В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.09.2016 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше судимого вироками Ужгородського міськрайонного суду від 18.12.2002 р. за ст. 186 ч. 2 КК України на 4 роки позбавлення волі, від 02.02.2011 р. за ст. 121 ч. 1 КК України на 5 років позбавлення, ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 27.02.2014 р. звільненого умовно-достроково з місць позбавлення волі на не відбутий строк покарання 1 рік 6 місяців 22 днів, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 186 ч. 1, 186 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И В:
10 липня 2014 року, приблизно о 07.00 год., обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись біля сміттєвих контейнерів, що знаходяться поряд із ЗОШ № 6, розташованої по вул. Швабській в м. Ужгород, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, відкрито викрав у ОСОБА_7 велосипед марки «Дорожник Люкс», червоного кольору, вартістю 500 грн., внаслідок чого спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 26 жовтня 2014 року, приблизно о 15.00 год., ОСОБА_4 , за попередньою змовою з ОСОБА_8 , знаходячись поруч з магазином «Геліос», що знаходиться по вул. Станційна в м. Ужгорода, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, відкрито викрав у ОСОБА_9 мобільний телефон марки «LG S367», вартістю 312.5 грн. та мобільний телефоном марки «Nokia» невстановленої моделі, вартістю 100 грн., внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 17 квітня 2015 року, приблизно о 17.00 год., ОСОБА_4 , біля будинку № 23 «а» по вул. Українська в м. Ужгород, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням фізичної сили, яка не була небезпечною для життя та здоров`я ОСОБА_10 , відкрито викрав у ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Nokia», вартістю 128 грн., внаслідок чого спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму. Продовжуючи свої злочинні дії, цього ж дня, приблизно о 17.05. год., ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку № 23 «а» по вул. Українська в м. Ужгород, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням фізичної сили, яка не була небезпечною для життя та здоров`я ОСОБА_11 , відкрито викрав у ОСОБА_11 мобільний телефон марки «Siemens АХ-72», вартістю 55 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, у вчиненому розкаявся, та пояснив, що 10 липня 2014 року, вранці, по вул. Швабській в м. Ужгород, він побачив велосипед, який вирішив викрасти. Сівши на велосипед він поїхав та у цей момент його побачила потерпіла ОСОБА_7 26 жовтня 2014 року, приблизно о 15-й год., по вул. Станційна в м. Ужгород, він разом з ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_9 , від якого забрав два мобільні телефони. 17 квітня 2015 року, приблизно о 17-й год., по вул. Українська в м. Ужгород, із застосуванням фізичної сили, він відкрито викрав два мобільні телефони від потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . На даний час викрадені мобільні телефони потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повернуто. Про вчинене шкодує та просить суд призначити йому покарання на підставі ст. 69 КК України.
Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що 17 квітня 2015 року, вона йшла по вул. Українська м. Ужгород, де зустріла ОСОБА_4 , який попросив у неї сигарету, після чого ОСОБА_4 ударив її рукою в область губи і вона упала. ОСОБА_4 забрав від неї мобільний телефон. На це вийшов її співмешканець ОСОБА_11 , якого ОСОБА_4 також ударив та забрав від нього мобільний телефон. Після цього ОСОБА_11 викликав міліцію. Зі зовнішнього вигляду ОСОБА_4 не перебував у стані алкогольного сп`яніння. Претензій до обвинуваченого немає.

Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_4 візуально знайомий. 17 квітня 2015 року, після обіду, по вул. Українській в м. Ужгород, він побачив як хтось ударив ОСОБА_10 , через що вона присіла. Він вийшов на вулицю, де побачив ОСОБА_4 , який наніс йому сильний удар в область лобу та забрав від нього мобільний телефон, який знаходився у кишені його куртки. Про вчинене ОСОБА_4 він повідомив у міліцію. Претензій до обвинуваченого немає.

В подальшому на розгляд справи потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не з`явилися. Відповідно до наявної у матеріалах кримінального провадження письмової заяви потерпілий ОСОБА_11 просить не притягати ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має та просить не засуджувати його до позбавлення волі. Аналогічну заяву подано потерпілою ОСОБА_10 , згідно з якою просить не притягати ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності та претензій до останнього немає.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, так як відповідно до поданої нею заяви просить розглянути справу без її участі, претензій до ОСОБА_4 немає, оскільки викрадений велосипед їй повернуто, просить суд не засуджувати обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

З урахуванням думки прокурора, суд розглянув справу у відсутності вказаних потерпілих.
Оскільки учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, обвинувачений правильно розуміє зміст вчиненого, у суду відсутні сумніви у добровільності та істинності його позиції, йому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого як особу.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд кваліфікує ці дії обвинуваченого ОСОБА_4 щодо викрадання велосипеда у потерпілої ОСОБА_7 за ст. 186 ч. 1 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), щодо викрадення мобільних телефонів у потерпілого ОСОБА_12 за ст. 186 ч. 2 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, та щодо викрадення мобільних телефонів у потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ст. 186 ч. 2 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.
Суд виключає з обвинувачення ОСОБА_4 щодо викрадення мобільних телефонів у потерпілого ОСОБА_12 кваліфікуючу ознаку грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, як недоведену. При цьому, самий зміст формулювання пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 по даному епізоду у обвинувальному акті взагалі не містить відомостей про цю кваліфікуючу ознаку, і така не підтверджена стороною обвинувачення в ході судового розгляду.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про особу винного, який характеризується позитивно, на спеціальних обліках не перебуває, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей.
Обставинами справи, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає визнання своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриття злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає рецидив злочинів.

Крім того, суд вважає за необхідне виключити з обвинувачення ОСОБА_4 обтяжуючу покарання обставину щодо епізоду викрадення мобільних телефонів від потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, як не підтверджену стороною обвинувачення в ході судового розгляду, а також самий зміст формулювання пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 по даному епізоду у обвинувальному акті не міститься таких відомостей. Про те, що обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння у судовому засіданні також не підтвердили і самі потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Також підлягає виключенню з обвинувачення обтяжуюча обставина вчинення злочину щодо особи похилого віку, а саме по епізоду викрадення велосипеду у потерпілої ОСОБА_7 . Особою похилого віку є особа віком понад 60 (для чоловіків) та 55 (для жінок) років. Разом з тим, стороною обвинувачення не доведено та в ході судового розгляду на встановлено можливість усвідомлення обвинуваченим ОСОБА_4 відповідного віку за зовнішнім виглядом, зростом, станом здоров`я тощо потерпілої ОСОБА_7 , яка є ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, зі змінами від 6 листопада 2009 року, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, за наявності рецидиву злочинів, і менш суворого особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки.
Враховуючи наведене та ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення умисного злочину після звільнення з місць позбавлення волі в період умовно-дострокового звільнення від покарання за попереднім вироком знову вчинив умисний злочини, що свідчить про його стійку кримінальну поведінку, суд вважає, що його виправлення і попередження вчинення з його боку нових злочинів можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно обрати покарання в виді позбавлення волі на певний строк.
Разом з цим, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину: визнання своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, відсутність у потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 претензій до обвинуваченого, згідно наявної у матеріалах кримінального провадження розписки потерпілого ОСОБА_9 викрадене йому повернуто, з урахуванням особи винного, який має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, проживає з батьками похилого віку, беручи до уваги поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який добровільно повернув викрадене, суд вважає за можливе застосувати відносно підсудного ст. 69 ч. 1 КК України і призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст. 186 ч. 2 КК України.
Наведене також узгоджується з позицією, викладеній у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, з наступними змінами.
На думку суду, таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Вироком Ужгородського міськрайонного суду від 2 лютого 2011 року ОСОБА_4 був засуджений за ст. 121 ч. 1 КК України на 5 років позбавлення волі, а ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 27 лютого 2014 року його було звільнено від покарання, призначеного за вказаним вироком, умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 22 дні. За таких обставин, суд вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити із застосуванням ст. 71 КК України за сукупністю вироків і до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати не відбуте покарання за попереднім вироком.
Частиною 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що по даному кримінальному провадженню ОСОБА_4 був затриманий 21 квітня 2015 року на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 21 квітня 2015 року про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та утримувався під вартою у подальшому.
З урахуванням вищенаведеного та відповідно до вимог п. 5 ст. 72 КК України, суд вважає, що в строк відбуття покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 21 квітня 2015 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільного позову не заявлено.

Процесуальні витрати за проведення товарознавчих та дактилоскопічної експертиз в загальній сумі 982.44 грн. слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Питання про речові докази суд вирішує у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 186 ч. 1, 186 ч. 2 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі:
за ст. 186 ч. 1 КК України строком на 2 (роки) роки;
за ст. 186 ч. 2 КК України з застосуванням ст. 69 ч. 1 КК України строком на 2 (два) роки і 10 (десять) місяців;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбуття призначити ОСОБА_4 2 (два) роки і 10 (десять) місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати не відбуте покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 2 лютого 2011 року 1 (один) місяць позбавлення волі, і остаточно до відбуття призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (роки) роки і 11 (одинадцять) місяців.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з 21 квітня 2015 року, тобто з моменту його затримання.
Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою.
Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 21 квітня 2015 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі у відповідності до положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 982 (дев`ятсот вісімдесят дві) гривні 44 копійки процесуальних витрат за проведення експертиз.

Речові докази: велосипед марки «Дорожник Люкс» залишити у ОСОБА_7 ; мобільний телефон марки «LG S367» залишити у ОСОБА_9 ; мобільний телефон марки «Nokia» залишити у ОСОБА_10 ; мобільний телефон марки «Siemens АХ-72» залишити у ОСОБА_11 .
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_4 , який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуюча ОСОБА_1