Справа № 128/3409/15-к
УХВАЛА
07 вересня 2016 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000874, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває вищевказаний обвинувальний акт.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 підтримала своє клопотання, подане раніше через канцелярію суду, про накладення арешту з метою забезпечення цивільного позову на все рухоме та нерухоме майно, належне на праві власності обвинуваченому ОСОБА_6 , а також в судовому засіданні подала ще одне клопотання про накладення арешту. Клопотання мотивоване тим, що у зв`язку з тим, що ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 25.05.2016 року про накладення арешту на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,5 га, розташовану в дачному кооперативі «Захисник» Садівничого товариства «Садівничий масив Лука-Мелешківська», Вінницького району Вінницької області, яка належить обвинуваченому ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 481740, залишено без виконання, вона змушена просити суд винести ухвалу про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, належне на праві власності обвинуваченому ОСОБА_6 . Вважає, що подане нею клопотання відповідає вимогам п.п.1, 2 ч.3 ст.171 КПК України, так як в ньому зазначено інформацію, яку зобов`язаний надати цивільний позивач. В клопотанні також зазначено, що злочинними діями ОСОБА_6 потерпілій завдано значної моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. і з цих підстав потрібно забезпечити позов.

Представник потерпілої в судовому засіданні підтримує клопотання потерпілої та просить його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні не заперечує проти клопотання потерпілої.

Обвинувачений в судовому засіданні заперечує з приводу клопотання потерпілої, оскільки він злочин не вчиняв.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні заперечує проти клопотання потерпілої, оскільки останньою не обгрунтовано цивільний позов. Крім того, вважає, що потерпіла зловживає своїм правом, оскільки клопотання про накладення арешту заявляється вже третій раз.

Заслухавши думки учасників судового провадження, оглянувши заявлене клопотання, суд дійшов такого висновку.

Частиною 5 статті 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (ч.8 ст.170 КПК України).

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 25.05.2016 року під час судового розгляду даного кримінального провадження за клопотанням потерпілої ОСОБА_4 з метою забезпечення цивільного позову було накладено арешт на земельну ділянку, яка належить обвинуваченому ОСОБА_6 . Однак, потерпіла знов звертається до суду з клопотанням про накладення арешту і просить з метою забезпечення її цивільного позову накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить обвинуваченому ОСОБА_6 .

Частиною першою статті 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Потерпілою не доведено необхідність накладення такого арешту на все рухоме та нерухоме майно обвинуваченого та наявність ризиків щодо можливого приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження майна.

Враховуючи викладене, в задоволенні клопотання потерпілої про накладення арешту слід відмовити.

Керуючись ст.ст.128, 170, 171, 173 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання потерпілої ОСОБА_4 про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, яке належить обвинуваченому ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти даної ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду.

СУДДЯ: ОСОБА_1