Провадження № 11-кп/783/144/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єреван, вірменина, громадянина України, з середньою освітою, студента 4 курсу юридичного факультету денної форми навчання Львівського державного університету внутрішніх справ, не судимого, проживаючого: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 190 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , зміненою ОСОБА_6 , на вирок Галицького районного суду м. Львова від 25 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :
Оскаржуваним вироком встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 26.07.2014 року вчинив закінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), що виразилось у виникненні умислу на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_11 , шляхом введення її в оману, що нібито він може сприяти її поступленню до вищого навчального закладу Львівського державного університету внутрішніх справ, шляхом впливу на службових осіб університету, відтак, здійснив пропозицію ОСОБА_11 щодо передачі йому грошових коштів в сумі 1000 доларів США.

В подальшому ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння шляхом шахрайства коштами ОСОБА_11 , 26.07.2014 приблизно о 20.00 год., перебуваючи за кермом автомобіля марки "Мітсубісі Паджеро", д.н.з. НОМЕР_1 , на проспекті Свободи в м. Львові, неподалік кафе "Віденська кав`ярня", згідно попередніх домовленостей, повторно зустрівся із ОСОБА_11 та переконавшись, що остання має при собі раніше обумовлену суму коштів, боячись бути викритим працівниками міліції та з метою переконання про відсутність стеження за ним, здійснив переїзд з проспекту Свободи на проспект Шевченка, 3 ум. Львові. Перебуваючи в салоні вищевказаного автомобіля, отримав у від ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 1000 доларів США, за нібито вплив на особу, яка може сприяти вступу ОСОБА_11 до Львівського державного університету внутрішніх справ, при цьому усвідомлюючи, що здійснити такий вплив він не зможе, а грошові кошти мав намір залишити собі; після чого злочинна діяльність ОСОБА_6 була припинена працівниками органів внутрішніх справ, внаслідок чого ОСОБА_6 не зміг розпорядитися коштами, отриманими внаслідок своїх неправомірних дій.

Під час документування факту отримання коштів в сумі 1000 доларів США, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що його протиправні дії викриті працівниками міліції, з метою уникнення кримінальної відповідальності, викинув з автомобіля отримані від ОСОБА_11 кошти в сумі 1 000 доларів США на тротуар неподалік стоянки автомобіля, в якому він перебував. Під час огляду місця події прилеглої території на пр.Шевченка у м.Львові, на якій знаходився автомобіль ОСОБА_6 , було виявлено та вилучено кошти в сумі 1000 доларів США, які останній з метою уникнення кримінальної відповідальності викинув із салону автомобіля.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.1 ст.190 КК України, в чому його визнано винним та призначено покарання у вигляді обмеження волі на один рік із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк на один рік.

Запобіжний захід засудженому заставу залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Вирішено питання з речовими доказами.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати такий та постановити по справі новий вирок, яким ОСОБА_6 виправдати, а кримінальне провадження відносно нього закрити.

В обґрунтування апеляційної покликаються на те, що суд поверхнево розглянув справу, дав неправильну оцінку здобутим доказам, інші докази не дослідив, а в основу вироку поклав припущення, внаслідок чого ухвалив оскаржуваний вирок.

До початку судового розгляду ОСОБА_10 змінив вимоги апеляційної скарги та просив змінити оскаржуваний вирок у частині призначення покарання на штраф. Зазначив, що не заперечує проти фактичних обставин події, викладених у вироку, доведеності його провини у кримінальному правопорушенні та кваліфікації його дій.

Однак, в період перед подіями вчиненого правопорушення він тяжко перехворів, а саме проходив стаціонарне лікування у Комунальній міській клінічній лікарні Швидкої медичної допомоги з діагнозом ЗЧМТ, після чого не зовсім керував своїми думками, та за порадою інших людей, правозахисників обрав такий спосіб захисту, бо думав, що так вплине на пом`якшення покарання.

При обранні найбільш тяжкого покарання, суд не навів підстав та не мотивував своє рішення, не врахував його особу та майновий стан, пом`якшуючих обставин.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його адвоката, які підтримали апеляційну скаргу із змінами, думку прокурора у справі ОСОБА_12 про залишення вироку суду без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така, з врахуванням змін підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував кримінальний закон, кваліфікація дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного й обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2004 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі змінити вирок у випадках, якщо ця зміна не погіршує становище обвинуваченого.
Враховуючи те, що в апеляційній інстанції ОСОБА_6 вину у вчиненні злочину визнав, розкаявся, висловив жаль з приводу своїх дій. Зазначив, що в період перед подіями вчиненого правопорушення він тяжко перехворів, а саме проходив стаціонарне лікування у Комунальній міській клінічній лікарні Швидкої медичної допомоги з діагнозом ЗЧМТ. Наявною в матеріалах кримінального провадження випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 143220 підтверджується, що обвинувачений ОСОБА_6 з 15.06.02014 року по 08.07.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальній міській клінічній лікарні Швидкої медичної допомоги з діагнозом ЗЧМТ забій головного мозку легкого ступеня, травматичний САК, множинні забійні садна голови, забій шийного відділу хребта, забій грудної клітки справа, забій передньої черевної стінки.

З врахуванням пом`якшуючої обставини, передбаченої п.1, 5 ч.1 ст. 66 КК України, - щире каяття, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких обставин обвинуваченого, який позитивно характеризується та бере активну участь у громадському житті, що підтверджується грамотою та дипломами за перемоги у спортивних змаганнях, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 слід пом`якшити призначене йому вироком суду покарання у вигляді обмеження волі на один рік, та на підставі ст. 75 КК України звільненням від відбування покарання до штрафу, передбаченого санкцією ч.1 ст. 190 КК України.

Кваліфікація дій та доведеність вини в апеляції не оспорюється.
З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання ОСОБА_6 підлягає зміні, а апеляційна скарга до задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 408, колегія суддів,
у х в а л и л а :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , змінену ОСОБА_6 - задоволити.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 25 листопада 2015 року відносно ОСОБА_6 змінити.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гр.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий:
Судді: