Єдиний унікальний номер 235/708/16-к
Номер провадження 11-кп/775/845/2016

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2016 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 травня 2016 року, яким

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сергіївка Красноармійського району Донецької області, громадянина України, освіта вища, одруженого, має неповнолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 працює гірничим майстром ШУ «Покровське», раніше не судимого, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає на АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 1 (одного) року виправних робіт, з відрахуванням двадцяти відсотків заробітної плати щомісячно в дохід держави, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду першої інстанції, 09.07.2015 р. близько 19 год. 10 хв., ОСОБА_7 разом зі своїм батьком ОСОБА_9 та співмешканкою останнього ОСОБА_10 знаходились за місцем їх проживання за адресою: АДРЕСА_3 . В цей час, за вказаною вище адресою, на автомобілі «Skoda», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 до двору дому приїхав ОСОБА_12 , та з метою з`ясування стосунків, на ґрунті ревнощів до ОСОБА_10 , яка є його колишньою дружиною, покликав ОСОБА_9 .

Після того, як ОСОБА_9 вийшов до ОСОБА_12 між ними виникла сварка, під час якої вони почали штовхати один одного. ОСОБА_7 , який в цей час знаходився в гаражі вказаного домоволодіння, почувши, що біля двору відбувається сварка за участю його батька, взявши з собою предмет схожий на нунчаки та предмет, схожий на пневматичну рушницю, вийшов з гаражу на вулицю. ОСОБА_7 побачивши, що ОСОБА_12 штовхає його батька та провокує бійку на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, з метою заподіяння ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, предметом, схожим на нунчаки, умисно наніс ОСОБА_12 один удар в область лівого надпліччя та один удар в область голови зліва, внаслідок чого заподіяв забій в області лівого надпліччя та рану тім`яної області голови зліва, які у своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та потребують для свого загоєння термін понад 6, але не більше 21 дня.

На вказаний вирок захисником ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_7 подані апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що він дійсно наніс ОСОБА_12 легкі тілесні ушкодження з метою захисту свого батька ОСОБА_9 . Також він посилається на статтю 36 КК України яка передбачає дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони. Згідно до ст. 37 КК України передбачена уявна оборона, це дії, пов`язані із заподіянням шкоди за таких обставин, коли реального суспільного небезпечного посягання не було, і особа, неправильно оцінюючи дії потерпілого, лише помилково припускала наявність такого посягання. Обвинувачений не згоден з призначеним покаранням, так як суд першої інстанції правильно вказав дані про особу , але не застосував менш тяжке покарання у вигляді штрафу та громадських робіт.

Захисник ОСОБА_6 вказує, що судом проігноровані доводи про те, що фактичним зачинщиком сварки та бійки був саме ОСОБА_12 , який визнав, що приїхав у село, щоб розібратися про виховання своїх дітей, які знаходились у м. Краматорськ. Також ОСОБА_12 в судовому засіданні визнав, що розмова про погрози йшла з його телефону, телефон він нікому не давав, але причину приїзду до дому до ОСОБА_9 пояснити не міг. Також посилається на ст. 36 КК України яка передбачає дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони. Згідно до ст. 37 КК України передбачена уява оборона, це дії, пов`язані із заподіянням шкоди за таких обставин, коли реального суспільного небезпечного посягання не було, і особа, неправильно оцінюючи дії потерпілого, лише помилково припускала наявність такого посягання. Також вказує на те, що суддя допустив порушення ст. 65 КК України, так як правильно вказавши дані про особу обвинуваченого. який раніше не судимий, працює, має постійне місце проживання та роботу, має неповнолітню дитину, працював зі слідством, що визнано обставинами що пом`якшують покарання, але не застосував інші, менш тяжкі покарання.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- захисник та обвинувачений підтримали доводи апеляцій;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляцій, вважав вирок законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 за таких підстав.

Сформульовані у вироку висновки суду про винність ОСОБА_7 у скоєному злочині відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, які у своїй сукупності і кожен із них окремо узгоджуються та не вступають у протиріччя, і судом визнані достовірними, зокрема подію кримінального правопорушення, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, вид та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням тощо.

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 детально та послідовно показав, що 09 липня 2015 року близько 19 год. він знаходився у свого батька ОСОБА_9 в АДРЕСА_3 . Там перебувала і співмешканка батька ОСОБА_10 . В цей час, за вищевказаною адресою, на автомобілі «Skoda», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 до двору дому приїхав ОСОБА_12 , якого він раніше не знав в обличчя, але знав, що він є колишнім чоловіком ОСОБА_10 . ОСОБА_12 покликав його батька і той вийшов з двору на вулицю. Після того, як батько вийшов до ОСОБА_12 між ними виникла сварка, під час якої ОСОБА_12 штовхнув його батька. Він в цей час знаходився в гаражі вказаного домоволодіння, почувши, що біля двору відбувається сварка за участю його батька, взяв з собою дві палички, скріплені цепком та пневматичну рушницю і вийшов з гаражу на вулицю. Щоб захистити батька, він підійшов до ОСОБА_12 та запитав у нього чого він приїхав і хто він такий. У відповідь потерпілий виразився нецензурною лайкою. Щоб розрядити обстановку і побоюючись за здоров`я батька, дерев`яними паличками з цепком, що були у нього в руці, він умисно наніс ОСОБА_12 один удар в область лівого плеча та один удар в область голови зліва, внаслідок чого заподіяв йому тілесні ушкодження. Все це відбулося за 1 хвилину, до нього підійшла його дружина і сказала йому заспокоїтись, що він і зробив та пішов додому. Батько провів потерпілого до автомобіля і той поїхав. За кермом автомобіля був раніше йому не знайомий ОСОБА_11 , більше в автомобілі він нікого не бачив.

Аналогічні показання в судовому засіданні з фактичних обставин справи дав і потерпілий ОСОБА_12 , підтвердивши, що 09 липня 2015 року він зустрів ОСОБА_11 та попросив його відвезти на автомобілі в с.Сергіївку, щоб поговорити з ОСОБА_13 , якого хотів попросити, щоб той поговорив з ОСОБА_10 про виховання їх спільних дітей, оскільки колишня дружина не займається їх вихованням. З ними в автомобілі була малолітня донька ОСОБА_14 . Мешканці села Сергіївка, куди вони приїхали, вказали йому будинок де проживає ОСОБА_15 . Він покликав ОСОБА_16 і той вийшов з подвір`я на вулицю, стояли біля воріт, розмовляли. Під час розмови ОСОБА_13 вдарив його рукою в нижню частину обличчя. В цей час вибіг обвинувачений ОСОБА_17 , якого покликав його батько. Супрун ОСОБА_18 схватив його та тримав, а ОСОБА_19 став наносити йому удари: 1 удар предметом схожим на нунчаки в область голови, 2-й удар в плече, ще вдарив кулаком і ногою. В цей час з автомобіля вийшов ОСОБА_11 , який намагався зупинити обвинуваченого, але що там відбувалось між ними він пояснити не може. Обвинуваченого зупинила його дружина, яка підійшла до них. Від нанесеного удару в область голови у нього була рана в тім`яній частині голови зліва, тому вони поїхали в лікарню для отримання медичної допомоги.

Свідок ОСОБА_11 дав показання, аналогічні показанням потерпілого ОСОБА_12 .

Вказані вище покази обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_11 узгоджуються між собою, не суперечать один одному та також підтверджуються рапортом помічника начальника відділу, оперативного чергового Красноармійського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 9.07.2015 року про повідомлення, що о 21.00 год. до чергової частини Красноармійського МВ надійшло повідомлення по телефону з ЦРЛ м.Красноармійська про те, що до них за наданням медичної допомоги звернувся ОСОБА_12 з діагнозом схиблена рана волосяної частини голови. Зі слів ОСОБА_12 9.07.2015 року в 19.20 в с.Сергіївка по вул. Набережна його вдарив ОСОБА_9 (а.с.2 ), протоколом прийняття заяви про вчинене кримінального правопорушення від 10.07.2015 року з якого вбачається, що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_20 наносили ОСОБА_9 і невідомий молодий чоловік (а.с.6 ), протоколом огляду від 22.07.2015 року, відповідно до якого в присутності понятих, за участю власника ОСОБА_11 в приміщенні Красноармійського МВ ГУМВС України в Донецькій області було оглянути та записано на DVD-диск відеозапис з відеореєстратора автомобіля від 09.07.2015 року (а.с.14-16 т.1), протоколом огляду місця події від 22.07.2015 року (а.с.18-19), яким переглянуто відеозапис з відеореєстратора автомобіля, з якого вбачається, що тривалість запису складає 3 хвилини, під час яких ОСОБА_17 наніс удар, дерев`яними паличками, скріпленими цепком, в область голови ОСОБА_12 , далі направився в інший бік. ОСОБА_12 залишився з Супрун Михайлом, а ОСОБА_21 підійшов до автомобіля та вдарив головою ОСОБА_11 . В автомобілі стала плакати дитина, підійшла жінка, яка вихватила у ОСОБА_22 дерев`яні палички і чоловіки стали розходитись (а.с18-19), висновком експерта № 237 від 07.08.2015р. про наявність у ОСОБА_12 таких тілесних ушкоджень: рани тім`яної області голови зліва, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, яка потребує для свого загоювання термін більше 6, але не більше 21 дня; садно в області лівого надпліччя, що відноситься до легких тілесних ушкоджень. Вищеописані тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмету, внаслідок застосування сили не менш ніж двох разів, в зазначений строк 09 липня 2015 року і при зазначених обставинах(а.с.24-25), протоколом проведення слідчого експерименту від 14 січня 2016 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 , понятих, лікаря судово-медичної експертизи ОСОБА_23 , яким підтверджено дату, час та місце спричинення потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , а саме нанесення 2-х ударів паличками, скріпленими цепком, в область тім`яної частини голови та лівого надпліччя (а.с.45-49), додатковим (до висновку експерта №237 від 07 серпня 2015 року ) висновком експерта від 19 січня 2016 року відповідно якого з врахуванням зіставлення характеру та розташування тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 та показів підозрюваного ОСОБА_7 , щодо механізму утворення тілесних ушкоджень, слід рахувати, що їх утворення можливе за обставин, вказаних під час слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції допустив однобічність та неповноту судового слідства та його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника в частині тоого, що ОСОБА_7 діяв чи то в межах необхідної оборони (ст. 36 КК України), чи то в межах уявної оборони (ст.37 КК України) є, на думку колегії суддів, непереконливими.

Так, згідно із законом перевищення меж необхідної оборони визнається явна невідповідність захисту характерові або небезпеці посягання.

При вирішенні питання про перевищення чи неперевищення меж необхідної оборони повинні враховуватися не лише відповідність чи не відповідність знарядь захисту і нападу, але і характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалась, обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил нападаючого і того, хто захищається, його фізичні данні ( вік, стать, інвалідність, стан здоров`я) та інші обставини.

Вирішуючи питання про правомірність заподіяної шкоди, належить встановити, що захищалась особа від реального, вже розпочатого і ще не закінченого суспільно - небезпечного посягання. Лише при наявності стану необхідності оборони, зробити висновок, перевищила вона межі необхідної оборони чи ні.

Статтею 37 КК України передбачено, що уявною обороною визнаються дії, пов`язані із заподіянням шкоди за таких обставин, коли реального суспільно небезпечного посягання не було, і особа, неправильно оцінюючи дії потерпілого, лише помилково припускала наявність такого посягання.

Уявна оборона виключає кримінальну відповідальність за заподіяну шкоду лише у випадках, коли обстановка, що склалась, давала особі достатні підстави вважати, що мало місце реальне посягання, і воне не усвідомлювала і не могла усвідомлювати помилковости свого припущення.

Враховуючи наведені вище вимоги закону, колегія суддів вважає, що як обставини скоєння злочину, так і обставини, що передували йому, свідчать про те, що Супрун не знаходився ні в стані необхідної оборони, ні в стані уявної оборони. Так, між ОСОБА_20 та ним не було жодних попередніх відносин, які б свідчили про намір потерпілого причинити будь-яку шкоду як обвинуваченому, так і його батьку, ОСОБА_20 приїхав беззбройний, без жодних предметів для спричинення тілесних ушкоджень, з чотирирічною дитиною в салоні автомобіля. Посилання сторони захисту на телефонні погрози розправи зі сторони потерпілого ОСОБА_12 , зафіксовані на носії інформації, не дають підстав вважати, що вони є справжніми, звучали саме зі сторони потерпілого тиа час таких перемовин.

З переглянутого в судовому засіданні відеозапису відеореєстратора з автомобіля ОСОБА_11 з очевидністю вбачається, що потерпілий ОСОБА_12 втікає від обвинуваченого ОСОБА_24 , намагається притримати палиці, що знаходились в руках Супруна, а Супрун, в свою чергу, поводиться агресивно, нападає на потерпілого та наносить йому удари в область голови палицями.

Обвинувачений в судовому засіданні пояснив, що коли він вийшов на виклик батька, маючи при собі палиці та рушницю, то побачив, що батько та ОСОБА_20 сваряться. Тоді він, згадавши про погрози, постійні телефонні дзвінки з погрозами вбивства, аби «розрядити обстановку», наніс два удари палицею Камалдінову.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що та обстановка, що склалась, не давала ОСОБА_7 достатніх підстав вважати, що мало місце реальне посягання чи то на нього, чи на батька зі сторони потерпілого. В матеріалах кримінального провадження також відсутні дані, що обвинувачений ОСОБА_7 захищався від реального, вже розпочатого і ще не закінченого суспільно небезпечного посягання потерпілого ОСОБА_12 .

Тобто, обвинувачений ОСОБА_7 при заподіянні потерпілому удару предметом, схожим на нунчаки, діяв умисно, внаслідок чого заподіяв забій в області лівого надпліччя та рану тім`яної області голови зліва та не знаходився у стані необхідної оборони та, в свою чергу не перевищував її меж, а також не знаходився в стані уявної оборони.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, характеру нанесення тілесних ушкоджень, причин припинення злочинних дій, а також попередньої поведінки обвинуваченого та потерпілого, їхніх взаємовідносин, судом першої інстанції правильно був з`ясований умисел обвинуваченого ОСОБА_7 на заподіяння потерпілому ОСОБА_12 умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином на думку колегії суддів, дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ст. 125 ч.2 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_12 . Обвинувачений ОСОБА_7 при заподіянні потерпілому умисного легкого тілесного ушкодження усвідомлював, що може заподіяти розлад здоров`ю потерпілого, передбачав наслідки цього і бажав їх настання. Мотивом заподіяння обвинуваченим ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я є неприязні особисті відносини, що виникли між обвинуваченим та потерпілим під час сварки.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Зі змісту апеляційних скарг також вбачається, що обвинувачений та захисник також порушують питання про недотримання судом визначених законодавством вимог, що стосуються обвинуваченого і пов`язані з суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями) в частині призначення покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Статтею 65 КК України визначені загальні засади призначення покарання, а саме:

1)у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з положень ст. 65 КК України суди повинні суворо додержуватися вимог цієї норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність незнятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку) тощо.

У кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. У випадку, коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. У разі обрання покарання у виді обмеження волі це рішення також має бути вмотивовано у вироку.

При призначенні покарання ОСОБА_7 у виді виправних робіт суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є злочином невеликої тяжкості проти життя та здоров`я особи, спосіб вчинення злочину та його наслідки, а також особу обвинуваченого, який за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував щире каяття в скоєному кримінальному правопорушенні та активне сприяння його розкриттю.

Обставин, що обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, використав свої дискреційні повноваження, обрав покарання, яке відповідає вимогам національного законодавства, є не самим суворим із передбачених санкцією статті. Тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про суворість призначеного покарання, є необґрунтованими й не підлягають задоволенню, а призначене ОСОБА_25 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення, а також попередження нових злочинів, і підстав для його пом`якшення колегією суддів не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404,405,407,418,419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 травня 2016 року залишити без задоволення.

Вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 травня 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали.

Судді