АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/392/16 Справа № 200/2879/16 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
30 березня 2016 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
слідчого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
підозрюваного ОСОБА_9
представників потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 березня 2016 року стосовно
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Дніпропетровську, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.2 286 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 березня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою. Змінено ОСОБА_9 раніше обраний запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, звільнивши його з-під варти негайно після отримання копії ухвали. Покладено на ОСОБА_9 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, а саме: не залишати місце проживання буд. АДРЕСА_1 , цілодобово, окрім, як за дозволом слідчого, у провадженні якого перебуватиме справа, чи прокурора; у стислі строки з?являтися на виклик слідчого чи прокурора у вказаний ними час та у вказане місце. Строк дії ухвали - до 22 квітня 2016 року.
Відповідно до наданих органом слідства матеріалів, ОСОБА_9 підозрюється у тому, що він 26 грудня 2015 року близько 00 годин 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Mitsubishi outlender», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_9 , рухався по вул.Запорізьке Шосе в м.Дніпропетровську з боку вул..Шинної у напрямку вул.Космічна. Під час руху в районі перехрестя вул.Запорізьке Шосе з пр.Праці, ОСОБА_9 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров?я громадян та маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду у вигляді автомобіля «ЗАЗ TF 69Y0ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_12 , який стояв, пропускаючи транспортні засоби, котрі слідували у зустрічному йому напрямку, перед вказаним перехрестям з метою виконання маневру повороту ліворуч на пр.Праці, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об?їзду вказаної перешкоди та допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля «Mitsubishi outlender» у задню частину автомобіля «ЗАЗ TF 69Y0ЗНГ», в якому на задньому пасажирському сидінні в якості пасажира знаходилась ОСОБА_13 . Своїми діями ОСОБА_9 грубо порушив вимоги п.п.1.3,1.5, 2.3(б), 2.9(а) та 12.3 Правил дорожнього руху України, порушення яких знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події та смерті потерпілої.
22 січня 2016 року повідомлено про підозру ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
25 січня 2016 року ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська підозрюваному ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23.03.2016 року.
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 березня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою. Змінено ОСОБА_9 раніше обраний запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, звільнивши його з-під варти негайно після отримання копії ухвали. Покладено на ОСОБА_9 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, а саме: не залишати місце проживання буд. АДРЕСА_1 , цілодобово, окрім, як за дозволом слідчого, у провадженні якого перебуватиме справа, чи прокурора; у стислі строки з?являтися на виклик слідчого чи прокурора у вказаний ними час та у вказане місце. Строк дії ухвали - до 22 квітня 2016 року.
Суд першої інстанції своє рішення вмотивував тим, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справи та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя не може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Зазначив, що на даний час частина ризиків значно мінімізована можливість незаконного впливу підозрюваним на інших учасників кримінального провадження, в силу виконання низки слідчих дій, можливість переховуватися від органів досудового слідства та суду, тому що підозрюваний характеризується позитивно, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки. Ризик у вигляді вчинення іншого кримінального правопорушення наразі існує, але може бути мінімізований домашнім арештом.
З метою недопущення реалізації вказаних ризиків, врахувавши норми ст.178 КПК України, якими встановлено ті обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу привела суд до висновку про зміну застосованого запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_9 у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор прокуратури Дніпропетровської області, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення слідчого судді, яким відмовлено в продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_9 та змінено раніше обраний запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт і ухвалити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 діб. Зазначила, що на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 не має реєстрації за місцем мешкання та проживав на ділянках АДРЕСА_2 . Надання гарантійного листа щодо забезпечення місця реєстрації ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_1 не є місцем проживання підозрюваного за вказаною адресою. Крім того, посилання в ухвалі на характеристики з місця останньої реєстрації та останнього місця роботи, а також наявність міцних соціальних зв`язків підозрюваного ОСОБА_9 вважає недоречним, враховуючи, що останній знятий з реєстрації 24.09.2015 року, ніде не працював тривалий час до вчинення кримінального правопорушення, «міцність» його соціальних зв`язків взагалі нічим не підтверджена. На її думку, мотивувальна частина ухвали слідчого судді в частині посилання на норми ч.5 ст.194 КПК України стосовно покладення на ОСОБА_9 зобов`язань містить протиріччя з резолютивною частиною цієї ж ухвали відсутні зобов`язання прибувати за кожною вимогою на визначений час до суду та не залишати місце проживання без дозволу суду, що є прямим порушенням вимог ст.ст.194, 372 КПК України та не забезпечує виконання підозрюваним ОСОБА_9 покладених на нього процесуальних обов`язків, а навпаки сприяє уникненню останнім передбаченої законом кримінальної відповідальності шляхом переховування від суду. Вважає, що ризики та обставини, встановлені та враховані при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 на даний час не зменшилися і не змінилися.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , представників потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які підтримали вимоги апеляційної скарги прокурора та просили їх задовольнити, пояснення захисника ОСОБА_8 та його підзахисного ОСОБА_9 , які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, вивчивши надані матеріали за клопотанням прокурора та матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Так, керуючись п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
На підставі ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;
3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 26.06.1991 р. у справі «Летельє проти Франції», в якому було висловлено низку позицій, що мають значення для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зокрема:
?що особлива тяжкість окремих злочинів може викликати таку реакцію у суспільстві та соціальні наслідки, що роблять виправданим попереднє ув`язнення принаймні на протязі певного часу. За виключних обставин цей момент має бути врахований в світі Конвенції, принаймні тою мірою, якою внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок вчинення злочину. Разом з тим, цей факт можна вважати виправданим та необхідним тільки якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, і якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою;
?що попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.
На думку колегії суддів, вплив підозрюваного ОСОБА_9 в ході досудового розслідування на свідків в судовому засіданні не доведено. Крім того, на даний час можливість незаконного впливу підозрюваним на інших учасників кримінального провадження, в силу виконання слідчих дій, мінімізований домашнім арештом, оскільки досудове розслідування майже завершено, всі свідки допитані.
В судовому засіданні апеляційного суду підозрюваний ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 надали суду докази на підтвердження реєстрації ОСОБА_9 у будинку АДРЕСА_1 з 24.03.2016.
Слідчий ОСОБА_7 пояснив, що він перевіряв знаходження ОСОБА_9 за вищевказаною адресою 25.03.2016, але той знаходився на стаціонарному лікуванні у Дніпропетровській клінічній лікарні на залізничному транспорті, що також було перевірено слідчим та відповідає фактичному перебуванню ОСОБА_9 у лікарні.
Ця обставина також підтверджується і відповідною довідкою лікарні, яка долучена до матеріалів провадження.
На підставі ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, що застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жодний з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти відповідним ризикам.
Як вбачається з наданих матеріалів, ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання, останнього місця роботи характеризується позитивно, надані гарантійні листи щодо офіційного працевлаштування підозрюваного за місцем його реєстрації, переконливе обґрунтування того, що вищезазначені ризики можуть бути усунуті лише шляхом взяття його під варту, слідчим та прокурором не доведене.
Оцінюючи вищезазначені обставини у сукупності, колегія суддів вважає, що відносно підозрюваного ОСОБА_9 ризики, передбачені ст.177 КПК України, на даний час мінімізовані, а слідчий суддя постановив законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 березня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою та змінено ОСОБА_9 раніше обраний запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: