Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
30 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000535 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Обсіч Рокитнівського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , освіта вища, працюючого електромонтером ПАТ «Рівнеобленерго», одруженого, раніше не судимого, обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілих ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_10 ,
за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_7 та захисника інтересів обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_10 на вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2016 року відносно ОСОБА_5 , -
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Рокитнівського районного суду від 11 лютого 2016 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.121 КК України на сім років шість місяців позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 дев`ятнадцять тисяч п`ятсот сімдесят чотири гривні 48 копійок майнової шкоди та сто тисяч гривень моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави одну тисячу сто дев`яносто п`ять гривень 74 копійки судового збору та чотириста дев`яносто одну гривню 04 копійки витрат на залучення експерта.
Судом вирішено питання щодо речових доказів.
Як встановлено судом першої інстанції, 2 серпня 2015 року о 23 години в АДРЕСА_2 , біля кафе «Любисток», на ґрунті особистих неприязних відносин, які склались на той момент, виникла суперечка між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , яка переросла у бійку. Бійка була припинена знайомими обвинуваченого.
Після цього, 3 серпня 2015 року близько 10 години ОСОБА_5 з метою з`ясування стосунків з ОСОБА_11 , які виникли напередодні, прибув на пункт прийому склотари ПП ОСОБА_12 , що розташоване за адресою АДРЕСА_3 , де у підсобному приміщенні наніс не менше трьох ударів кулаком в голову ОСОБА_11 , в наслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкоджень від яких настала смерть потерпілого.
В поданих на вирок суду апеляційних скаргах: потерпіла ОСОБА_7 не оскаржуючи вирок в частині фактичних обставин справи, доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок в частині призначення покарання ОСОБА_5 не обґрунтованим та з невідповідністю висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження в наслідок м`якості.
Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_5 за інкримінованою йому статтею призначити покарання у виді десяти років позбавлення волі.
Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , вважає вирок незаконним та необґрунтованим. Доводить, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких доказів, що ОСОБА_11 помер від тілесних ушкоджень нанесених саме обвинуваченим, а не іншою невідомою особою.
Просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника щодо скасування вироку суду і закриття кримінального провадження, доводи потерпілих та їх представника щодо призначення більш суворого покарання, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу потерпілої, обговоривши доводи апеляційних скарг та заперечення потерпілої на апеляційну скаргу захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України в кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 121 КК України за наведених у вироку обставинах ґрунтується на сукупності зібраних по справі доказах, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, яким суд дав належну оцінку.
Дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України, а саме як умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Обов`язковою ознакою складу вказаного злочину є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Тобто особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
В суді першої інстанції ОСОБА_5 не заперечував факту конфлікту між ним і потерпілим та нанесення тілесних ушкоджень в голову потерпілому ОСОБА_11 як вночі 02 серпня так і зранку 03 серпня 2016 року.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в судовому засіданні надавали суду показання щодо обставин які їм були відомі, а саме, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 виник конфлікт, який переріс в бійку. Їх покази логічні, послідовні, і у сукупності з іншими доказами, в тому числі показами обвинуваченого, даними висновку експертизи були оцінені судом, як такі, що не викликають сумніву у їх достовірності.
Свідок ОСОБА_16 показала, що за викликом виїжджала до пункту прийому склотари. Де була констатована смерть потерпілого.
Згідно висновку експерта № 144 від 04.09.2015 року при огляді трупа ОСОБА_11 виявлена масивна субарахноїдальна гематома, у вигляді згортків крові по конвекситальним, міждольовим та базальним поверхням головного мозку, мозочка та стовбура мозку, синець та садна лівої половини чола з крововиливом в м`які підлеглі тканини, садна перенісся та правої половини чола, синець лівої завушної ділянки, садно правого коліна. Вищевказані ушкодження утворились прижиттєво, з незначним проміжком в часі ( що може вимірюватись годинами), незадовго до настання смерті.
Частина з них утворилася за декілька годин до настання смерті. Інші - безпосередньо перед настанням смерті.
Всі зазначені ушкодження утворилися щонайменше від п`яти травматичних дій тупими предметами.
Смерть потерпілого настала від закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під оболонки головного мозку, котра супроводжувалася набряком - набубнявінням та компресією головного мозку.
Висновок експертизи науково обґрунтований, мотивований та такий, який узгоджується із добутими у справі доказами і сумнівів у судової колегії не викликає.
Про те, до початку апеляційного розгляду захисником обвинуваченого було подано клопотання про призначення додаткової судово-медичної експертизи, в задоволенні якого колегією суддів було відмовлено.
Не заслуговують на увагу покликання захисту що експертом в своєму висновку не надані відповіді щодо ступеню тяжкості отриманих тілесних ушкоджень потерпілим як за декілька годин до настання смерті так і безпосередньо перед її настанням.
Як вбачається з пояснень судово-медичного експерта ОСОБА_17 , даних під час апеляційного розгляду, ОСОБА_11 отримав не менше п`яти травмуючи дій в голову і пояснив, що кожне наступне нанесення тілесного ушкодження в голову посилювало дію попереднього ушкодження. Також зазначив, що всі ушкодження в ділянку голови оцінюють в сукупності і не виокремлюють по ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. Крім того, зауважив, що отримання таких тілесних ушкоджень при одноразовому падінні виключається.
Крім того, суд не бере до уваги припущення захисника про отримання потерпілим тілесних ушкоджень від іншої, невідомої особи, оскільки ні під час досудового, ні судового слідства будь яких даних на підтвердження такого припущення не здобуто, як і не надано стороною захисту.
Також суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо критичного оцінювання судом першої інстанції показів ОСОБА_13 , оскільки ч.4 ст. 95 КК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. В суді першої інстанції ОСОБА_13 дав показання про події, які мали місце 02 та 03 серпня 2015 року і підтвердив факт нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень потерпілому.
В ході досудового розслідування та судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 наносив потерпілому ОСОБА_11 удари в голову як 02 так і 03 серпня 2015 року, що підтверджується показаннями свідків та не заперечується обвинуваченим.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги щодо недоведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Підстав для скасування вироку суду та закриття кримінального провадження з мотивів, передбачених п.3 ч.1 ст.284 КПК України, не вбачається.
Також не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги потерпілої щодо призначення ОСОБА_5 більш суворого покарання, оскільки невизнання вини, поведінка обвинуваченого, під час судового розгляду та не намагання примиритись з потерпілою не є обставинами, що обтяжують покарання в наслідок чого необхідно призначити максимальне покарання передбачене санкцією статті інкримінованої ОСОБА_5 .
На думку колегії суддів, ОСОБА_5 має відповідати за умисне заподіяння тяжких ушкоджень ОСОБА_11 в наслідок яких настала смерть останнього. Хоча ОСОБА_5 і не бажав настання смерті потерпілого і навіть свідомо не допускав такого, але повинен був і міг передбачити, що внаслідок його злочинних дій може настати і такий наслідок, як смерть потерпілого.
Що стосується покарання, то суд першої інстанції призначив ОСОБА_5 покарання з дотриманням вимог ст. ст.50, 65 КК України, тобто з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, і визнав за можливе призначити обвинуваченому покарання максимально наближене до мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.121 КК України.
Призначене ОСОБА_5 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачає.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2016 року відносно ОСОБА_5 обвинуваченого за ч.2 ст. 121 КК України залишити без зміни, а апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_10 без задоволення.
Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а для ОСОБА_5 , строк обчислюється з моменту вручення йому копії судового рішення.

С У Д Д І :
(підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
З оригіналом згідно
Суддя ОСОБА_1