Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/606/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.08.2016 м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000443 за апеляцією прокурора на вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2016 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Осота, Олександрівського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працює, не одружений, проживає АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.185 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_6 .

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України.
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника-адвоката ОСОБА_9 ,
виправданого ОСОБА_6 .

Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднану з проникненням у житлов. Так, в ніч з 20 серпня 2015 року на 21 серпня 2015 року (точний час вчинення кримінального правопорушення в ході досудового слідства не встановлено), ОСОБА_6 маючи намір на викрадення чужого майна, таємно, з корисливих спонукань, прибув на територію домоволодіння , розташованого в АДРЕСА_2 , що належить потерпілому ОСОБА_8 де, шляхом вибиття частини вікна, проник в житловий будинок, звідки викрав майно потерпілого: миску ємністю 15 л. вартістю 108 грн.81 коп., алюмінієву каструлю ємністю 10 л. вартістю 105 грн. 52 коп., 2 алюмінієвих скаворідки вартістю 42 грн. 92 коп., 20 алюмінієвих ложок, вартістю 12 грн.20 коп., 20 алюмінієвих виделок вартістю 13 грн. 00 коп., завдавши потерпілому тим самим матеріальні збитки на суму 282 грн. 45 коп..
Таким чином органи досудового слідства інкримінують обвинуваченому ОСОБА_6 скоєння кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.3 ст. 185 КК України, тобто крадіжку, поєднану з проникненням у житло.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Рішення суду мотивовано тим, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення не знайшло свого повного підтвердження під час судового слідства та доказів для доведеності його вини не достатньо. Крім того, зазначив, що підставою для притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч.3 ст.185 КК України стала заява потерпілого ОСОБА_8 про вчинення крадіжки з його будинку, протокол огляду місця події, протокол обшуку будинку, де мешкає обвинувачений. Однак, потерпілий у своїй заяві про скоєний злочин не вказав осіб, які вчинили злочин. В судовому засіданні він також не надав достовірних та достатніх доказів того, що саме ОСОБА_6 вчинив крадіжку майна. Також, районний суд зазначив, про визнання недопустимими доказами протокол огляду місця події від 21.08.2015 року та протокол обшуку від 09.10.2015 року, оскільки органаом досудового розслідування проведенні з порушенням ч.7 ст.233 КПК України. Крім того, суд зазначив, що висновок експерта №246 від 21.10.2015 року, а саме слід низу підощви взуття не придатний для ідентифікації.
В апеляції прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження.Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік. Також, просить під час апеляційного розгляду провести судове слідство в осязі допиту обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та дослідити письмові матеріали кримінального провадження.
Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції ухвалюючи виправдувальний вирок зазначив, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення не знайшло свого повного підтвердження під час судового слідства та доказів для доведеності його вини не достатньо.
Проте, зазначені висновки суду спростовуються доказами зібраними як під час досудового розслідування, так і дослідженими в ході судового розгляду кримінального провадження. Так, заява про вчинене кримінальне правопорушення є підставою для проведення досудового розслідування та не повинна обов`язково містити відомості про конкретну особу, яка причетна до вчинення кримінального правопорушення. Крім того, зазначені вище протоколи огляду місця події органами досудового слідства прододилися відповідно до вимог кримінального процесуального законодавста, зокрема в присутності двох понятих, які в судовому засіданні чітко пояснювали суду розташування будинку потерпілого, виялення та фіксування сліду від чоловічого взуття. Більше того, визнання недопустимим доказом проведення обшуку від 09.10.2015 року за участю понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , оскільки ОСОБА_13 є громадським помічником дільничного інспектора, що суперечить вимогам ч.7 ст.233 КПК України, є безпідставним. Оскільки, відповідно до ст.16 ЗУ «Про міліцію», який діяв на час проведення обшуку, а саме 09.10.2015 р. особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким присвоєно спеціальні звання міліції. Тому громадський помічник дільничного не являється працівником правоохоронного органу.
Більше того, вина ОСОБА_6 підтверджується показаннями працівників металоприймального пункту ПАТ «Вторинні ресурси» ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , який пояснили, що в кінці серпня 2015 року ОСОБА_6 здавав на пункт алюмінієві речі.
Також, показання свідків ОСОБА_17 (матір обвинуваченого), ОСОБА_18 (цивільна дружина), ОСОБА_19 (матір цивільної дружини), ОСОБА_20 (сусідка вищезазначених осіб), які останні надали на стадії завершення досудового розслідування, і останні є прямо зацікавленими у виправданні останнього.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка підтримала свої апеляційні вимоги і просила їх задовольнити, виправданого ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_9 в його інтересах, які заперечили щодо апеляційної скарги прокурора і просили вирок районного суду залишити без зміни, а апеляцію без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до таких висновків.
Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднану з проникненням у житло.
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що надані стороною обвинувачення докази на підтвердження обвинувачення ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України не доводять поза розумним сумнівом вину обвинуваченого.
При цьому суд першої інстанції повно і всебічно дослідив докази, якими орган досудового розслідування обґрунтовував винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і дав їм належну правову оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність виправдання ОСОБА_6 .

Так, стороною обвинувачення, як докази, що підтверджують вину ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів зазначено заяву потерпілого ОСОБА_8 про вчинення невідомою особою крадіжки з його будинку; протоколи огляду місця події від 21.08.2015 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 27.08.2015 року; висновок експерта від 31.08.2015 року про вартість алюмінієвих предметів побуту; проткол обшуку житла від 8.10.2015 року; висновок судово-трасологічної експертизи від 21.10.2015 року та протокол огляду предметів (взуття) від 22.10.2015 року.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав протокол огляду місця події від 21.08.2015 року та протокол обшуку домоволодіння ОСОБА_21 від 8.10.2015 року недопустимими доказами, оскільки під час судового розгляду було встановлено, що вказані слідчі дії проводилася всупереч вимогам ч.7 ст.223 КПК України.
Апеляційні доводи прокурора, що огляд місця події та обшуку домоволодіння відбувався в рамках КПК України і вказані докази є належними та допустимими, є необґрунтованим. Судом першої інстанції було встановлено, що під час огляду місця події був присутній лише понятий ОСОБА_12 . Допитаний судом першої інстанції ОСОБА_11 , зазначений як понятий під час вказаної слідчої дії, пояснив, що оглядав лише слід на полу сараю, в будинку не був, інших понятих не бачив.
Також судом було встановлено, що понятий ОСОБА_13 , який був залучений як понятий під час обшуку домоволодіння ОСОБА_21 , є громадським помічником дільничого інспектора, що свідчить про його зацікавленість в результатах кримінального провадження та суперечить вимогам ст..223 КПК України.
Посилання прокурора на показання свідків (понятих), ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , як на доказ винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки за своїм змістом вони лише підтверджують факт проведення слідчих дій органами досудового розслідування з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України.

Твердження сторони обвинувачення, що вина ОСОБА_6 у вчиненні згаданого правопорушення підтверджується висновком експерта №246 від 21.10.2015 року, відповідно до якого не виключається можливість залишення сліду в будинку потерпілого взуттям ОСОБА_6 , колегія суддів вважає безпідставним, оскільки протокол огляду місця події від 21.08.2015 р., згідно якого зафіксовано слід від взуття, та протокол огляду домоволодіння, під час якого було виявлені та вилучені дві пари чоловічих черевиків, які належали ОСОБА_6 судом першої інстанції визнано недопустимим доказом.

Крім того, як правильно встановив суд першої інстанції, висновком експерта №246 встановлено, що слід низу підошви взуття, найбільшим розміром, зафіксований на електрографічному зображенні при огляді домоволодіння потерпілого 21.08.2015 року не придатний для ідентифікації, а придатний лише для встановлення групової належності взуття, що не доводить поза розумним сумнівом вину обвинуваченого.

В судовому засіданні суді першої інстанції ОСОБА_6 винним себе за ч.3 ст.185 КК України не визнав та пояснив, що злочин він не вчиняв. Також зазначив, що в період з 20 по 21 серпня 2015 року взагалі знаходився в с. Бірках, біля своєї дитини.

Допитані у судовому засіданні в суді першої свідки за клопотанням сторони захисту, свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 зазначили, що ОСОБА_6 в період з 20 серпня 2015 року до 21 серпня 2015 року знаходився в с. Бірки.

Доводи прокурора щодо неправдивості показань зазначених вище свідків, так як вони є зацікавленими у виправданні ОСОБА_6 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не під час розгляду даного провадження судом першої інстанції не під час апеляційного розгляду сторона обвинувачення не надала суду докази, які б спростували зазначені вище показання.

Твердження прокурора, що допит вказаних свідків було проведено судом з порушенням вимог КПК УкраЇни, оскільки сторона обвинувачення була позбавлена можливості допитати належним чином вказаних сідків, також є необґрунтованими. Як вбачається з журналу судового засідання та пояснень прокурора у суді апеляційної інстанції, допит свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 було проведено за участю всіх учасників процесу і сторона обвинувачення мала змогу допитати свіків та скористалася цим правом. Доводи прокурора, що вона не готова була до допиту вказаних свідків, оскільки їх показання не були відкриті стороні обвинувачення в порядку ст..290 КПК України, колегія вважає необгрунтованими. Клопотання про допит вказаних свідків стороною захисту було надано під час підготовчого судового засідання, сторона обвинувачення не була позбавлена можливості їх допитати. Крім того, жодних клопотань від прокурора щодо повторного допиту вказаних свідків під час судового розгляду не надходило.

Також колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами прокурора, що вина ОСОБА_6 підтверджується і іншими доказами, зокрема заявою потерпілого ОСОБА_8 та показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_15 .
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що підставою для притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч.3 ст.185 КК України стала заява потерпілого ОСОБА_8 про вчинення невідомими особами крадіжки майна з його будинку.

В судовому засіданні під час розгляду провадження судом першої інстанції, потерпілий також не надав достовірних та достатніх доказів того, що саме ОСОБА_6 вчинив крадіжку майна з його будинку. При цьому, потерпілий зазначив, що колись бачив матвієнка ОСОБА_22 у чужій хаті і попереджав останнього, щоб не займався цією справою. Однак будь-яких інших доказів того, що саме ОСОБА_6 вчинив крадіжку його майна потерпілий не зазначив. Не було встановлено їх і судом.

З показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_15 вбачається лише факт, що ОСОБА_6 здавав металобрухт. Будь-яких доказів того, що це були речі, викрадені з будинку потерпілого, в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Інших доказів, які б беззаперечно доводили вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України стороною обвинувачення не надано і судом не встановлено.

Виходячи зі змісту положень ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Дотримуючись вказаних вимог закону, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив докази, якими орган досудового розслідування обґрунтовував винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і дав їм належну правову оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність виправдання ОСОБА_6 , оскільки не доведено, що згадане кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_6 .

За таких обставин доводи апеляції прокурора щодо невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження є необґрунтованими, а висновок суду першої інстанції щодо виправдання ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України є правильним.
Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів.

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення.
Вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2016 року, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.185 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2 .