Ухвала
іменем україни

02 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005565, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Миколаїв, який мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 26 квітня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_5 рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду, безпідставно залишив призначене покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, при цьому в достатній мірі не врахував усіх обставин вчинення злочину та даних про особу засудженого. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив обставини, що підлягають доказуванню, та не мотивував свого рішення, у зв`язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України, а судове рішення вимогам статей 370, 419 КПК України.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 26 квітня 2016 року, ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 2 ст. 309 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 24 листопада 2015 року близько 12.15 год., будучи раніше судимим за злочин, передбачений ст. 310 КК України, у м. Миколаєві, повторно, незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, масою 6,4 г (в перерахунку на суху речовину), який став зберігати при собі для особистого вживання без мети збуту та який в подальшому був виявлений та вилучений працівниками поліції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 309 КК України в касаційному порядку не оспорюються.
Щодо доводів прокурора, наведених у касаційній скарзі, про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то вони є слушними.
Згідно з ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст. 75 КК України звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням може бути застосовано в тому разі, коли суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Як убачається з апеляційної скарги, прокурор просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, оскільки суд першої інстанції не врахував того, що ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, новий злочин вчинив у період перебування під адміністративним наглядом. Крім того, прокурор звернув увагу на безпідставність висновків суду першої інстанції про наявність на утриманні засудженого двох малолітніх дітей та його працевлаштування.

Між тим, апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, не навів мотивів, з яких він визнав наведені у скарзі доводи прокурора необґрунтованими, а лише формально послався на врахування місцевим судом ступеню тяжкості вчиненого злочину та даних про особу винного.

Також суд апеляційної інстанції у своїй ухвалі послався на документи, що характеризують особу ОСОБА_5 , однак не зазначив джерело їх походження. Натомість, як убачається з журналу судового засідання, сторони провадження жодних клопотань у суді апеляційної інстанції не заявляли та додаткових доказів не подавали.

При цьому суд у достатній мірі не врахував, що ОСОБА_5 раніше тричі притягувався до кримінальної відповідальності за злочини, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, на шлях виправлення не став.

Ураховуючи викладене, колегія суддів уважає, що ухвала апеляційного суду на підставі п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 438 КПК України щодо ОСОБА_5 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати вищезазначене та прийняти обґрунтоване й законне рішення.

Якщо за наслідками нового апеляційного розгляду провадження суд дійде висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині та не встановить інших обставин, які можуть вплинути на призначення покарання, то застосування інституту звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України слід вважати необґрунтованим.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 26 квітня 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3