Провадження № 11-кп/783/2/16 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

справу за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 05 листопада 2014 року відносно ОСОБА_8 ,

з участю прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

встановила:
цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, уродженця м. Сухумі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , з вищою освітою, непрацюючого, раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст. 186 КК України на два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_8 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтись в кримінальну-виконавчу інспекцію для реєстрації.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_8 залишено без зміни домашній арешт цілодобово.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 11 вересня 2014 року о 17 год. 30 хв., перебуваючи на пл. Соборній, 3 у м. Львові, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з метою протиправного збагачення, пошкодивши ліве переднє колесо автомобіля марки "Мерседес", реєстраційний номер НОМЕР_1 , заволодів сумкою ОСОБА_7 , в якій знаходились грошові кошти в сумі 45 тис. грн., після чого, будучи викритим потерпілим, продовжив втікати, утримуючи викрадене майно.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 зазначає, що вирок в частині звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України є незаконним, необґрунтованим та не відповідає тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України.

Вважає, що поза увагою суду залишились ті обставини, які встановлені на стадії досудового слідства, а саме його ОСОБА_7 пояснення про те, що в момент викриття та затримання, обвинувачений тримав в руці ніж з ручкою червоного кольору, намагався втекти, штовхався та погрожував йому ножем, який в подальшому було вилучено при затриманні, а також висловлювався в грубій формі про розправу в разі затримання. Крім цього, при затриманні обвинувачений не визнавав свою вину та заперечував вчинення ним злочину.

Зазначає, що обставини про спосіб вчинення обвинуваченим злочину та дії, які передували його вчиненню, свідчать про суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_8 злочину, а активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття обвинуваченого, не зменшують суспільної небезпечності вчиненого, оскільки факт вчинення злочину є повністю доведеним матеріалами кримінального провадження.

Просить скасувати вирок суду в частині звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, залишивши останньому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, а в іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення потерпілого ОСОБА_7 та думку прокурора про підтримання апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та виступ захисника ОСОБА_11 , які заперечили апеляційну скаргу потерпілого та просять вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
П.2 ч.1 ст. 413 КПК України передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не оспорюються і, відповідно, перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.1 ст. 186 КК України з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості; особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність ст. 75 КК України, а тому звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання, є явно несправедливим, оскільки у вироку не наведено переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість його виправлення без реального відбування покарання.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_8 , відносно якого був застосований запобіжний захід до вступу вироку в законну силу домашній арешт цілодобово, порушив такий і переховувався від суду у зв`язку із чим був оголошений в розшук згідно ухвали апеляційного суду Львівської області від 06 лютого 2015 року, не працює, вчинив корисливий злочин, передбачений ч.1 ст. 186 КК України, який згідно ст. 12 КК України класифікується як середньої тяжкості.
Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 420 КПК України повинен ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання, що відповідає положенням ст. 65 КК України.
Відтак, з врахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, колегія суддів вважає, що в даному випадку виправлення останнього без ізоляції від суспільства не можливе, а покарання у виді позбавлення волі,яке він має відбувати реально, буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів,
засудила:
апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задоволити.
Вирок Галицького районного суду м. Львова від 05 листопада 2014 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.1 ст. 186 КК України у виді двох років позбавлення волі.

Взяти ОСОБА_8 під варту в залі суду.

Строк покарання ОСОБА_8 рахувати з 20 травня 2016 року.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4