ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/846/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" листопада 2016 р.

Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002614 від 11.03.2016 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, не працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,
В С Т А Н О В И В:
В провадження Дарницького районного суду м. Києва з Київської місцевої прокуратури № 2 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 .

В судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначення обвинувального акту до судового розгляду, оскільки вказаний процесуальний документ відповідає вимогам кримінально процесуального закону, провадження за обвинувальним актом підсудне Дарницькому районному суду м. Києва, підстав для закриття кримінального провадження не встановлено.

Захисник ОСОБА_6 заявив клопотання про повернення обвинувального акту, вважаючи, що при складанні вказаного процесуального документу та реєстру матеріалів досудового розслідування не дотримано вимог ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

При обговоренні вказаного клопотання прокурор заперечував можливість його задоволення, вважав, що обвинувальний акт вимогам ст. 291 КПК України відповідає, допущені технічні описки є несуттєвими, не мають наслідків та не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту.

Заслухавши сторони кримінального провадження щодо відповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України та можливості призначення судового розгляду, вивчивши обвинувальний акт, письмове клопотання сторони захисту, суд приходить до такого висновку.

З налізу змісту письмового клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту долученого до матеріалів кримінального провадження вбачається, що основними підставами для прийняття судом такого процесуального рішення, на думку сторони захисту, є: викладені обставини не відповідають правовій кваліфікації злочину; в обвинувальному акті не зазначений механізм завдання тілесних ушкоджень; в реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначені всі процесуальні дії і не відображені всі процесуальні рішення, прийняті в ході розслідування.

Разом з цим, обвинувальний акт, згідно з приписами ч. 4 ст. 110 КПК України є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини) статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Також, ч. 1 ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета його вчинення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інші обставини, що мають значення для кримінального провадження.

Стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначає, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).
Проте, всупереч вказаним нормам закону, практиці Європейського суду з прав людини в обвинувальному акті у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 при викладі фактичних обставин зазначено, що потерпіла ОСОБА_7 інспектор Управління патрульної поліції у місті Києві, діючи згідно ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», схопилась за раму передніх дверцят транспортного засобу та почала висловлювати ОСОБА_4 законну вимогу зупинити транспортний засіб.

Однак, такий виклад фактичних обставин, а відтак і формулювання обвинувачення не можна вважати конкретним. Так, стаття 23 Закону України «Про Національну поліцію» 02.07.2015 № 580-VIII є загальною нормою та визначає основні повноваження поліції переліком з 26 пунктів, а тому необхідно чітко зазначати положення закону (підпункт, пункт, частину, статтю), оскільки вказані обставини входять до предмету доказування.

Також, вказаний виклад фактичних обставин не можна вважати повним, оскільки ч. 2 ст. 345 КК України встановлено кримінальну відповідальність за заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень саме у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, що вимагає відповідної конкретизації.

Водночас, як при викладі фактичних обставин, так і при формулюванні обвинувачення, в порушення вимог ст. 91 КПК України не зазначено способу заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень та механізму їх утворення.

Так, в обвинуваченні прямо зазначено, що ОСОБА_4 , використовуючи транспортний засіб, порушуючи правила дорожнього руху та ігноруючи законні вимоги працівників патрульної поліції, умисно заподіяв ОСОБА_7 працівникові правоохоронного органу, наніс легкі тілесні ушкодження.

Суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення полягає в юридичному розкритті та конкретизації формули кваліфікації.

Крім цього, судом встановлено, що у обвинувальному акті по-різному вказано рік народження обвинуваченого. Так, роком народження ОСОБА_4 вказаний 1978 рік, в той час, як обвинувачений народився у 1979 році, що свідчить про неналежне встановлення анкетних даних ОСОБА_4 та невідповідність положень обвинувального акту вимогам закону.
Доводи сторони захисту на невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам закону суд вважає обґрунтованими, оскільки вказаний реєстр дійсно містить помилки та є не повним з огляду на вимоги, передбачені ст. 109 КПК України.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема й прийняти рішення щодо повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

За вказаних обставин, суд вважає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та підлягає поверненню прокурору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 314, ч. 2 ст. 369, ст. 372, 395 КПК України,

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002614 від 11.03.2016 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України повернути прокурору Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом семи днів з дня її оголошення.
Головуючий суддя: