19.09.2016 Єдиний унікальний номер 205/6972/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 вересня 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за обвинуваченням:

- ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Засосенка Краснинського району Ліпецької області Російської Федерації, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, не працюючого, раніше судимого вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року за ст. 185 ч. 1 КК України до 1 року позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком в 1 рік на підставі ст. 75 КК України; проживаючого в АДРЕСА_1 , тримався під вартою з 30 липня 2015 року по 14 січня 2016 року, -

у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч. 3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_5 18 травня 2015 року, близько 14.00, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прибув до будинку АДРЕСА_2 ; реалізуючи свій злочинний умисел, через паркан перебрався на територію вказаного домоволодіння, звідки, діючи повторно, з корисливої зацікавленості, вчинив незакінчений замах на таємне викрадення з автомобілю «Ніссан» д/н НОМЕР_1 майна, належного потерпілому ОСОБА_6 , - відеореєстратору «Convoy DVD-08 НD» вартістю 610 грн., але не завершив свій злочинний намір з причин, що не залежали від його волі, так як на місці вчинення злочину був помічений та затриманий потерпілим.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винність свою не визнав та пояснив, що, повертаючись додому, дійсно через паркан перебирався на територію вказаного домоволодіння, так як заблукав. Він нічого не викрадав і наміру такого не мав. На подвір`ї його затримав потерпілий, який викликав працівників міліції. Вважає, що відеореєстратор був підкладений йому до кишені самим потерпілим.

Не дивлячись на те, що ОСОБА_5 винність свою не визнав, його винність у злочині, вчиненому за викладених обставин, підтверджується наступними доказами:

- протоколом прийняття заяви потерпілого ОСОБА_6 про вчинення замаху на таємне викрадення належного йому відеореєстратору (Т.1, а.с. 7), -

- протоколом огляду та вилучення від 18 травня 2015 року відеореєстратору «Convoy DVD-08 CD» (Т.1, а.с. 8), -

- протоколом огляду від 18 травня 2015 року автомобіля «Ніссан» д/н НОМЕР_1 (Т.1, а.с. 11), -

- протоколом огляду місця події від 28 травня 2015 року, яким зафіксовано територію домоволодіння АДРЕСА_3 (Т.1, а.с. 13), -

- показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які пояснили, що 18 травня 2015 року до них, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гвардійська, 33, приїхав ОСОБА_6 , який залишив у дворі свій автомобіль «Ніссан» д/на НОМЕР_1 ». Близько 14.00, знаходячись у дворі домоволодіння, вони помітили та затримали ОСОБА_5 , який зізнався, що у нього в кишені знаходиться відеореєстратор, у зв`язку з чим вони викликали працівників міліції. При цьому, оглянувши свій автомобіль, ОСОБА_6 виявив, що в ньому був відсутній відеореєстратор, -

- висновком судово-товарознавчої експертизи № 542/38 від 25 травня 2015 року, яким встановлено ринкову вартість відеореєстратору «Convoy DVD-08 НD» у розмірі 610 грн. (Т.1, а.с. 27-32), -

- вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року, яким підтверджено наявність у ОСОБА_5 судимості за тотожні протиправні дії, тобто повторність вчинення злочину (Т.1, а.с. 39-41).

Аналізуючи докази, які зібрано у кримінальному провадженні, в їх сукупності, суд приходить до висновку про винність ОСОБА_5 у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненому повторно; а його умисні дії кваліфікує за ст.ст. 15 ч. 3, 185 ч. 2 КК України.

Судом змінено кваліфікацію дій ОСОБА_5 , надану органом досудового розслідування, з ч. 2 на ч. 3 ст. 15 К України з тієї підстави, що вчинений ним замах на крадіжку є незакінченим, оскільки він не вчинив всіх дій, необхідних для доведення злочину до кінця, з причин, які не залежали від його волі, та був затриманий на місці вчинення злочину, не здійснивши всіх дій, необхідних для розпорядження викраденим майном та звернення його на свою користь.

Крім того, орган досудового розслідування кваліфікував дії ОСОБА_5 за частиною 3 ст. 185 КК України за такою ознакою, як вчинення злочину з проникненням на територію домоволодіння.

Приймаючи до уваги, що вищевказана ознака не передбачена ст. 185 ч. 3 КК України, а територія домоволодіння не підпадає під ознаки житла, приміщення або сховища, - що було би підставою для кваліфікації дій винної особи за ч. 3 ст. 185 КК України, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ознаками ч. 2 ст. 185 КК України відповідно до встановленого обсягу фактично вчинених протиправних дій.

Наведеними доказами послідовно спростовується твердження обвинуваченого про те, що він нібито не мав наміру на вчинення крадіжки, а відеореєстратор, належний потерпілому, був йому підкладений, - оскільки ОСОБА_5 , як встановлено у кримінальному провадженні, був викритий на місці вчинення злочину, після чого у нього і було вилучено майно, на викрадення якого він вчинив замах.

За таких обставин суд не може взяти за основу доводи захисту щодо неприпустимості зібраних доказів, так як вони не ґрунтуються на відомостях про явні порушення встановленого процесуальним законом порядку отримання доказів або їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, що в дійсності свідчило би про їх очевидну недопустимість.

З цих підстав під час судового розгляду ухвалою суду від 18 травня 2016 року відмовлено у клопотання захисту про визнання доказів недопустимими.

Що стосується зауважень захисту стосовно порушення передбаченого ст. 208 ч. 5 КПК України порядку затримання ОСОБА_5 , без складення протоколу про тимчасове вилучення майна, а також до внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, то необхідно звернути увагу на те, що ОСОБА_5 , будучи викритим на місці вчинення злочину, не затримувався в порядку, передбаченого ст. 208 КПК України, а також, поряд з іншими процесуальними діями, у відповідності до вимог ст.ст. 104-1-6, 223, 234, 237 КПК України, був проведений огляд та вилучення майна, належного потерпілому (Т.1, а.с.8).

В даному випадку відсутні підстави для висновку про порушення вимог кримінально-процесуального законодавства, які би, відповідно до ст.ст. 86 87 КПК України, тягли за собою визнання доказів недопустимими.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР були внесені 19 травня 2016 року, після чого і проводилось досудове розслідування. І в цьому разі проведення огляду у зв`язку з невідкладністю випадку не суперечить вимогам ст. 214 ч. 3 КПК України.

Не можуть тлумачитись на користь позиції обвинуваченого і показання допитаних свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 як такі, що є суперечливими, так як дійсні протиріччя в показаннях свідків щодо факту викриття ОСОБА_5 та виявлення у нього належного потерпілому майна відсутні.

Відсутні обґрунтовані підстави погодитись із посиланням захисту на відсутність доказів щодо наявності майна, на викрадення якого був вчинений замах, оскільки, за умови заяви потерпілого та показань свідків, наявність та вартість цього майна об`єктивно встановлено висновком судово-товарознавчої експертизи.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступень суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який віднесений до категорії середньої тяжкості; дані, що характеризують його особу, а саме, що ОСОБА_5 раніше судимий та вчинив злочин протягом іспитового строку за попереднім вироком суду, а також, що він, згідно до висновку судово-психіатричного експерта № 194 від 03 вересня 2015 року (Т.1, а.с. 107-111), є обмежено осудним, страждав та страждає на помірно виражений розлад особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку складного ґенезу (наслідки травм головного мозку, хронічна алкогольна інтоксикація).

Призначаючи покарання, відповідно до вимог ст. 66 ч. 2 КК України, суд враховує стан обмеженої осудності як обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 .

З огляду на це, враховуючи стан обмеженої осудності ОСОБА_5 , за відсутністю реальної майнової шкоди внаслідок його протиправних дій, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді обмеження волі, але наближене до мінімального, та застосувати до нього вимоги ст. 71 КК України.

Виходячи з меж покарання, яке призначається обвинуваченому, за умови його часу попереднього ув`язнення, судом не вбачається необхідності, відповідно до ст. 504 ч. 2 КПК України, для застосування примусових заходів медичного характеру з урахуванням стану обмеженої осудності ОСОБА_5 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд, -

П Р И С У Д И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 15 ч. 3, 185 ч. 2 КК України, та призначити йому покарання у вигляді одного року обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року, та остаточно ОСОБА_9 до відбування призначити покарання у вигляді одного року одного дня позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку після набрання ним законної сили.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк відбутого покарання період часу його попереднього ув`язнення з 30 липня 2015 року по 14 січня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави в особі Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України судові витрати у розмірі 491 (чотириста дев`яносто одна) гривня 04 коп.

Речовий доказ у кримінальному провадженні - відеореєстратор «Convoy DVD-08 НD», який знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_6 (Т.1, а.с. 10), - вважати йому повернутим.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти діб після проголошення.

Суддя: ОСОБА_1