Справа № 742/4818/14 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/7/2016
Категорія - ст. 185 ч. 1 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000145 від 12.09.2014 року, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 листопада 2014 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, мешканця: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2011 року до 5 років позбавлення волі, звільненого умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 29 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 листопада 2014 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді штрафу в сумі 850 гривень. На підставі ст.ст. 71 ч.1, 81 ч.4 КК України до призначеного покарання приєднана за вироком Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2011 року невідбута частина покарання 1 (один) рік позбавлення волі, що підлягає самостійному виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 491 грн. 92 коп. витрати за проведення експертизи.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 12 вересня 2014 року ОСОБА_7 слідуючи в якості пасажира в пасажирському потязі сполучення «Москва-Миколаїв» близько 4 год. 40 хв. проходячи вагоном №14 даного потягу помітив біля сплячої пасажирки жіночу сумочку оранжевого кольору, з якої таємно викрав планшет марки «Престіж» разом з чохлом та сім-карткою оператора мобільного зв`язку і 52 000 російських рублів, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальні збитки, і з місця злочину зник.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КК України.

Прокурор звертаючись з апеляційною скаргою просить вирок місцевого суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Автор скарги зазначає, що згідно обвинувального акта ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у таємному викраденні майна потерпілої планшету марки «Престіж» разом з чохлом та сім-карткою оператора мобільного зв`язку, вартістю 988 грн. та грошей в сумі 52 000 російських рублів, що згідно офіційного курсу валют становить 18016,96 грн. Проте, у мотивувальній частині вироку, в порушення вимог ч.3 ст. 374 КПК України, судом не зазначено розмір завданих потерпілій збитків та не наведено підстав визнання частини обвинувачення необґрунтованим, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, вважає призначене покарання у виді штрафу безпідставним, оскільки даний злочин вчинений особою в період умовно-дострокового звільнення на 1 рік 5 місяців 29 днів. Звертає увагу суду на той факт, що судом першої інстанції в мотивувальній частині вироку вказано про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства, проте в резолютивній частині суд призначає покарання у виді штрафу всупереч вмотивованому виду покарання.

З урахуванням вказаних порушень, прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі та на підставі ч.1 ст. 71, ч.4 ст.81 КК України до призначеного покарання приєднати невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2011 року і остаточно призначити ОСОБА_7 до відбуття 1 рік 7 місяців позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідача, позицію прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу з мотивів в ній зазначених, думку обвинуваченого, який просив вирок місцевого суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

12 вересня 2014 року ОСОБА_7 слідував в якості пасажира в пасажирському потязі №61 сполученням «Москва-Миколаїв» у вагоні №4 на місці №11. В той час, коли вище вказаний потяг знаходився на території Прилуцького району Чернігівської області Південної залізниці, ОСОБА_7 проходячи по вагону №14, побачив, що потерпіла ОСОБА_9 , яка слідувала в якості пасажира в вагоні №14 на місці №23, спала, а біля неї на місці для сидіння пасажирів на якому вона слідувала знаходилась без нагляду її жіноча сумочка оранжевого кольору.

У цей час у ОСОБА_7 виник умисел на таємне викрадення чужого майна та він керуючись корисливим мотивом, маючи на меті особисту наживу, скористався тим, що ОСОБА_9 спала, а її сумочка знаходилась без нагляду, упевнившись, що його дії будуть непомітними, як для власниці сумочки так і для будь-яких осіб, діючи з прямим умислом, близько 4 год. 40 хв. 12 вересня 2014 року таємно викрав з жіночої сумочки оранжевого кольору, яка належить потерпілій ОСОБА_9 її планшет марки «Prestigio» модель «Multipad 4» разом з чохлом чорного кольору та сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Мегафон», вартістю 988 гривень та гроші в сумі 52 000 російських рублів, що згідно з офіційним курсом валют становить 18016 грн. 16 коп.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду матеріалів провадження судом першої інстанції та апеляційної обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю і щиро розкаявся. В засіданні апеляційного суду також підтвердив свою позицію, показав, що скоїв злочин за обставин, встановлених органами досудового розслідування, не оспорював як фактичних обставин справи, так і кваліфікації його дій і просив вирок місцевого суду залишити без змін.

Згідно з вимогами ст. 349 ч.3 КПК України, судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження, було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин кримінального провадження та вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Однак зазначені вимоги кримінального та кримінального процесуального законодавства судом першої інстанції при винесенні вироку не були дотримані, про що правомірно йдеться у поданій апеляційній скарзі прокурора.

Як вбачається, у мотивувальній частині вироку при формулюванні обвинувачення, яке визнано доведеним, суд безмотивовано та безпідставно, в супереч положенням ч.3 ст. 374 КПК України, змінив обвинувачення в порівнянні з тим, яке було пред`явлене ОСОБА_7 . Так, при постановленні вироку судом не зазначено розмір завданих потерпілій збитків та не наведено підстав визнання частини обвинувачення необґрунтованими, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Обґрунтованими є і доводи апеляційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі обвинуваченого. Вказані вимоги не були в повній мірі дотримані судом першої інстанції.

Встановивши, що обвинувачений ОСОБА_7 скоїв злочин в період умовно-дострокового звільнення, що становить підвищену суспільну небезпеку та з урахуванням даних про його особу, місцевий суд прийшов до висновку щодо можливості виправлення особи лише в умовах ізоляції від суспільства, як про це йдеться в мотивувальній частині, проте вже в резолютивній частині цього вироку зробив суперечливі висновки та призначив покарання у виді штрафу, залишивши поза увагою свої власні доводи.

При цьому врахувавши пом`якшуючу обставину щире каяття, з незрозумілих причин не дав належної оцінки та помилково не визнав обтяжуючою покарання обставину як рецидив злочинів.

Колегія суддів, скасовуючи вирок суду, вважає необхідним ухвалити новий вирок, яким на підставі частини 1 статті 421 КПК України, застосувати закон про більш суворе покарання, оскільки в даному випадку це питання порушене в апеляційній скарзі прокурора.

Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

Так, суд, керуючись нормами закону, врахував дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття у скоєному, сприяння розкриттю злочину, відсутність матеріальних претензій потерпілої, посередні характеристики, наявність судимостей, проте залишив поза увагою наявність обставини, яка обтяжує покарання рецидив злочинів.

Крім того, як вбачається з вироку, при призначенні покарання суд хоча й послався у своєму рішенні на ряд обставин, які пом`якшують покарання, проте не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та той факт, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим протягом невідбутої частини покарання. А тому за вказаних обставин, на думку колегії суддів, саме покарання в умовах ізоляції від суспільства відповідатиме вимогам ст.65 КК України та буде правильним, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

У відповідності до ч. 4 ст. 71 КК України в разі призначення покарання за сукупністю вироків, воно повинно біти більшим від покарання, призначеного за новий злочин та від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. В даному випадку воно повинно бути більшим за 1 рік 5 місяців і 29 днів.

Враховуючи таке порушення, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі. При цьому остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги ряд обставин, що пом`якшують покарання, наведених у вироку, слід призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 409, 413,420, 376 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області задовольнити.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 листопада 2014 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за виром Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2011 року і остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, починаючи з 26 березня 2016 року по 18 квітня 2016 року, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк покарання рахувати з 18 січня 2016 року.

В іншій частині вирок місцевого суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим під вартою в той же строк з моменту отримання копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4