пр. № 1-кс/759/1828/16
ун. № 759/7783/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2016 року м. Київ

слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю: скаржника ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу представника ФОП ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність органів досудового розслідування щодо неповернення вилученого майна,

ВСТАНОВИВ:

03.06.2016 скаржник звернувся до суду із скаргою на бездіяльність органів досудового розслідування щодо неповернення вилученого майна, просив суд зобов`язати слідчого СУФР ДПІ у Святошинському районі ГУДФС у м. Києві ОСОБА_4 повернути ФОП ОСОБА_5 вилучену 27.04.2016 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 печатку «ФОП ОСОБА_5 , реєстраційний номер НОМЕР_1 », обґрунтовуючи тим, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.04.2016 було задоволено клопотання слідчого СУФР ДПІ у Святошинському районі ГУДФС у м. Києві ОСОБА_6 та надано дозвіл на дозвіл н апроведенян обшуку у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 на вилученя предметів, після проведеного обшуку 27.04.2016 було вилучено печатку «ФОП ОСОБА_5 , реєстраційний номер НОМЕР_1 », однак на вилученне майно арешт не накладався.

У судовому засіданні представник скаржника заявлену скаргу підтримав, посилаючись на обставини викладені у скарзі та на порушення вимог КПК України.

Слідчий СУ ФРДПІ у Святошинському районі м. Києва в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Матеріали кримінального провадження не надіслав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 107 КПК України застосування технічних засобів фіксування кримінального провадження не здійснювалось.

Вислухавши думку представника скаржника, вивчивши зміст скарги від 10.03.2016 р., суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 15.04.2016 року на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 27.04.2016 р. було проведено обшук у приміщені за адресою: АДРЕСА_1 на підставі кримінального провадження №0000002 від 16.01.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 212 КК України (а.с. 7-11).

Згідно протоколу обшуку від 27.04.2016 під час обшуку було вилучено печатку «ФОП ОСОБА_5 , реєстраційний номер НОМЕР_1 » (а.с. 9).

Скаржник звертався до СУ ФРДПІ у Святошинському районі м. Києва про поверненя безпідставно вилученого майна під час обшуку майна, однак майно повернуто не було (а.с. 4-6).

Відповідно до ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілої і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання.

У відповідності до ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлено постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Згідно ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дії, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Отже, чинним КПК України передбачено позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження у випадках: тимчасового доступу до речей і документів, тимчасового вилучення майна, арешту майна, обшуку, огляду та лише на підставі вмотивованого судового рішення, а тимчасове вилучення майна - без судового рішення.

Статті 167, 168 КПК України визначають підстави тимчасового вилучення майна, та порядок такого вилучення, а стаття 169 цього Кодексу його припинення.

Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч. 2 цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України, для здійснення тимчасового вилучення майна у вигляді речей, документів, грошей тощо, необхідна наявність достатніх підстав вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч.б ст. 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

У відповідності до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подане не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути повернуто особі, у якої його було вилучено.

Частиною 6 ст. 173 КПК України визначено, що ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня надходження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Отже, КПК України визначений обов`язок слідчого, прокурора та суду вирішити в зазначені строки долю тимчасово вилученого майна, зокрема його арешту чи повернення.

Оскільки в ч. 1 ст. 170 КПК України прямо передбачено, що «арештом майна є тимчасове до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є ... доказом злочину..».

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням ч. 2 цієї статті.

Із чого вбачається, що особа може бути позбавлена чи обмежена у праві своєї власності виключно за відповідним рішенням слідчого судді чи суду.

За матеріалами кримінального провадження слідчим суддею встановлено, що відповідне клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно до суду не спрямовувалося, питання з цього приводу не вирішувалося, тобто арешт на вказане вилучене майно слідчим суддею не накладався, що згідно вимог ст. 169 та ч. 5 ст. 171 КПК України вказує на неправомірність слідчого в неповерненні вказаного майна особі, у якої його було вилучено.

Згідно зі п. 3 ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про зобов`язання вчинити певну дію.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

На підставі ч. 2 ст. 40 КПК України слідчий уповноважений на вчинення визначених у цій частині дій.

Отже, наданими поясненнями у судовому засіданні та доказами доведено наявність підстав вважати бездіяльність слідчого.

На підставі вищевикладеного керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» ст.ст. 92, 94,303, 304, 306, 307, 309, 395 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Скаргу представника ФОП ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність органів досудового розслідування щодо неповернення вилученого майна задовольнити.

Зобов`язати слідчого СУФР ДПІ у Святошинському районі ГУДФС у м. Києві ОСОБА_4 повернути ФОП ОСОБА_5 вилучену 27.04.2016 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 печатку «ФОП ОСОБА_5 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ».

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя Святошинського

районного суду м. Києва ОСОБА_1