Справа № 583/1954/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2016 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 18 червня 2016 року за № 0000051 про обвинувачення

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козачі Лагері Цюрупинського району Херсонської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, на момент вчинення злочину проходив службу на посаді підсобного робітника 3 інженерно будівельного відділення 2 інженерно будівельного взводу 3 інженерно будівельної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в даний час перебуває в розпорядженні командира в/ч НОМЕР_2 , солдата, раніше не судимого,

за ч. 3 ст. 407 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем, вчинив самовільне залишення військової частини за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» 15.05.2014 року був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та цього ж дня направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ). В подальшому переведений для проходження військової служби до військової частини польова пошта В НОМЕР_4 , яка дислокувалася за адресою: АДРЕСА_3 , де наказом командира (по строковій частині) №65 від 20.12.2014 року призначений на посаду робітника підсобного 3 інженерно будівельного відділення 2 інженерно будівельного взводу 3 інженерно будівельної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Одним із видів військової служби, згідно ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації.

З огляду на викладене та враховуючи положення пункту 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, призваний на військову службу, в тому числі під час дії особливого періоду, солдат ОСОБА_4 зобов`язаний постійно перебувати в розташуванні військової частини у службовий час і не залишати її без дозволу відповідного начальника.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, маючи об`єктивні причини для проходження служби, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, 21.12.2014 року самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби.

В подальшому солдат ОСОБА_4 13.06.2016 року самостійно прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , та у зв`язку з розформуванням якої, наказом командира військової частини НОМЕР_2 №120 був зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується по АДРЕСА_3 .

Отже, солдат ОСОБА_4 самовільно залишив і був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 у період з 21 грудня 2014 року по 13 червня 2016 року, що тривало протягом більш ніж один рік і п`ять місяців.

Обвинувачений ОСОБА_4 , допитаний в судовому засіданні, свою вину у інкримінованому йому злочині визнав повністю та пояснив, що 21.12.2014 року самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , тому що захворіла його мати, а відпустку йому не надали, з цих підстав він поїхав додому та перебував вдома, займаючись домашнім господарством Мав намір пізніше повернутися, але потім злякався осуду, зрозумів, що вчинив злочин. У червні 2016 року йому зателефонували з військової частини, після чого він одразу ж повернувся. У скоєному щиро кається.

Оскільки обвинуваченим не оспорюються фактичні обставини справи, кваліфікація дій, немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції, відповідно до ст. 349 КПК України суд вважає недоцільним дослідження інших доказів у справі.

Вислухавши обвинуваченого, обмежившись дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого як особу, суд дійшов до висновку, що такі дії обвинуваченого у період з 21.12.2014 року по 13.06.2016 року необхідно кваліфікувати за ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції, що діяла до 05.03.2015 року), як самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

При обранні обвинуваченому виду і міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби та місцем проживання характеризується посередньо, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Таку обставину, як «хворі батьки», вказану у обвинувальному акті, як пом`якшуючу, суд не може визнати, так як суду не надано належних доказів, що батьки обвинуваченого в даний час хворіють.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не виявлено.

Приймаючи до уваги всі вищевказані обставини, обвинуваченому належить призначити покарання за ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції, що діяла до 05.03.2015 року), у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті.
Враховуючи тяжкість злочину, який є злочином середньої тяжкості, особу винного, який є раніше не судимим, щиро розкаявся у вчиненні злочину, має молодий вік, суд дійшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, оскільки на думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину.

Суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили.

У справі відсутні речові докази, витрати на проведення експертиз.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох ) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України:

- повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання;

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально - виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження у разі відсутності апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1