Справа №478/11/16-к 06.05.2016
Провадження №11-кп/784/375/16 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 122 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 травня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000518 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 23 лютого 2016 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Новолазарівка Казанківського району Миколаївської області, громадянку України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

- визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_7 ,

обвинувачена - ОСОБА_6 ,

захисник - ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 23 лютого 2016 року змінити, призначити їй більш м`яке покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України та зменшити суму, стягнуту в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_9 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду, ОСОБА_6 , визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання 1 рік обмеження волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3 144,86 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн.

Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 посилається на те, що вона визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Зазначає, що не визнає тільки механізму спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, вважає, що потерпіла пошкодила палець об паркан з профнастилу, а не через укус.

Крім того, обвинувачена вказує на те, що вона приходила до потерпілої, просила вибачення, пропонувала оплатити витрати на лікування.

Вважає, що судом першої інстанції не було з`ясовано обставин, які пом`якшують покарання, а також не досліджена її особа, та зазначила, що вона має постійне місце проживання, працює, сплачує податки, не судима, позитивно характеризується за місцем проживання, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, визнала свою вину, вибачилася перед потерпілою, пропонувала останній відшкодувати завдану їй шкоду.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 5 вересня 2015 року, приблизно о 18 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_10 , матері свого співмешканця ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході розмови, між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 розпочався конфлікт, вони кричали. Після чого, між донькою ОСОБА_10 ОСОБА_9 , яка прийшла до домоволодіння матері, на цьому ж ґрунті між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 розпочався конфлікт, в ході якого ОСОБА_6 взяла ОСОБА_9 правою рукою за шию, остання намагаючись стримати її дії, простягнула обидві руки до її обличчя. В свою чергу, ОСОБА_6 схопила зубами вказівний палець лівої руки ОСОБА_9 та відкусила фалангу пальця, після чого штовхнула ОСОБА_9 до паркану та почала її душити обома руками за шию та шкрябати шию потерпілої.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 23.10.2015р. у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у виді травматичної ампутації нігтьової фаланги вказівного пальця лівої кісті, множинних саден на боковій поверхні шиї з правого боку. Ушкодження у виді травматичної ампутації нігтьової фаланги вказівного пальця лівої кісті відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; обвинувачену ОСОБА_6 , її захисника ОСОБА_8 , які просили апеляційну скаргу задовольнити, а вирок суду змінити в частині призначеного покарання та моральної шкоди; думку прокурора, яка вважала, що апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає задоволенню, а вирок суду зміні; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд прийшов до наступного.

Обвинувачена ОСОБА_6 не оспорює висновки суду щодо кваліфікації дій та доведеності її вини у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, в то й же час не згодна з вироком суду в частині механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, але в апеляційній скарзі просить лише звільнити від призначеного покарання та зменшити розмір стягненої моральної шкоди.

Про ці вимоги обвинувачена та її захисник зазначили і в апеляційній інстанції.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винної, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченої.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_6 проживає спільно зі своєю сестрою ОСОБА_12 та її малолітнім сином (а.п. 103), по місцю проживання характеризується позитивно, тимчасово не працює, проте займається домашнім підсобним господарством, скарг на неї не надходило (а.п. 104), на обліках у лікарів нарколога, психіатра не перебуває (а.п. 105), раніше не судима (а.п. 106).

Ч.1 ст. 66 КК України визначено перелік обставин, які пом`якшують покарання та урахування яких при призначенні покарання є обов`язком суду.

Проте, вказівка обвинуваченої на позитивну характеристику, відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання не входять до даного переліку. Визнання судом інших, не зазначених у ч. 1 ст. 66 КК України обставин, як таких, що пом`якшують покарання, здійснюється за розсудом суду.

Зазначені апелянтом обставини були враховані судом при призначенні покарання, як дані, які характеризують особу обвинуваченої. Тому, доводи апелянта в цій частині не заслуговують на увагу.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 у повній мірі дотримався вимог ст.ст. 65-67 КК України та призначив їй покарання, яке буде необхідним й достатнім для її виправлення, а тому не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст.ст. 75, 76 КК України зі звільнення її від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 висловлює незгоду з розміром моральної шкоди, яка підлягає стягнення з неї на користь потерпілої ОСОБА_9 , розмір якої, на її думку є завищеним.

Вироком суду ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування завданої потерпілій моральної шкоди 30 000 грн.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд

визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з висновку СМЕ (а.п. 83-85), виготовленого з врахуванням даних, відображених в амбулаторній картці ОСОБА_9 , 05.09.2015р. ОСОБА_9 звернулася до лікарні з побутовою травмою. Діагноз: укушена рана 2 пальця лівої кісті з дефектом м`яких тканин і ушкодження нігтьової фаланги.

Окрім даних, зазначених лікарем хірургом з приводу проведеної операції, в картці містилися і записи лікарів невролога, психіатра, з яких слідує, що 05.09.2015р. потерпіла перенесла стрес, у зв`язку з чим в неї діагностований антено - невротичний синдром після стресу, турбували головні болі, дратівливість, плаксивість, внутрішнє тремтіння, поверхневий сон. Психіатром встановлено діагноз: гостра стресова реакція.

У висновках експерта, окрім іншого, зазначено, що по критерію тривалості розладу здоров`я ушкодження у виді травматичної ампутації нігтьової фаланги вказівного пальця лівої кисті відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, яке могло виникнути в результаті впливу зубів людини. Дане ушкодження призвело до стійкої втрати загальної працездатності 5%.

Тобто, аналіз показань потерпілої, обставин справи, за яких вона отримала ушкодження, часткова втрата нею працездатності через завдану ампутацію фаланги пальця, її гострий стресовий стан після вчиненого ОСОБА_6 , свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо характеру завданих потерпілій фізичних та моральних страждань.

За такого, суд першої інстанції, належним чином оцінивши доводи потерпілої в обґрунтування її позовних вимог в частині стягнення з обвинуваченої моральної шкоди в сумі 30 000 грн., дійшов вірного висновку про необхідність задоволення їх в повному обсязі, а тому апеляційний суд, не вбачає підстав для зменшення розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_6 , чи зміни вироку в цій частині.
Незгода обвинуваченої стосовно механізму спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, про що вона зазначає в своїй апеляційній скарзі, не заслуговує на увагу, оскільки спростовується сукупністю доказів, що містяться в матеріалах справи та були належним чином досліджені в ході судового розгляду.

Механізм спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій,судом першої інстанції правильно обґрунтований як висновком судово-медичної експертизи, так і показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка вказала на такий механізм, а також показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які після того, як відтягли ОСОБА_6 від потерпілої, то бачили кров на губах та зубах обвинуваченої.

На підставі вище викладеного, апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а вирок суду зміні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 23 лютого 2016 року, яким ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання 1 рік обмеження волі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4