АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
02 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві із застосуванням на підставі ст.336 КПК України відеоконференції із Київським СІЗО ДДУПВП у м. Києві та Київській обл. кримінальне провадження за апеляційною скаргою, поданою засудженим ОСОБА_5 та захисником засудженого адвокатом ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30.11.2015,
за участі:
прокурора ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А
Засудженим ОСОБА_5 та захисником засудженого адвокатом ОСОБА_6 подано апеляційні скарги на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30.11.2015. Апеляційні скарги засудженого та його захисника містять аналогічні апеляційні вимоги та обґрунтування апеляційних скарг. І засуджений ОСОБА_5 і адвокат ОСОБА_6 в поданих апеляційних скаргах просять суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30.11.2015 та призначити новий розгляд кримінального провадження за його заявою про перегляд вироку Київського міського суду від 18.08.2000 за нововиявленими обставинами у суді першої інстанції. Також в обох апеляціях міститься прохання про забезпечення участі засудженого в судовому засіданні, шляхом застосування відеоконференції.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30.11.2015 заяву ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Київського міського суду від 18.08.2000, яким його засуджено за ч.3 ст.193, ч.3 ст.194, ч.2 ст.143 п.п. «а», «ж», «з», «і» ст.42 КК України (1960 року), до довічного позбавлення волі в тюрмі суворого режиму з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю залишено без розгляду.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянти посилаються на те, що вищевказана ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 30.11.2015 є незаконною, необгрунтованою, та такою, що підлягає обов`язковому скасуванню, оскільки вона винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а викладені в даній ухвалі висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Зокрема, в апеляціях вказується, що при винесенні вироку, суду не було відомо ряд обставин, у зв`язку з чим ухвалами Апеляційного суду міста Києва від 11.02.2015 та від 15.06.2015 фактично встановлено наявність в заяві засудженого та доданих до неї матеріалів обставин, що могли вплинути на винесення вироку Київського міського суду від 18.08.2000. Також апелянтами зазначено, що положеннями ст.467 КПК України не передбачено можливості прийняття судом за результатами кримінального провадження за нововиявленими обставинами такого процесуального рішення, як залишення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без розгляду.
Крім того засудженим і його захисником зауважено, що судом першої інстанції при постановленні ухвали було порушено його право на захист, що є також і істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки розгляд його заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами відбувся взагалі без виклику учасників даного провадження, без належного забезпечення їх участі в ході розгляду даного кримінального провадження, хоча в заяві містилось прохання забезпечити участь заявника в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Також в апеляційних скаргах вказується, що в ході розгляду Апеляційним судом міста Києва заяви про перегляд вироку Київського міського суду від 18.08.2000 за нововиявленими обставинами було прийнято рішення про направлення даного кримінального провадження для подальшого розгляду по суті до Дніпровського районного суду міста Києва. В цій же ухвалі встановлено та закріплено, що відповідно до вимог ст. 31 КПК України, матеріали за заявою підлягають розгляду судом присяжних. Однак, ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 30.11.2015 приймалась суддею одноособово.
Зазначено і про те, що заява про перегляд вироку Київського міського суду від 18.08.2000 відповідає вимогам ст.462 КПК України, подана у строк, передбачений ст.461 КПК України, що встановлено ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 11.02.2015 та 15.06.2015, а тому судом першої інстанції було грубо порушено вимоги ст.464 КПК України, внаслідок чого допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Крім того апелянти посилаються на те, що незважаючи на імперативні вимоги ст.415 КПК України, судом першої інстанції, при новому розгляді провадження за його заявою про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, було повністю проігноровано висновки суду апеляційної інстанції, викладені в ухвалі від 21.10.2015 та залишено поза увагою мотиви, з яких Апеляційним судом міста Києва призначено новий розгляд заяви в суді першої інстанції.
Інших апеляційних скарг, доповнень та заперечень не надходило.
Заслухавши суддю доповідача щодо змісту оскарженої ухвали, пояснення і доводи засудженого та його захисника, які просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити заяву про перегляд за нововиявленими обставинами на судовий розгляд , думку прокурора, який заперечив проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження в межах апеляційних скарг та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційних скарг засудженого та його захисника, виходячи з наступного.
Першочергово судом встановлено, що доводи апеляційних скарг захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_5 містять аналогічні вимоги і доводи.
Відповідно до ч.3 ст.464 КПК України, до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими ст.462 КПК України, застосовуються правила ч.3 ст.429 КПК України, яка визначає порядок залишення касаційної скарги без руху та повернення. Тобто норма ч.3 ст. 464 КПК України є відсилочною
Як достатньо вбачається з матеріалів кримінального провадження за заявами захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Київського міського суду від 18.08.2000, 17.07.2015, ухвалою Апеляційного суду міста Києва заяву засудженого ОСОБА_5 направлено до Дарницького районного суду міста Києва для розгляду виходячи з того , що з набранням чинності новим КПК України , відповідно до положень п.20 ч.1 ст. 3 якого , апеляційні суди діють в Україні виключно як суди апеляційної інстанції . Пізніше , 13.08.2015, ухвалою Апеляційного суду міста Києва було задоволено подання голови Дарницького районного суду міста Києва і кримінальне провадження за заявою засудженого про перегляд за ново виявленими обставинами направлено на розгляд до Дніпровського районного суду міста Києва . 06.11.2015 судом першої інстанції заяву ОСОБА_5 залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. На виконання ухвали суду, адвокатом ОСОБА_6 надіслано заяву ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Київського міського суду від 18.08.2000 в новій редакції. Втім, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30.11.2015, вищевказану заяву ОСОБА_5 залишено без розгляду. Приймаючи таке рішення суд першої інстанції мотивував його тим, що доводи, викладені в заяві ОСОБА_5 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами не містять належного обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, не містять нововиявлених обставин, відомостей про обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду, будь-яких інших обґрунтованих обставин, які у контексті ст.459 КПК України є нововиявленими.
Проте з таким рішенням суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21.10.2015 визначено, що під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно звернути увагу на те, що заява ОСОБА_5 ухвалами Апеляційного суду міста Києва від 11.02.2015 та 15.06.2015 двічі визнавалась такою, що відповідає вимогам ст.462 КПК України.
За таких обставин, враховуючи, що судом першої інстанції в порушення вимог кримінального процесуального закону залишено без розгляду заяву ОСОБА_5 , всупереч рішенням суду апеляційної інстанції, вказано на невідповідність зазначеної заяви вимогам ст.462 КПК України, колегія суддів доходить до висновку про необхідність скасування ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 30.11.2015, з процесуальних підстав як таку , що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону які перешкодили ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення , а доводи апеляційних скарг ОСОБА_5 і його захисника про безпідставне залишення без розгляду заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами , такими що знайшли своє підтвердження .
Інші доводи апеляції щодо розгляду заяви судом присяжних , цілком повязані з головним доводом про безпідставне залишення заяви без розгляду і є складовими цього доводу.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 412, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30.11.2015 ? задовольнити.
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30.11.2015 ? задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30.11.2015, якою заяву ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Київського міського суду від 18.08.2000, яким його засуджено за ч.3 ст.193, ч.3 ст.194, ч.2 ст.143 п.п. «а», «ж», «з», «і» ст.42 КК України (1960 року), до довічного позбавлення волі в тюрмі суворого режиму з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю залишено без розгляду, скасувати направивши на судовий розгляд до суду першої інстанції .
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_3

Овій редакції.Справа № 11-кп/796/401/2016

Категорія: ч.3 ст.193, ч.3 ст.194, ч.2 ст.143, п.п. «а», «ж», «з», «і» ст.93, ст.42 КК України (1960 року)
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_8
Доповідач ОСОБА_1