АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/5025/15-к Номер провадження 11-кп/786/230/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 січня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою заяву засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андрійки Козельщинського району Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, мешканця: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в Кременчуцькій виправній колонії (№69), судимого, -

про перегляд ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.06.2014 року про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» за нововиявленими обставинами задоволено частково, ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.06.2014 року про застосування відносно засудженого ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2014 році» скасовано і в застосуванні Закону України «Про амністію у 2014 році» йому відмовлено.

Згідно ухвали суду, засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами посилаючись на те, що ухвала Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.06.2014 року винесена на підставі частково скасованого та зміненого вироку Козельщинського районного суду м. Кременчука від 23.09.2013 року, який в послідуючому 07.08.2014 року залишеного без змін, та вироку Козельщинського районного суду Полтавської області від 29.01.2014 року, скасованого 13.03.2015 року в результаті перегляду по нововиявленими обставинами. Просив ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.06.2014 року скасувати за нововиявленими обставинами та застосувати відносно нього ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 року» від 08.04.2014 року.

Задовольняючи частково заяву засудженого ОСОБА_7 та відмовляючи в застосуванні щодо нього Закону України «Про амністію у 2014 році», суд обґрунтовував прийняте рішення тим, що ОСОБА_7 вироками Козельщинського районного суду м. Кременчука від 23.09.2013 року та від 13.03.2015 року засуджувався за вчинення злочинів, які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими, тобто він має дві непогашені судимості за вчинення умисних тяжких злочинів, що прямо передбачено п. в) ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», а тому підстав для застосування амністії немає.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу в частині відмови у застосуванні до нього положень Закону України «Про амністію у 2014 році» та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього норми вказаного закону.

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що вироком суду від 23.09.2013 року його засуджено за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України та за злочини, передбачені ч.1 ст. 263 та ч.1 ст. 317 КК України, які є злочинами середньої тяжкості. Крім того, вироком суду від 13.03.2015 року його засуджено за вчинення злочину середньої тяжкості, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України. Що, на переконання засудженого, свідчить про наявність у нього тільки однією судимості по вироку від 23.09.2013 року, яка визначена Законом, як судимість за вчинення тяжкого злочину.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2014 році», прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 підлягає задоволенню за таких підстав.

Матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_7 фактично засуджений 23.09.2013 року вироком Козельщинського районного суду Полтавської області за ч.1 ст.263, ч.2 ст.307 , ч.1 ст.317, ст.70 КК України на 6 років позбавлення волі. Даний вирок в подальшому при перегляді його у вищих судових інстанціях залишений без зміни. 13.03.2015 року вироком Козельщинського районного суду Полтавської області за ч.1 ст. 263, на підставі ч.4 ст. 70 КК України з урахуванням вироку від 23.09.2013 року, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи засудженого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про застосування щодо нього положень Закону України «Про амністію у 2014 році», виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно ухвали, суд першої інстанції відмовив ОСОБА_7 у застосуванні амністії на тій підставі, що в нього є дві судимості за вчинення умисних тяжких злочинів (вироки від 23.09.2013 та 13.03.3015).

Однак, такий висновок суду не відповідає вимогам статей 89 та 90 КК України, згідно з якими судимість за вироком, яким покарання призначено за правилами ч.4 ст. 70 КК України, має розглядатись як одна за всі злочини, що входять у сукупність.

Як убачається з матеріалів провадження, вироком від 13.03.2015 року ОСОБА_7 призначено остаточне покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів.

Виходячи з наведеного ОСОБА_7 має фактично одну судимість за ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 317 КК України.

За таких обставин у суду першої інстанції не було підстав стверджувати, що в ОСОБА_7 є дві непогашені судимості за вчинення умисних тяжких злочинів.

Виходячи з наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 є суб`єктом Закону України «Про амністію у 2014 році», а тому районний суд необґрунтовано відмовив останньому у застосуванні щодо нього амністії.

Статтею 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», передбачено скоротити наполовину невідбуту частину покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону.

У статті 11цього ж Закону передбачено, що особам, яким скорочується невідбута частина покарання, визначення нового строку покарання обчислюється з дня набрання чинності цим Законом.

З цих підстав колегія судді ввважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, КПК України, ст. 6, 11 Закону України «Про амністію у 2014 році», -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.01.2016 року в частині відмови в застосуванні Закону України «Про амністію у 2014 році» щодо засудженого ОСОБА_7 , скасувати та на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» засудженому ОСОБА_7 , що відбуває покарання у виді 6 років позбавлення волі, скоротити наполовину невідбуту частину покарання, яка була станом на 8 квітня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4