Справа № 357/6130/16-к
1-кп/357/548/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.09.2016 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду №1 угоду про визнання винуватості між військовим прокурором і обвинуваченим в кримінальному провадженні №0000361 від 29.09.2015 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м. Звенигородка Черкаської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, який проходить військову службу за мобілізацією у розпорядженні командувача Сухопутних військ ЗС України, солдат, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Солдат ОСОБА_5 , будучи відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 6 серпня 2014 року № 38 (по стройовій частині) призваним за мобілізацією 4 серпня 2014 року через ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначеним на посаду оператора 3 протитанкового відділення протитанкового взводу стрілецької роти. Відповідно до спільної Директиви МО України та ГШ ЗС України від 17 січня 2015 року № Д-322/1/3 військову частину польова пошта НОМЕР_2 перейменовано у військову частину польова пошта НОМЕР_3 , з 1 лютого 2015 року по теперішній час відповідно до наказу № 33 (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 проходив військову службу у розпорядженні командувача Сухопутних військ ЗС України, однак 16 жовтня 2014 року командиром військової частини польова пошта НОМЕР_2 солдат ОСОБА_5 був направлений для проходження стаціонарного лікування до військової частини НОМЕР_4 (військово-медичний клінічний центр Північного регіону м. Харків), яке він проходив до 18 жовтня 2014 року та згідно з перевідним епікризом № НОМЕР_5 повинен був прибути для подальшого лікування 19 жовтня 2014 року до військової частини НОМЕР_6 (Білоцерківський військовий госпіталь), що дислокується по АДРЕСА_2 .

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_5 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4,11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, однак, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу за мобілізацією на вказаній посаді і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, солдат ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, у порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, близько 12 години 19 жовтня 2014 року не з`явився вчасно на службу без поважних причин з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_6 , та до 22 травня 2015 року перебував за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та 23 травня 2015 року самостійно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_3 .

12.09.2016року сторони кримінального провадження, заступник військового прокурора Білоцерківського гарнізона ОСОБА_6 з одного боку, та обвинувачений ОСОБА_5 з іншого боку, на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості на наступних умовах:

обвинувачений ОСОБА_5 , розуміючи наслідки укладення та затвердження угоди, а саме обмеження свого права оскарження вироку згідно з положеннями ст.394 і 424 КПК України, та відмову від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 474 цього Кодексу (зокрема, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право: мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь), а також будучи обізнаним про наслідки невиконання угоди, які полягають у праві прокурора при невиконанні угоди протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, а у разі умисного невиконання ним угоди - бути притягнутим до кримінальної відповідальності за ст. 389- 1 КК України, взяв на себе зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.407 КК України та погодився на призначення йому за цією статтею покарання у виді

2 років позбавлення волі, в силу ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та на підставі ст.76 п. 2,3,4 КК України покласти обов`язки.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення, у вчиненому щиро розкаявся, просить затвердити угоду про визнання винуватості між ним та прокурором.

У судовому засіданні прокурор, розуміючи, що наслідком укладення та затвердження угоди для нього буде обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394, 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення, будучи обізнаним про своє право у випадку невиконання обвинуваченим угоди про визнання винуватості протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, просив угоду затвердити.

Вислухавши учасників кримінального провадження, переконавшись, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, на підставі такого.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч.3 ст.407 КК України, оскільки своїми умисними діями, які виразились в які виразились в умисному нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць особою, зазначеною в ч.2 ст.407 КК України, військовослужбовцем(крім строкової служби), ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України.

Злочин, передбачений ч.3 ст.407 КК України, відповідно до ст.12 ч.3 КК України є злочином середньої тяжкості.

Зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України, підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, відсутні.

Таким чином, враховуючи, що умови угоди не суперечать закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб чи держави, виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань можливе, суд вважає, що підстави для відмови у затвердженні угоди, передбачені ч.7 ст.474 КПК України, відсутні, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити у виді 2 років позбавлення волі, в силу ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та на підставі ст.76 п. 2,3, 4 КК України покласти обов`язки повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтись на реєстрацію до органів кримінально-виконавчої інспекції за місцем проживання, що узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості та не суперечить вимогам закону, так як ОСОБА_5 щиро розкаюється у вчиненому кримінальному злочині, що визнається судом обставиною, яка пом`якшує відповідальність обвинуваченого за вчинене.

Згідно ст.469 ч.4 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо злочинів невеликої чи середньої тяжкості.

Речові докази по справі, судові витрати відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 374 ,469, 474,475 КПК України , суд -

З А С У Д И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 12.09.2016 року, укладену у кримінальному провадженні №0000361 від 29.09.2015 року за ст.407 ч.3 КК України між заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, на підставі якої призначити йому узгоджене між сторонами угоди покарання у виді 2 років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст.76 п. 2,3,4 КК України на засудженого ОСОБА_5 покласти обов`язки повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтись на реєстрацію до органів кримінально-виконавчої інспекції за місцем проживання.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_5 покласти на органи кримінально- виконавчої інспекції м.Звенигородка Черкаської області.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд з підстав, передбачених ст.394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1 ,