АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/1948/16 Головуючий І-ої інстанції
Справа № 623/460/15-к ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 січня 2016 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Зазначеним вироком
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Ізюм Харківської області, громадянин України, українець, з повною загальною середньою освітою, розлучений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 07.08.2007 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ст.ст.164 ч.1, 15-115 ч.1 КК України до 7 років позбавлення волі, звільнений 18.12.2012 року умовно-достроково на не відбутий термін 1 рік 7 міс. 27 днів, -
визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та йому призначено покарання 8 років позбавлення волі.
Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 постановлено рахувати з моменту затримання - 20 листопада 2014 року.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України строк перебування обвинуваченого ОСОБА_9 в слідчому ізоляторі з 20 листопада 2014 року по день проголошення вироку 22 січня 2016 року постановлено рахувати виходячи з обчислення: один день в слідчому ізоляторі відповідає двом дням покарання у виді позбавлення волі і вважати, що на день проголошення вироку обвинувачений ОСОБА_9 відбув покарання 2 роки 4 місяці і 4 дні.
Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Як встановив суд, 19 листопада 2014 року, близько 22 години, ОСОБА_9 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час сварки з потерпілим ОСОБА_11 , який обізвав обвинуваченого принизливим в місцях позбавлення волі словом, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому, наніс ОСОБА_11 чисельні удари кулаками в область голови, шиї, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок спричинивши при цьому тілесні ушкодження у вигляді тупої травми голови у виді чисельних синців, саден та забитих ран волосяної частини голови і обличчя забій слизової оболонки обох губ та щік, відкритого перелому кісток носу, крововиливу у білкову оболонку правого та лівого ока, синця м`яких тканей голови, крововиливу під оболонки головного мозку, синців м`яких тканин шиї, синців на грудній клітині, множинних синців верхній та нижніх кінцівок, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, перелому нижньої щелепи в області лівого кута, переломів 5-8 ребер з права по середньо-пахвовій області та перелому 6-8 ребер з ліва по передньо-паховій лінії, що кваліфікуються як середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження та тупої травми шиї у вигляді перелому щитовидного хрящу гортані і лівого рогу під`язичної кістки, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння. Після вказаних подій обвинувачений ОСОБА_9 20 листопада 2014 року, близько 00 годин, вивів ОСОБА_11 за двір свого будинку та залишив на вулиці. Від отриманих тяжких тілесних ушкоджень, а саме травми шиї у вигляді перелому щитовидного хрящу гортані і лівого рогу під`язичної кістки, розвився різкий набряк гортані, звуження дихальної щілини з послідуючим наростанням гострої асфіксії, від якої 20 листопада 2014 року у період часу з 00 до 5 години, настала смерть ОСОБА_11 ..
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч.2 ст.121 КК України покарання 10 років позбавлення волі. Посилається на те, що вчинений обвинуваченим злочин є тяжким. Крім того, просить врахувати, що ОСОБА_9 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за злочини проти життя та здоров`я особи, що, на думку прокурора, свідчить про його антисоціальну поведінку, підвищену небезпеку для суспільства та небажання ставати на шлях виправлення. Також вказує, що судом встановлено обставину, яка обтяжує покарання, а обставини, які його пом`якшують відсутні.
В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_12 просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження. Також захисник ставить питання щодо призначення судово-психологічної експертизи з використанням технічних засобів - поліграфа, у проведенні якої стороні захисту було відмовлено судом першої інстанції, чим допущено неповноту судового розгляду. Захисник вказує, що обвинувачений визнав свою вину частково, пояснюючи, що наніс потерпілому три удари, один з яких, можливо й прийшовся у область шиї, а крім нього удари потерпілому наносив свідок ОСОБА_13 , при цьому захисник наголошує на тому, що тілесні ушкодження, які могли утворитися від нанесення ударів потерпілому, а також кров у підногтьовому змісті у ОСОБА_9 не виявлені під час проведення відповідних експертиз, а тому встановити хто саме наніс потерпілому єдине тілесне ушкодження, що є тяжким та від якого наступила смерть потерпілого, може бути встановлено лише шляхом проведення судово-психологічної експертизи. Також захисник вказує і на те, що допитані в якості свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які були присутні під час вчинення злочину, є зацікавленими особами, оскільки вони можливо також причетні до нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, а показання цих свідків, як вказує захисник, суперечать іншим дослідженим судом доказам, однак у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги їх показання та відкинув інші докази.
В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 надали неправдиві показання щодо вчинення ним злочину, протиріччя у їх показаннях судом не усунуті. Вказує, що наніс потерпілому 3 удари в обличчя, в область шиї та голови ударів йому не наносив, оскільки свідок ОСОБА_14 відвів його в сторону, в той час потерпілий залишився на кухні зі свідком ОСОБА_13 , який наносив йому удари ногами. Також зазначає, що судом неправильно встановлено час вчинення злочину. Вказує і на те, що в суді він був позбавлений можливості надавати пояснення у своє виправдання та задавати питання свідкам, яких викликали лише раз у судове засідання. Наголошує і на тому, що виявлені на його одязі краплі крові, що, як встановлено експертизою, могли належати потерпілому, не є переконливим фактом його причетності до вчинення злочину, оскільки його кров належить до тієї ж групи, що і потерпілого. Вказує, що у вчиненому він розкаюється, однак вважає, що від його дій не могли наступити наслідки у вигляді смерті потерпілого.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити подані ними апеляційні скарги з викладених в них підстав, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та заперечував проти апеляційних скарг сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи. Такий висновок підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку

Аналізуючи доводи сторони захисту щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження щодо кількості нанесених ОСОБА_9 ударів потерпілому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Даними, що містяться в протоколі огляду трупа від 20.11.2014р., підтверджено, що у ОСОБА_11 виявлено численні тілесні ушкодження.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №423 від 15.01.2015р., одне з отриманих ОСОБА_11 тілесне ушкодження - тупа травма шиї у вигляді перелому щитовидного хрящу гортані і лівого рогу під`язичної кістки, яке кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, призвело до розвитку різкого набряку гортані, звуження дихальної щілини з послідуючим наростанням гострої асфіксії, від яких 20.11.2014р. у період часу з 00 до 05 години настала його смерть.

Обвинувачений ОСОБА_9 під час судового провадження в суді першої інстанції свою вину у вчиненні злочину визнав частково, пояснюючи, що в ході сварки з ОСОБА_11 наніс йому три удари в область обличчя, після чого на вимогу присутніх ОСОБА_15 і ОСОБА_14 вивів потерпілого на вулицю і залишив біля двору, а тому, на його думку, смерть ОСОБА_11 не могла наступити від нанесених ним ударів. Крім того, ОСОБА_9 стверджував, що бачив, як свідок ОСОБА_15 бив ногами потерпілого.

Поряд з частковим визнанням обвинуваченим своєї вини, його винуватість в обсязі обвинувачення, визнаного судом доведеним, підтверджується дослідженими судом доказами.

Під час проведення слідчого експерименту від 24.11.2014р. ОСОБА_9 пояснював, як наніс ОСОБА_11 3 удари кулаком в область обличчя.

Згідно з висновком додаткової судово-медичної експертизи №15-ИЗ/15 від 19.01.2015р., виявлені на трупі ОСОБА_11 деякі тілесні ушкодження могли утворитися в результаті механізму нанесення йому ударів, на який вказує ОСОБА_9 в ході слідчого експерименту від 24.11.2014р.; механізм утворення деяких тілесних ушкоджень, виявлених при проведенні експертизи трупу ОСОБА_11 підозрюваний ОСОБА_9 вказати не зміг.

За клопотанням сторони захисту в суді допитана судово-медичний експерт ОСОБА_16 , яка підтвердила висновки зазначеної експертизи. Вказала, що нею досліджувались показання ОСОБА_9 , надані ним під час проведення слідчого експерименту, про механізм нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому. Пояснила, що показаний ОСОБА_9 удар рукою в область шиї потерпілого відповідає судово-медичним даним стосовно того, що вказаним ударом потерпілому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, від яких потім настала його смерть. Крім того, під час допиту експерт вказала, що виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження утворилися більш, ніж від 3 нанесених йому ударів.

Поряд з дослідженими судом даними, які містяться у висновках судово-медичних експертиз, та поясненнями експерта в суді, доводи сторони захисту про кількість нанесених ОСОБА_9 ударів потерпілому спростовуються показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які були присутніми під час описаних вище подій злочину.

Так, свідки пояснили суду, що у ОСОБА_9 з ОСОБА_11 виникла сварка, ОСОБА_9 почав бити ОСОБА_11 . Вони розтягнули їх. У ОСОБА_11 була кров на обличчі. Через деякий час ОСОБА_9 знову почав бити ОСОБА_11 . Він бив потерпілого руками по голові та тулубу, а коли збив його з ніг сів на нього зверху і продовжив бити руками по голові та тулубу. Вони відтягли ОСОБА_17 від ОСОБА_11 , останній піднявся з полу. ОСОБА_11 змив кров з обличчя, а потім ОСОБА_9 вивів його з дому. Крім ОСОБА_9 ОСОБА_11 ніхто не бив. Вранці біля сусіднього з домоволодінням ОСОБА_9 будинку було знайдено ОСОБА_11 без ознак життя.

Крім того, свідок ОСОБА_15 надав детальні пояснення про механізм нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 під час проведення слідчого експерименту 15.01.2015р. Згідно з висновком додаткової судово-медичної експертизи №16-ИЗ/15 від 19.01.2015р., виявлені на трупі ОСОБА_11 деякі тілесні ушкодження могли утворитися в результаті механізму нанесення йому ударів ОСОБА_9 , на які вказував ОСОБА_13 в ході слідчого експерименту від 15.01.2015р.

Крім наведених вище доказів, суд у вироку послався на дані, які містяться у висновках судово-медичних експертиз №4375-И/14, №4376-И/14, №4377-И/14, №4378-И/14, №4379-И/14, якими підтверджено, що кров, яка могла бути належною ОСОБА_11 , виявлена на фрагментах штукатурки, марлевому бинті зі змивами, на фрагменті зі змивами з кафелю, вилучених під час огляду місця події у домоволодінні ОСОБА_9 , а також на кофті та штанях ОСОБА_9 . Непереконливими є доводи сторони захисту, що суд безпідставно послався у вироку в якості доказу винуватості ОСОБА_9 на зазначені висновки експертиз, оскільки у потерпілого та обвинуваченого співпали групи крові. Зазначена апелянтами обставина не свідчить про непричетність ОСОБА_9 до спричинення тілесних ушкоджень потерпілому за наявності інших досліджених судом доказів, наведених у вироку, які безспірно викривають ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Суд першої інстанції в сукупності з іншими доказами у справі дав оцінку показанням обвинуваченого про кількість ударів, завданих ним потерпілому, щодо нанесення йому ударів іншими особами, й правильно не взяв їх до уваги, розцінивши їх як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки дослідженими судом доказами беззаперечно підтверджено те, що саме ОСОБА_9 були умисно нанесені чисельні удари кулаками в область голови, шиї, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, спричинивши при цьому ОСОБА_11 ряд тілесних ушкоджень, в тому числі і тяжке тілесне ушкодження, яке в своєму розвитку призвело до смерті потерпілого.

Фактичні дані щодо ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, їх характеру, локалізації, механізму та часу заподіяння закріплені у висновку судово-медичної експертизи, яка учасниками судового провадження не оспорюється. Характер, локалізація в ОСОБА_11 тілесних ушкоджень та механізм їх заподіяння ОСОБА_9 повністю підтверджують показання свідків в тій частині, коли і яким способом вони були заподіяні, а також свідчать, що умислом обвинуваченого охоплювалось спричинення тілесних ушкоджень.

Посилання сторони захисту на показання експерта в суді про малоймовірність нанесення ударів потерпілому руками не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.356 КПК України, експерт може бути викликаний для допиту в суді для роз`яснення змісту експертизи, з`ясування ж тих чи інших обставин справи є компетенцією суду.

Згідно з дослідженим судом висновком судово-медичної експертизи №423-ИЗ.т/14 від 15.01.2015р., всі виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження утворилися від багаточисельних ударних впливів зі значною силою по голові, шиї, грудній клітині тупим твердим предметом (предметами) з обмеженою діючою поверхнею, які не відобразили своїх індивідуальних особливостей в ушкодженнях, але якими могли бути і кулак, нога сторонньої людини. Також експертизою встановлено, що при отриманні травми голови, шиї, потерпілий та нападаючий були звернені один до одного обличчям, найбільш ймовірно при вертикальному положенні потерпілого, а при нанесенні травми в область грудної клітини (переломи ребер) потерпілий, знаходився, найймовірніше, у лежачому положенні. Правильність таких висновків експерт підтвердила в суді. Обвинувачений не заперечував, що у вертикальному положенні він наносив удари потерпілому в область обличчя, від яких останній впав на підлогу. Допитані судом свідки підтвердили те, що численні удари потерпілому ОСОБА_9 наносив лише кулаками, як у вертикальному, так і у горизонтальному положенні. Отже, твердження сторони захисту про нанесення потерпілому ударів ногами є безпідставними.

Крім того, доводи захисника про відсутність на тілі ОСОБА_11 слідів волочіння не відповідають матеріалам справи, а саме даним, що містяться у висновку судово-медичної експертизи №423-ИЗ.т/14 від 15.01.2015р., якою встановлено, що тілесні ушкодження у виді трассовидних ссадин в поясничній області потерпілого виникли в результаті механізму тертя об тупі шороховаті тверді предмети, якими могли бути і земля, грунт і т.п. і вказують на можливе переміщення тіла ОСОБА_11 шляхом перетягування його за нижні кінцівки, коли він лежав на спині (про що свідчить направленість зміщення епідермісу в області ссаден, зміщення одягу, наявність інородних тіл між слоями одягу). Згідно з даними, які містяться у дослідженому судом протоколі проведення слідчого експерименту від 24.11.2014р., ОСОБА_9 показував, що вранці він особисто перетягнув ОСОБА_11 , який лежав на землі, від калитки свого домоволодіння.

Відсутність на кінцівках ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а також невиявлення у підногтьовому вмісті обвинуваченого крові потерпілого, на що посилається сторона захисту в апеляційних скаргах, жодним чином не спростовує встановлених у вироку суду обставин нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень потерпілому.
В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений та його захисник посилаються на недостовірність показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про вчинення ним протиправних дій щодо ОСОБА_11 . Такі доводи апелянтів колегія суддів вважає необґрунтованими.

Жодних даних, які б підтверджували нечесність свідків, зокрема, щодо їх засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, стороною захисту не надано.

У суді першої інстанції свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 давали показання під присягою й були допитані сторонами кримінального провадження.

Доводи апелянтів про нанесення ударів потерпілому свідком ОСОБА_13 , а не ОСОБА_9 , спростовуються, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_14 . Підстави вважати показання свідка ОСОБА_14 неправдивими - відсутні, оскільки вони об`єктивно узгоджуються з сукупністю досліджених судом доказів, якими підтверджено, що саме внаслідок умисних дій ОСОБА_9 потерпілому були спричинені тілесні ушкодження, а тому показання свідків не викликають сумнівів у їх достовірності. Крім того, перевірка тверджень апелянтів про участь свідка ОСОБА_13 у вчиненні злочину суперечить вимогам ст.337 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що докази, якими підтверджена вина обвинуваченого безпосередньо досліджені судом і ці докази безумовно викривають ОСОБА_9 у інкримінованому йому злочині. Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази за своїм внутрішнім переконанням з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину є доведеною в повному обсязі.
Доводи сторони захисту про неповноту та однобічність судового розгляду колегія суддів визнає необґрунтованими.

Вирішення заявлених стороною захисту клопотань та дослідження доказів здійснювалось судом з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Так, клопотання захисника про призначення судово-психологічної експертизи з використанням поліграфа було залишено судом без задоволення, відповідні мотиви і обґрунтування такого рішення викладені в ухвалі від 21 січня 2016 року.

Підстав вважати, що під час судового розгляду залишились недослідженими обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, немає. Отже визначені ст.410 КПК України правові підстави для визнання судового розгляду неповним відсутні.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторони захисту не містять в собі доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, як щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, так і правильності юридичної кваліфікації скоєного ним.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в ході судового провадження не вбачається.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України. Судом враховано, зокрема, що ОСОБА_9 раніше судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, виявляє залежність від алкоголю, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, що обґрунтовано визнано обставиною, яка обтяжує покарання, а обставин, які б пом`якшували покарання, судом не встановлено. Отже, судом достатньо враховані ті обставини, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі. Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання в межах санкції статті закону України про кримінальну відповідальність за вчинений ним злочин є справедливим та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому не вбачає підстав для скасування вироку з підстав, викладених прокурором в апеляційній скарзі.
Враховуючи, що у відношенні обвинуваченого ОСОБА_9 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк попереднього ув`язнення обвинуваченого підлягає зарахуванню у строк покарання у порядку ч.5 ст.72 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 січня 2016 року у відношенні ОСОБА_9 без змін.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_9 у строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 22 січня 2016 року по 1 грудня 2016 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення в слідчому ізоляторі відповідає двом дням позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, - у той же строк з моменту вручення копії ухвали.
Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5