Код суду 233 Справа № 233/2009/16-к
Вирок
Іменем України
10 травня 2016 року м. Костянтинівка
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Стецева Синятинського району Івано-Франківської області, громадянина України, має повну середню освіту, неодружений, дітей не має, не працює, військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливий період, стрільця 2-го мотопіхотного відділення 1-го мотопіхотного взводу 2-ої мотопіхотної роти військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , старшого солдата, в силу ст. 89 КК України не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
14 серпня 2015 року на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №15/2015 від 14.01.2015 року, відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 року зі змінами та доповненнями, ІНФОРМАЦІЯ_2 старший солдат ОСОБА_4 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 28 вересня 2015 року № 278 ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та призначений на посаду стрільця 2-го мотопіхотного відділення 1-го мотопіхотного взводу 2-ої мотопіхотної роти, на якій проходить військову службу по теперішній час.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ зі змінами визначено: особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Таким чином, з 20.01.2015 року (з моменту набрання чинності Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року №15/2015, по теперішній час на території України діє особливий період.
Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період старший солдат ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.
Проте, старший солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби та маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення.
Так, під час виконання завдань за призначенням частину підрозділів військової частини - польова пошта НОМЕР_1 передислоковано на Схід України, які розташувалися польовим табором у АДРЕСА_2 .
11 січня 2016 року старший солдат ОСОБА_4 відбув до основної щорічної відпустки за 2015 рік терміном 10 діб та відпустки за 2016 рік терміном 10 діб, тобто з 11 січня по 30 січня 2016 року, про що зазначено в наказі командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) №11 від 11січня 2016 року. Повернутися з відпустки у розташування вищезазначеної військової частини старший солдат ОСОБА_4 повинен був 31 січня 2016 року.
Водночас, 31 січня 2016 року старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, в період проходження військової служби та будучи придатним для проходження військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, ведучі бездіяльний та дозвільний спосіб життя, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вирішив тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби.
Реалізуючи свій злочинний намір у період часу з 31 січня 2016 року по 10 квітня 2016 року старший солдат ОСОБА_4 , не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби перебував за місцем реєстрації та фактичного проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час вільно на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи заходів для повернення до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .
Надалі, виконуючи дії, пов`язані між собою єдністю мети та умислу, спрямовані на ухилення від військової служби, про своє місцезнаходження старший солдат ОСОБА_4 до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 10 квітня 2016 року.
У подальшому, ОСОБА_4 вирішив припинити ухилятися від проходження військової служби та 10 квітня 2016 року прибув добровільно до місця служби до розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка розташована в АДРЕСА_2 , після чого 22 квітня 2016 року з`явився до органів військової прокуратури із зізнанням.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав у повному обсязі та пояснив, що він дійсно в січні 2016 року поїхав у відпустку додому, до с. Стецева Синятинського району Івано-Франківської області, і під час відпуски захворів. Оскільки він не мав коштів на лікування, то до лікарні не звертався, лікувався вдома самостійно. Коли він став почуватись краще, то вирішив повернутись до військової частини, оскільки усвідомив протиправність своєї поведінки. Розкаявся у скоєному, просив надати йому можливість продовжити службу в лавах Збройних Сил України.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину та, приймаючи до уваги, що прокурор також не оспорював встановлені фактичні обставини, при яких скоєно злочин, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння злочину, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при встановлених судом обставинах доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України як нез`явлення військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізаціїна особливий період вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, який є не судимий, за місцем проходження служби характеризується посередньо, на медичних обліках за станом здоров`я не перебуває.
Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд враховує його з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не виявлено.
При таких обставинах, суд вважає, що покарання обвинуваченого повинно бути пов`язано з позбавленням волі на мінімальний строк, передбачений санкцією відповідної частини статті кримінального закону, оскільки вважає, що саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
Беручи до уваги те, що обвинувачений є несудимий, щиро розкаявся в скоєному, суд приходить до висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, оскільки відсутні відомості щодо нього, які давали б підстави стверджувати про його підвищену суспільну небезпеку, як особистості, і до нього необхідно застосувати ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.
Цивільний позов не заявлений.
Відомості про речові докази в обвинувальному акті не зазначені.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: повідомляти командира військової частини або в кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу командира військової частини або кримінально-виконавчої інспекції.
Контроль за поведінкою ОСОБА_4 покласти на командира військової частини за місцем проходження служби, а у разі звільнення з військової служби на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем його проживання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: