Ухвала іменем україни 09 червня 2016 року м. Київ Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоОСОБА_1 , суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 19 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19 червня 2015 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, таку, що судимості не має,

звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілою і кримінальне провадження закрито.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 в доход держави 586 грн 80 к за проведення експертизи.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2015 року, ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 19 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

Як визнав встановленим суд, 04 грудня 2014 року о 13 год 20 хв, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись 40 км/год на нерегульованому пішохідному переході по вул. Гвардійців Широнівців, 23 в м. Харкові, порушила правила безпеки дорожнього руху, а саме: вимоги п.18.1 Правил дорожнього України, вчинила наїзд на пішоходів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , внаслідок чого потерпіла ОСОБА_7 отримала середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

У зв`язку з примиренням ОСОБА_6 з потерпілою, судами ухвалено, на підставі ст.46 КК України, звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

У касаційній скарзі прокурор не оскаржуючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
В обґрунтування наведеного прокурор вказує на безпідставне застосування відносно ОСОБА_6 ст.46 КК України. Зазначає, що закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за примиренням є неможливим, оскільки правопорушення зачіпає публічні інтереси.
Крім того, вказує на те, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст.419 КПК України, оскільки апеляційний суд не перевірив належним чином та не спростував доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: застосування щодо ОСОБА_6 вимог ст.46 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі прокурора, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст.438 КПК України предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно ст.46 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, а саме: у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, на підставі ст.46 КК України.

У відповідності з вимогами ч.2 ст.433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Враховуючи те, що доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України у касаційній скарзі не оспорюється, суд касаційної інстанції судові рішення в цій частині не переглядає.

Розгляд провадження в суді першої інстанції проведено в порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Твердження прокурора в касаційній скарзі про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, безпідставне застосування щодо ОСОБА_6 положень ст.46 КК України: закриття кримінального провадження та звільнення її від кримінальної відповідальності за примиренням є неможливим, оскільки правопорушення зачіпає публічні інтереси є необґрунтованими та спростовуються наступним.
Диспозицією ч.1 ст.286 КК України, передбачено відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. У відповідності з вимогами ч.2 ст.12 КК України інкримінований ОСОБА_6 злочин належить до злочинів невеликої тяжкості.

Родовим об`єктом злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту є суспільні відносини, які покликані забезпечувати безпеку руху та експлуатацію різних видів транспорту. Додатковим безпосереднім об`єктом даних злочинів може виступати життя і здоров`я особи, власність.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 вчинила злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України, проте повністю визнала свою вину в інкримінованому, щиро покаялася, примирилася з потерпілою ОСОБА_7 та повністю відшкодувала останній завдані збитки, вперше вчинила злочин невеликої тяжкості.

Родовим об`єктом злочину інкримінованого ОСОБА_6 є суспільні відносини, які покликані забезпечувати безпеку руху, а додатковим безпосереднім об`єктом - життя і здоров`я потерпілої ОСОБА_7 .

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 зазначала, що завдана їй шкода відшкодована ОСОБА_6 в повному обсязі, претензій до останньої вона не має, примирилась з нею та просила звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності. При цьому, прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Враховуючи наведене, з огляду на вимоги статей 12, 46 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та кримінальне провадження закрив.

При цьому, місцевим судом повною мірою взято до уваги, що ст.46 КК України не містить будь-яких обмежень в її застосуванні щодо кола осіб чи конкретних складів злочинів за умови наявності зазначених в самій нормі цього закону підстав та умов її застосування, а у відповідності з роз`ясненнями, що містяться у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року, за наявності передбачених у ст.46 КК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Крім того, доводи у касаційній скарзі прокурора про істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є аналогічні доводам апеляційної скарги, які були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав їх необґрунтованими, навівши відповідні мотиви та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для їх задоволення. З цим висновком погоджується і колегія суддів.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.419 КПК України.

Порушень норм кримінального і кримінального процесуального закону, які могли б бути підставами для скасування судових рішень, зокрема, з мотивів викладених у касаційній скарзі прокурора, по даному кримінальному провадженню не встановлено.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 19 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
судді:

_________________ ______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3