передавались без розписки. Хто був ініціатором того, що гроші передавались без розписки не знає, але як вона зрозуміла ОСОБА_7 не хотіла писати розписку. Приблизно у жовтні 2012р. вона, разом із своїм чоловіком та донькою, зустрілись з ОСОБА_7 та передали їй 40000дол. купюрами по 100доларів, які вона, свідок, особисто перераховувала. В подальшому обвинувачена поступово віддавала гроші, знає це через те, що іноді їздила разом з чоловіком з м.Херсона до м.Києва, забирати ці гроші. Іноді гроші передавала особисто ОСОБА_7 , іноді через офіціантів у кафе. З кінця 2013р. обвинувачена перестала виплачувати гроші і зникла, зв`язку по телефону з нею також не було. Всього ОСОБА_7 повернула 26 000дол. Після того як ОСОБА_7 перестала повертати гроші, вона на зв`язок не виходила.
Свідок ОСОБА_27 у судовому засіданні показав, що 21 березня 2013р. на пр.Перемоги біля автосалону «Інфініті» був присутній при передачі ОСОБА_12 коштів ОСОБА_7 . Потерпілий ОСОБА_12 попросив його підстрахувати, оскільки сума коштів була досить велика 250 000дол.США готівкою. ОСОБА_12 забрав його з роботи на АДРЕСА_6 , в першій половині дня і він виходив через приймальну громадян де час входу чи виходу не фіксується. На той час у нього було три номери телефону, різних операторів, але їх він залишив на роботі, а з собою був один телефон, номер якого не пам`ятає. Гроші передавались в автомобілі ОСОБА_12 . ОСОБА_7 сиділа на задньому пасажирському сидінні. Бачив, що ОСОБА_7 перераховувала гроші, пачками, при цьому сказала, що є вся сума 250 000. З якою метою передавались гроші не знав, а на даний час йому відомо про те, що гроші не повернуті. Після того як передали гроші, вони з ОСОБА_12 поїхали, він його висадив на вул.Б.Хмельницього, біля Київської перепічки. Подробиці цієї зустрічі пам`ятає погано, оскільки пройшло досить багато часу. ОСОБА_16 на той час в Генеральній прокуратурі не працював, і в ніякій залежності від нього він не був. Дружніх стосунків з ОСОБА_16 не має, просто відноситься з повагою до цією особи. ОСОБА_7 знає, оскільки в його службові обов`язки входило зустрічати різні іноземні делегації, і вона також декілька разів зустрічала ці делегації. Обвинувачена на той час виглядала досить поважно, їздила на дорогих автомобілях, однак особистих стосунків з ОСОБА_7 не мав і не має.
Свідок захисту ОСОБА_22 у судовому засіданні показав, що познайомився з ОСОБА_7 у грудні 2012р., у зв`язку з службовими обов`язками. На той час він працював у Адвокатському об`єднанні «Крижанівський і партнери». За усною вказівкою ОСОБА_28 він здійснював охорону ОСОБА_7 , зокрема супроводжував її та перевозив на автомобілі «Мерседес» білого кольору. Чому у ОСОБА_7 виникла необхідність в охороні йому не відомо. День 21.03.2013р. запам`ятав, оскільки напередодні, 20.03.2013р., було вбито ОСОБА_29 - командира його частини, в якій він проходив службу, у зв`язку з чим він планував взяти відгул для того або поїхати до військової частини. Однак ОСОБА_7 сказала, що 21.03.2013р. їй необхідно з`їздити до нотаріуса на вул.Б.Хмельницького. В першій половині дня він приїхав за ОСОБА_7 додому, потім вони поїхали на вул.Червоноармійську, а згодом до нотаріуса на вул.Б.Хмельницького, де вона вийшла, а він чекав в автомобілі. На пр.Перемоги в той день вони не їздили, яким номером телефону користувався на той час не пам`ятає.
Також, колегією суддів безпосередньо досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення і судом встановлено наступне.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 09.10.2008р., квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_7 (том 1 а.с.141, 142).
Колегія суддів згідно положень ст.ст.86, 87 КПК України визнає недопустимими докази, отримані на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва від 30.09.2014 про тимчасовий доступ до речей і документів, а саме протокол тимчасового доступу до речей і документів від 17.10.2014 та додатки до нього ( том.1 а.с.143-152), оскільки вони отримані з порушенням вимог КПК України, а саме дана слідча дія проведена слідчим, якому слідчий суддя не надав дозволу на її проведення.
На підставі ухвали суду від 23.05.2016, та протоколу тимчасового доступу до речей і документів, судом оглянуто оригінал нотаріальної справи, з якої вбачається, що 21.03.2013р., ОСОБА_7 на підставі попередньої усної домовленості уповноважила ОСОБА_12 продати за ціною та на умовах на його розсуд належну їй квартиру АДРЕСА_2 , а також уповноважила ОСОБА_12 бути її повноважним представником в усіх підприємствах, установах, організаціях міста Києва з питання отримання всіх необхідних документів для продажу квартири, з визначенням обсягу прав відповідно до довіреності. Зазначена довіреність була посвідчена ОСОБА_30 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрована в реєстрі за №285 21.03.2013 о 12.23год. ( том 2 а.с.104).
11.04.2013р. ОСОБА_7 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_31 із заявою про скасування довіреності, виданої нею 21.03.2013р. на ім`я ОСОБА_12 , яка зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей за №139 ( том 2 а.с.107), про що приватний нотаріус ОСОБА_32 повідомила приватного нотаріуса ОСОБА_33 ( том 2 а.с.106). Відповідно до заяви, ОСОБА_7 було роз`яснено нотаріусом зміст ст.249 ЦК України про необхідність повідомлення представника про скасування довіреності для запобігання наслідків, передбачених ч.3 цієї ж статті.
Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_2 вбачається, що право власності ОСОБА_7 на зазначену квартиру припинено 25.07.2013 у зв`язку із укладенням договору купівлі-продажу ( том 1 а.с.232-236).
Досліджений в судовому засіданні протокол обшуку від 22.10.2014р., проведений на підставі ухвали слідчого судді від 30.09.2014р., в квартирі АДРЕСА_7 ( належить ОСОБА_34 том 1 а.с.178) за місцем проживання ОСОБА_7 не є належним доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки не містить фактичних даних, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню ( том 1 а.с.157, 160-164).
Стороною захисту надано наступні письмові докази, які також досліджені судом безпосередньо.
Так, відповідно до ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва від 08.05.2015, адвокату ОСОБА_10 надано тимчасовий доступ до документів, які містять дані щодо номерів абонентів НОМЕР_1 ( ОСОБА_7 ), НОМЕР_2 ( ОСОБА_12 ), НОМЕР_3 ( ОСОБА_27 ), їх телефонних з`єднань із зазначенням адреси перебування абонентів із прив`язкою до базових станцій в період з 00.00год.21.03.2013 по 00.00год. 22.03.2013 (том 2 а.с.1-11).
Із роздруківки вбачається, що абонент номеру телефону НОМЕР_1 ( ОСОБА_7 ) на протязі 21.03.2013 мала вхідні, вихідні з`єднання та СМС-повідомлення, а також відсутність з`єднань в період часу з 10:50:53 до 12:31:22. При цьому сторона обвинувачення та потерпілий ОСОБА_12 вказували про те, саме в цей проміжок часу відбулась передача коштів на пр.Перемоги в м.Києві. Сторона захисту посилалась на те, що із дослідженої роздруківки вбачається, що ОСОБА_7 в цей день взагалі не перебувала на пр.Перемоги, 134. Колегія суддів враховує, що відповідно до обвинувального акта, час передачі коштів ОСОБА_12 стороною обвинувачення визначений в «денний час доби». Таким чином, за умови не встановлення часу щодо пред`явленого обвинувачення в частині передачі грошей, колегія суддів не бере до уваги твердження як сторони захисту , так і сторони обвинувачення та визнає даний доказ неналежним, оскільки він не підтверджує обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Із роздруківки телефонних з`єднань номеру абонента НОМЕР_2 ( ОСОБА_12 ), НОМЕР_3 ( ОСОБА_27 ) вбачається, що протягом 21.03.2013 дані абоненти мали вхідні, вихідні та СМС повідомлення протягом дня. При цьому телефон ОСОБА_27 протягом робочого часу працював в районі базової станції, яка охоплює азимут місця розташування його роботи в ГПУ. В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 показав про те, що він залишив свій телефон в іншому автомобілі, а при собі мав другий телефон, при цьому його номер не вказав. Свідок ОСОБА_27 показав про те, що він залишив свій телефон на роботі, а при собі мав інший, номер якого не пам`ятає. Колегія суддів відноситься критично до таких показань свідка ОСОБА_27 , оскільки вони об`єктивно спростовуються наданою стороною захисту роздруківкою телефонних з`єднань його мобільного телефону, з якої вбачаються вхідні та вихідні дзвінки, відправлені СМС повідомлення з приміщення прокуратури в період часу з 10.17 до 13.01. При цьому стороною обвинувачення вказані обставини не спростовані та не встановлено належними та допустимими доказами користування в цей час мобільним телефоном не ОСОБА_27 . Також викликають сумніви і показання потерпілого ОСОБА_12 , а стороною обвинувачення не надано суду доказів про те, хто саме користувався даним номером телефону та в якому автомобілі він перебував, переміщуючись по м.Києву. Крім того, колегія суддів враховує, що із роздруківки телефонних з`єднань 21.03.2013 не вбачається з`єднань між потерпілим ОСОБА_12 та свідком ОСОБА_27 , а також з обвинуваченою, при цьому стороною обвинувачення та потерпілим ОСОБА_12 не надано доказів на підтвердження того, що потерпілий ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_27 мали інші номери мобільних телефонів.
Стороною захисту також зазначалось про те, що свідок ОСОБА_27 , працюючи на різних посадах в Генеральний прокуратурі, перебував у безпосередній службовій залежності від заступника Генерального прокурора ОСОБА_16 , а тому суд не може брати його показання до уваги. Колегія суддів, оцінивши такі доводи, а також дослідивши відповіді Генеральної прокуратури на адвокатські запити ОСОБА_10 (том 1 а.с.241, 248, 249, ) приходить до висновку, що дані обставини не знайшли свого підтвердження, отже відсутні підстави визнавати показання свідка ОСОБА_27 такими, що дані ним з урахуванням службової залежності.
Також, сторона захисту посилалась на те, що із отриманих відповідей на адвокатські запити ( том 2 а.с.13, 115) беззаперечно вбачається, що ОСОБА_21 21.03.2013 протягом робочого часу постійно перебував на своєму робочому місці, і таким чином спростовуються його показання, потерпілого ОСОБА_12 та пред`явлене обвинувачення в частині передачі коштів ОСОБА_12 на пр.Перемоги, 134. Колегія суддів, оцінивши такі доводи, приходить до висновку, що ці дані не можна визнати такими, що беззаперечно доводять обставини, на які посилається сторона захисту. При цьому колегія суддів, враховує, що із роздруківки телефонних дзвінків номеру абонента ОСОБА_19 вбачається, що мали місце телефонні з`єднання період часу 13:01:46 до 13:39:20 в районі дії іншої базової станції, що свідчить про те, що даний абонент в цей період перебував за межами приміщення Генеральної прокуратури, що не відображено у наданих та досліджених відповідях на адвокатські запити.
На підтвердження показань обвинуваченої в тій частині, що потерпілий ОСОБА_12 за підтримки ОСОБА_16 намагається заволодіти її майном, стороною захисту надано низку документів ( заяв ОСОБА_7 до різних інстанцій, копії судових рішень, договорів, витягів), які безпосередньо досліджені судом ( том 2 а.с. 56-58, 59, 63-68, 69-70, 71-73, 74, 117-121, 122, 124-125, 126-130, 131, 132-135, 136, 137, 141-143, 144, 145-149, 150-153, 154, 155-157, 158). Колегія суддів такі твердження сторони захисту не приймає до уваги, оскільки вони свідчать виключно про звернення ОСОБА_7 до різних інстанцій за захистом порушених, на її думку, прав та інтересів, та відсутність жодного рішення суду, яке б набрало законної сили та яким би були встановлені зазначені обставини, тим більше вони не стосуються квартири АДРЕСА_2 . Крім того, відповідно до ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта.
Щодо тверджень сторони захисту про відсутність у потерпілого ОСОБА_14 грошових коштів у розмірі 40000доларів США, отже неспроможність надати таку суму в борг ОСОБА_7 , то колегією суддів досліджені декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру ОСОБА_14 за 2012 та 2013рр., які надані суду на підставі адвокатських запитів ( том 2 а.с.22, 25-35, 36-37, 40-46). Колегія суддів такі твердження сторони захисту не приймає до уваги, оскільки досліджені документи їх спростовують.
Відповідь начальника Святошинського РУ ГУМВС України в м.Києві від 18.05.2015 на адвокатський запит ( том 2 а.с.15, 20), про те, що згідно запису в Журналі обліку 02.09.2014 в приміщенні Святошинського РУГУМВС України в м.Києві перебували ОСОБА_12 та ОСОБА_27 і відсутність реєстрації у даному Журналі ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , обставин, щодо яких пред`явлене обвинувачення не доводить і не спростовує.
В судовому засіданні досліджений договір про надання юридичної допомоги від 24.12.2012, укладений між ОСОБА_7 та Адвокатським об`єднанням «Юридичне бюро «Крижанівський та партнери» ( том 2 а.с.60-62). Обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердила, що дійсно зверталась за юридичною допомогою, але з питань, які не стосувались видачі довіреності на ім`я ОСОБА_12 , а також те, що даним об`єднанням за нею було закріплено працівника ОСОБА_22 , який виконував обов`язки водія та охоронця.
Свідок ОСОБА_16 безпосередньо в судовому засіданні допитаний не був, прибуття даного свідка стороною обвинувачення не було забезпечено (ч. 3 ст. 23 КПК України), незважаючи на те, що суд сприяв в цьому шляхом надіслання повісток про виклик, а у ході судового розгляду прокурор відмовився від його допиту. Сторона захисту наполягала на допиті вказаного свідка, однак також не забезпечила його присутність під час судового розгляду та відмовилась від його допиту.
Таким чином, розглянувши справу в межах пред`явленого обвинувачення, проаналізувавши всі наявні в матеріалах кримінального провадження дані, які на думку сторони обвинувачення та сторони захисту є доказами, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого та прокурора.

У відповідності до ст.22 КПК України одна із засад кримінального провадження змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне одстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатись на один і той самий орган чи службову особу.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Крім того, саме на прокурора та слідчого, відповідно до ч.2 ст.9 КПК України, покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 190 КК України передбачено кримінальну відповідальність за шахрайство, об`єктивна сторона якого полягає у заволодінні чужим майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживанні довірою; суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом і корисливим мотивом. Відсутність хоча б одного зі складових елементів складу злочину шахрайства, у тому числі об`єктивної та суб`єктивної сторони, означає, що дії особи, поведінка якої оцінюється, не є злочином, та може свідчить про наявність між цією особою та потерпілим цивільно-правових відносин.
Колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою. При цьому, обвинувачена не заперечує те, що дійсно знайома з потерпілими, однак наявність між ними довірливих відносин категорично заперечує. Потерпілі ж ОСОБА_14 та ОСОБА_12 в судовому засіданні показали про те, що виключно їх відносини з обвинуваченою, стали підставою для передачі їй грошових коштів у такий спосіб, як це зазначено в обвинувальному акті.
Суд враховує те, що показання потерпілого у відповідності до положень Глави 4 КПК України є самостійним джерелом доказів і потребують оцінці у сукупності з іншими.
Оцінивши надані та досліджені докази, колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення крім показань потерпілих та свідка ОСОБА_20 , яка є дружиною потерпілого, за умови заперечення обвинуваченою наявності між ними довірливих відносин, не надано суду доказів, які б свідчили про їх існування, натомість потерпілим не було відомо де працює та чим конкретно займається обвинувачена, її матеріальний стан, сім`я тощо.
Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_7 шляхом шахрайства заволоділа майном, зокрема грошовими коштами, які належать ОСОБА_14 в сумі 40 000 доларів США, під приводом передачі їй в борг вказаної суми коштів строком на шість місяців. Однак, в судовому засіданні стороною обвинувачення саме такі умови договору не доведено, як і не встановлено судом. Натомість потерпілий ОСОБА_14 вказав про те, що 26-27 жовтня 2012р. позичив ОСОБА_7 гроші в сумі 40000дол.США під 5 %., які вона обіцяла повернути до кінця 2014р. Крім того, стороною обвинувачення доказів на підтвердження факту передачі коштів потерпілим ОСОБА_14 , крім показань дружини потерпілого ОСОБА_20 , надано не було. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що факт передачі потерпілим ОСОБА_14 грошових коштів у розмірі 40 000доларів США ОСОБА_7 не доведено належними та допустимими доказами, які суд міг би покласти в основу обвинувального вироку.
Також колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами факт передачі ОСОБА_7 грошових коштів у розмірі 250000 доларів США потерпілим ОСОБА_12 . При цьому суд відноситься критично до показань потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_21 в частині обставин передачі грошових коштів, оскільки, власне, крім їх показань, жодними іншими доказами вони не підтверджуються та в належний процесуальний спосіб ці обставини не встановлені і в ході судового розгляду.
У відповідності до положень ст.62 Конституції України, винність особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість поза розумним сумнівом.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях й ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи в учиненні кримінального правопорушення. Підставою для обвинувального вироку суду є така сукупність достовірних доказів, що отримані з додержанням законодавства, розглянуті в судовому засіданні та є достатніми для безспірного висновку про те, що подія кримінального правопорушення мала місце, наявні ознаки складу кримінального правопорушення, вчинив це діяння обвинувачений і його вина у вчиненні цього кримінального правопорушення доведена судом. Забезпечення доведеності вини є одним з основних конституційних принципів основ судочинства (п.3 ч.3 ст.129 Конституції України, п.10 ч.1 ст.7, ст.17 КПК України).

Пункт 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного (рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).

Такими чином, ретельно досліджені в судовому засіданні докази, надані стороною обвинувачення, викликають сумніви, тому суд не може покласти їх в основу обвинувального вироку, а відтак, виходячи з позиції ЄСПЛ, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин» і такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення злочину.
Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Таким чином, колегія суддів, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення та стороною захисту в їх сукупності, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано достатніх та безсумнівних доказів у заволодінні ОСОБА_7 чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах та у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно в особливо великих розмірах, відтак, ОСОБА_7 у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України необхідно визнати невинуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст.190 КК України та виправдати.
Керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, колегія суддів,-
У х в а л и л а:
ОСОБА_7 визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.190, ч.4 ст.190 КК України та виправдати у зв`язку за недоведеністю вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м.Києва через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2