Провадження №1-кп/461/312/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.07.2016 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004130 від 10.11.2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, не працюючого, одруженого, раніше судимого 25.06.2015 року Апеляційним судом Львівської області за ч.ч.1,2 ст.185, ч.1 ст.357 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України строком на 2 роки, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 10 листопада 2015 року, близько о 19.30 год., перебуваючи на вул.Медовій, 8 у м.Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом розбиття вікна автомобіля марки «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , таємно викрав з салону автомобіля сумку для ноутбука вартістю 200 грн., всередині якої знаходились ноутбук марки «HP Pavillion DV6700» з зарядним пристроєм, вартістю 3000 грн., комп`ютерна мишка марки «Logitech», вартістю 150 грн., шкіряні рукавиці марки «Monlolan», вартістю 200 грн., чим завдав ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 3550 грн.
Таким чином, умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, вказав що всі обставини, викладені у обвинувальному акті мали місце, нічого не перекручено та не спотворено. Зазначив, що дуже шкодує про скоєне. У вчиненому щиро розкаюється. Просить суворо не карати.
Відповідно до заяви потерпілого ОСОБА_6 , останній не бажає брати участь у судових засіданнях по розгляду даного кримінального провадження відносно ОСОБА_4 . Зазначив, що претензій до обвинуваченого не має.
Зважаючи на повне визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду і такі ніким не оспорювались. При цьому суд з`ясував в обвинуваченого, а також інших учасників процесу, чи правильно вони розуміють зміст фактичних обставин справи, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам процесу, що вони будуть позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорюються в апеляційному порядку.
Оцінюючі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" (із змінами станом на 6 листопада 2009 р.) при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до ст.12 КК України злочин, скоєний обвинуваченим ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України є злочином середньої тяжкості.

Пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 обставинами суд визнає щире каяття, відшкодування збитків потерпілому, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив злочин під час іспитового строку, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні малолітню дитину.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 , необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії, оскільки саме такий вид покарання суд вважає необхідним та достатнім для виправлення засудженого.
Встановлено, що вироком Апеляційного суду Львівської області від 25.06.2015 року ОСОБА_4 засуджений за ч.ч.1, 2 ст.185, ч.1 ст.357 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі та звільнений від відбуття покарання, на підставі ст.75 КК України строком на 2 роки. У зв`язку з наведеним, враховуючи положення ч.1 ст.71 КК України, суд дійшов висновку, що обвинуваченому необхідно частково приєднати до призначеного покарання за цим вироком, невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази у справі: сумку для ноутбука, ноутбук марки «HP Pavillion DV6700», комп`ютерну мишку марки «Logitech», зарядний пристрій до ноутбука, жіночі шкіряні рукавиці марки «Monlolan» повернути ОСОБА_6 ; 2 фрагменти кераміки та фрагмент скла знищити.
Керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного обвинуваченому покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Львівської області від 25.06.2015 рокута остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді двох років семи місяців позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 11.11.2015 року по 13.11.2015 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_4 тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Після набрання вироком законної сили заставу, внесену згідно квитанції від 12.11.2015 року у розмірі 12180,00 грн. повернути заставодавцю ОСОБА_7 .
Речові докази у справі: сумку для ноутбука, ноутбук марки «HP Pavillion DV6700», комп`ютерну мишку марки «Logitech», зарядний пристрій до ноутбука, жіночі шкіряні рукавиці марки «Monlolan» повернути ОСОБА_6 ; 2 фрагменти кераміки та фрагмент скла знищити.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Суддя ОСОБА_1