Справа № 341/757/16-к
Провадження № 11-кп/779/288/2016
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі суддів : ОСОБА_2

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2016 року, про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про її умовно-дострокове звільнення від відбування покарання з участю прокурора ОСОБА_8 , засудженої ОСОБА_7 , представника Галицької виправної колонії № 128 ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про її умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та жителька АДРЕСА_1 , вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 28.11.2013 року визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на три роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_10 остаточно призначено покарання 4 роки 2 місяці позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 30.08.2013 року.

Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09.02.2016 року ОСОБА_7 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання 9 місяців 25 днів.

Своє рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_7 суд мотивував тим, що на час її розгляду в суді відсутні докази того, що вона своєю поведінкою та відношенням до праці довела своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_7 вказує на те, що вона не згідна з рішенням. Суд першої інстанції у своїй ухвалі продублював думку прокурора та представника колонії про неможливість її звільнення від відбування покарання, які є надуманими, не навівши при цьому жодних своїх аргументів. Суддя не врахував того, що вона з перших днів свого перебування в колонії працює, сумлінно ставиться до праці, бере участь у самодіяльних організаціях тощо. При цьому зазначає, що обов`язок засуджених працювати не передбачено законом. А будь-які заохочення щодо неї не застосовувались у зв`язку з тим, що адміністрація колонії не зацікавлена в умовно-достроковому звільненні засуджених. Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду від 18 квітня 2016 року і ухвалити нову, якою задовольнити її клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Під час апеляційного розгляду:

- представник Галицької виправної колонії № 128 ОСОБА_9 , доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 заперечив та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін;

- прокурор заперечив доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін.

З`ясувавши обставини кримінального провадження, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання, гарною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно наявних у матеріалах справи доказів, засуджена ОСОБА_6 на час розгляду справи відбула більше половини призначеного строку покарання і за час її відбування у Галицькій ВК № 128 два рази допускала порушення режиму утримання, один раз порушила правила внутрішнього розпорядку.

Твердження самої засудженої ОСОБА_7 про те, що вона заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання оскільки знаходячись в Галицькій ВК № 128 вона з перших днів перебування в колонії працює, сумлінно ставиться до праці, бере участь у самодіяльних організаціях тощо.

Із наявної в матеріалах справи характеристики вбачається, що ОСОБА_7 за час відбування покарання в Галицькій ВК № 128 характеризується посередньо, два рази допускала порушення режиму утримання за що двічі притягувалась до дисциплінарної відповідальності, один раз порушила правила внутрішнього розпорядку за що було накладено стягнення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженої ОСОБА_7 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419, 376 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду від 18 квітня 2016 року про відмову у задоволенні її клопотання про умово-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4