У Х В А Л А
18 серпня 2016 року м. Дніпропетровськ
вул. Паторжинського, 18а
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі :
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вірменії, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 353 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2016 року призначено підготовче судове засідання.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 висловив думку про можливість призначення судового розгляду за даним обвинувальним актом, вважаючи його відповідним вимогам ст. 291 КПК України. При цьому, просив суд продовжити строк дії обраного під час досудового розслідування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на те, що на даний час не відпали ризики, які враховувалися при його обранні під час досудового розслідування, зокрема, зазначив, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, які ще не допитані у судовому засіданні та вчинити інші кримінальні правопорушення.
Потерпілий ОСОБА_4 та його законний представник ОСОБА_5 погодилися із думкою прокурора ОСОБА_3 та вважали за можливе призначити судовий розгляд за наданим судом обвинувальним актом та підтримали його позицію щодо продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 не погодилася із думкою прокурора і вважала за неможливе призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом, мотивуючи свою позицію тим, що під час досудового розслідування було порушено право на захист ОСОБА_6 , зокрема, останньому пред`явлені всі матеріали досудового розслідування, в тому числі, повідомлення про підозру і обвинувальний акт, на державній мові українській, яка для нього є незрозумілою, а тому на даний час її підзахисний взагалі не знає у чому його обвинувачують, що в свою чергу, позбавляє його можливості захищатися від висунутого обвинувачення. При цьому, заперечувала проти продовження її підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вважала, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які він посилається.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника та зазначив, що українська мова є для нього не зрозумілою, під час досудового розслідування всі матеріали справи йому надавалися виключно на українській мові, а тому він не розуміє у чому його звинувачують і не може себе захистити. Заперечував проти продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши наданий суду обвинувальний акт та матеріали, додані до нього, суд приходить до висновку про неможливість призначення судового розгляду за цим обвинувальним актом, з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, ст. 291 цього кодексу, з наступних підстав.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно до п. п. 1, 18 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують, а також користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.
Крім того, згідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити наступні відомості, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а саме безумовно усіх обставин, передбачених ст. 91 КПК України.
Пунктом 3 (а) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).
Проте, органом досудового розслідування та прокурором суттєво порушено вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, під час досудового розслідування не було залучено відповідного перекладача за рахунок держави для здійснення перекладу, в тому числі і процесуальних документів для вручення обвинуваченому, який не володіє державною мовою, якою здійснюється провадження, що, в свою чергу, зумовило всупереч вимогам закону пред`явлення ОСОБА_6 обвинувачення, а також надання доступу до матеріалів досудового розслідування, не зрозумілою для нього мовою, чим порушено його право на захист від зрозумілого обвинувачення.
При цьому, виходячи із змісту наданого суду обвинувального акту, вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прокурором не були виконані належним чином, виходячи з наступного.
Як вбачається з обвинувального акту обвинуваченому ОСОБА_6 інкримінується вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабіж) відносно неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 , тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,
При цьому, виходячи із змісту наданого суду обвинувального акту, вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прокурором не були виконані належним чином, оскільки при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, у формулюванні обвинувачення у повному обсязі не відображені обов`язкові складові складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, зокрема, зазначаючи, що у ОСОБА_6 виник умисел на відкрите заволодіння мобільним телефоном, який належить неповнолітньому потерпілому ОСОБА_4 , коли він, перебував по проспекту Героїв, 4 поблизу тенісних столів, не вказано місто Дніпропетровськ або інше місто, у якому є вказаний проспект, а також не конкретизований спосіб заволодіння цим телефоном, натомість формально зазначено «відкрито викрав з рук».
Більш того, як вбачається із формулювання обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, обвинуваченому ОСОБА_6 інкримінується відкрите заволодіння «мобільним телефоном марки НТС моделі Desire 300 IMEI НОМЕР_1 чорного кольору на якому знаходиться чорний чохол вартістю 2 672, 00 гривень…», при цьому, виходячи саме із такого формулювання обвинувачення, залишається не зрозумілим, чи взагалі встановлено вартість мобільного телефону, заволодіння якого інкримінується обвинуваченому, і якщо так, то яку, на думку прокурора, вартість складає мобільний телефон, а яку - силіконовий чохол.
Окрім того, при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, допущені суттєві суперечності в частині того, де саме було вчинено відкрите заволодіння майном неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 , оскільки зазначено, що ОСОБА_6 провів потерпілого до навчально-виховного комплексу № 66, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Генерала Грушевого, 3, «де реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, відкрито, викрав з рук неповнолітнього ОСОБА_4 вищевказаного салону маршрутного таксі № 118 мобільний телефон марки …», а тому залишається для суду не зрозумілим, де ж саме, на думку прокурора, був вчинений інкримінований ОСОБА_6 злочин, біля навчально-виховного комплексу № 66 за вказаною вище адресою, чи у салоні маршрутного таксі № 118.
Крім того, як вбачається з обвинувального акту обвинуваченому ОСОБА_6 інкримінується вчинення самовільного присвоєння владних повноважень з використанням службового посвідчення працівника правоохоронного органу, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 353 КК України.
Диспозиція частини першої статті 353 КК України передбачає кримінальну відповідальність за самовільне присвоєння владних повноважень або звання службової особи, поєднане із вчиненням будь-яких суспільно-небезпечних дій.
При цьому, диспозиція частини другої ст. 353 КК України передбачає кримінальну відповідальність за те саме діяння, пов`язаного з використанням форменого одягу чи службового посвідчення працівника правоохоронного органу.
Відповідно до доктринального тлумачення кримінального закону злочином самовільне присвоєння владних повноважень або звання службової особи, буде лише за умови, що воно поєднане із вчиненням будь-яких суспільно-небезпечних дій, під якими слід розуміти правопорушення, за вчинення яких передбачена кримінальна або адміністративна відповідальність. Присвоєння владних повноважень або звання службової особи не для вчинення суспільно-небезпечних дій, а з іншою метою, складу даного злочину не утворює.
Проте, при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, з незрозумілих причин обвинуваченому ОСОБА_6 у формулюванні обвинувачення за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 353 України не інкримінована передбачена диспозицією цієї статті Кримінального кодексу України кваліфікуюча ознака поєднане із вчиненням будь-яких суспільно-небезпечних дій, яка є обов`язковою умовою для утворення складу цього злочину.
Більш того, при викладі фактичних обставин наведеного вище кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, у повному обсязі не відображені обов`язкові складові складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 353 КК України, зокрема, в обвинувальному акті взагалі не зазначено за яких саме обставин, на думку прокурора, ОСОБА_6 самовільно присвоїв владні повноваження та використав службове посвідчення працівника правоохоронного органу, не вказано у якому саме місті обвинуваченому ОСОБА_6 інкримінується вчинення даного злочину, натомість в обвинувальному акті формально зазначено лише, що « ОСОБА_6 , перебуваючи по пр. Героїв 4, поблизу тенісних столів, здійснюючи вказаний вище грабіж, з метою продемонструвати свою суспільну значимість, неправомірно представився та пред`явив службове посвідчення..».
При цьому, залишається не зрозумілим, яке саме місце вчинення злочину (грабіжу) мав на увазі прокурор, в той час, коли при викладі формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 186 КК України зазначено, що по проспекту Героїв 4 поблизу тенісних столів у ОСОБА_6 лише виник умисел на відкрите заволодіння майном потерпілого, а безпосереднє місце відкритого заволодіння цим мобільним телефоном зазначено зовсім інше, а тому, виходячи із такого формулювання обвинувачення, взагалі важко зробити висновок де ж саме був вчинений цей злочин.
Окрім того, прокурором при викладі фактичних обставин наведеного вище кримінального правопорушення, які він вважає встановленими, вказано, що ОСОБА_6 неправомірно представився співробітником поліції та пред`явив службове посвідчення потерпілому ОСОБА_8 з метою продемонструвати свою суспільну значимість, проте вчинення зазначених дій не для скоєння суспільно-небезпечного діяння, а з іншою метою, як зазначено у формулюванні обвинувачення, не може утворити склад цього злочину.
А отже, наведені вище суттєві порушення вимог кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод свідчать про не встановлення органом досудового розслідування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що, в свою чергу, зумовило всупереч вимогам закону пред`явлення обвинуваченому ОСОБА_6 неконкретного обвинувачення, а отже зазначене у обвинувальному акті формулювання обвинувачення порушує право останнього на захист від конкретного та зрозумілого обвинувачення.
Таким чином, наведені вище порушення вимог кримінального процесуального закону призвели до пред`явлення ОСОБА_6 неконкретного обвинувачення на незрозумілій для нього мові, чим суттєво порушено його право на захист, що в свою чергу, позбавляє суд можливості призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом, оскільки наведені порушення закону не можуть бути усунені під час судового розгляду, а суттєво порушене право обвинуваченого на захист під час досудового розслідування не може бути поновлене судом.
Поряд із цим, в порушення вимог ст. 58 КПК України у наданому суду обвинувальному акті невірно зазначений процесуальний статус ОСОБА_5 , а саме представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 , проте, остання є його матір`ю і відповідно до ст. 59 КПК України повинна мати процесуальний статус законного представником неповнолітнього потерпілого.
Під час досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає 23 серпня 2016 року.
Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, суд враховує, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні та подальшому продовженні останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, можливість останнього переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, які ще не допитані у судовому засіданні і вчинити інші кримінальні правопорушення, що з урахуванням обставин, визначених у ст. 178 КПК України, свідчить про доцільність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який вид запобіжного заходу, на думку суду, не зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, а також запобігти зазначеним вище ризикам.
З урахуванням викладеного, суд зважаючи на те, що строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 закінчується 23 серпня 2016 року, вважає за доцільне продовжити тримання ОСОБА_6 під вартою строком на 60 днів, тобто до 15 жовтня 2016 року.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 291, 314 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою у Дніпропетровському слідчому ізоляторі УДПтСУ в Дніпропетровській області, продовжити до 15 жовтня 2016 року.
Повний текст ухвали буде проголошено учасникам судового провадження о 16 годині 20 хвилин 19 серпня 2016 року.
Ухвала суду набирає законної сили після спливу семиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для її оскарження. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили та її виконання.
Ухвала може бути оскаржена в порядку ст. 395 КПК України.
Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_1