Справа № 301/2176/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

20.04.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів:
ОСОБА_1 /головуючої/
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Брід, Іршавського району, Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, неодруженого, раніше судимого за вироком Іршавського районного суду від 17.06.2015 за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України на 2 роки,
визнано винним і призначено покарання:
- за ч.3 ст. 185 КК України у виді 39 трьох ) років позбавлення волі;
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Іршавського районного суду від 17.06.2015 у виді 3 місяців позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено попередній тримання під вартою, строк покарання постановлено рахувати з моменту затримання - 13 жовтня 2015 року.
Цивільний позов не заявлявся.
В порядку ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 25 вересня 2015 року близько 23 години, діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, з метою таємного викрадення чужого майна, зайшов на подвір`я дворогосподарства АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_8 , де підійшов до підвального приміщення будинку і скориставшись відсутністю дверей, незаконно проник всередину даного приміщення, звідки таємно викрав бувший у використанні велосипед марки «Silverstar» вартістю 4223 грн. Крадіжкою потерпілій ОСОБА_8 заподіяно матеріальну шкоду на суму 4223 грн.

27 вересня 2015 року о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, з метою таємного викрадення чужого майна, через не замкнені ворота зайшов на подвір`я дворогосподарства АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_9 , де через не замкнені на ключ ворота незаконно проник всередину гаражу, звідки таємно викрав бувший у використанні велосипед марки «X-Tralt» вартістю 6700 грн. Потерпілому ОСОБА_9 заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 6700 грн.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , просить вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_7 скасувати (змінити) і ухвалити новий вирок із врахуванням обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь вчиненого злочину. Вважає вирок суду незаконним в частині призначення покарання ОСОБА_7 , і за своєю суровістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто за своїм видом і розміром є явно несправедливим. Посилається на те, що досудовим слідством неправильно кваліфіковано кримінальне правопорушення за ч.3 ст. 185 КК України, оскільки в поясненнях потерпіла зазначила, що місце де знаходився велосипед, який був викрадений не є приміщенням чи сховищем, а просто площа, виїмка під сходами, тому з цих підстав захисник просив суд першої інстанції виправдати підсудного по даному епізоду і перекваліфікувати злочин на ч.2 ст. 185 КК України, однак суд порахував це безпідставним. Разом з тим судом не враховано всіх обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь вчиненого злочину, зокрема не взято до уваги те, що шкода завдана злочином повністю відшкодована потерпілим, цивільний позов ними не заявлено, оскільки їм повернуті викрадені велосипеди і ніхто з них немає претензій до ОСОБА_7 , що підтверджується розписками потерпілих. Також, судом не взято до уваги обставини, яка істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих сімейних обставин, оскільки ОСОБА_7 з дитинства відставав у розвитку від однолітків, страждав енурезом, а з 1977 року перебуває на обліку у психіатра з діагнозом дебільність, виявляє ознаки вродженої розумової відсталості у вигляді олігофренії (легкої дебільності), проживає у важких матеріально-побутових умовах з матір`ю 1939 року народження за якою веде догляд. Крім того, звертає увагу на те, що суд не врахував клопотання захисника, з яким він звертався в судових дебатах про застосування до підзахисного ст. 69 КК України при призначенні покарання, оскільки в діях підсуднього є декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь вчиненого ним злочину. Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу винного рахує, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції його від суспільства і йому доцільно призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, а призначити покарання у вигляді штрафу, що буде відповідати вимогам ч.2 ст. 50 КК України.

Прокурор в запереченні на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , вважає необгрунтованими апелянтом аргументи щодо посилання на те, що по першому епізоду крадіжки велосипеда в м. Іршава, від ОСОБА_8 немає кваліфікуючої ознаки проникнення в житло, інше приміщення. Зазначає, що під час досудового слідства було встановлено, що засуджений працював інколи по найму у потерпілої ОСОБА_8 , за що вона платила йому кошти. Так, 25.09.2016 ОСОБА_7 орієнтуючись у домогосподарстві останньої, знаючи про місце де велосипед зберігає ОСОБА_8 таємно проник на територію її домогосподарства, звідки з-під сходинок викрав велосипед і продав його. Наводить, що відповідно до п.22 Постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 за №10 під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом. Поняття «інше приміщення» включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо). Разом з тим, щодо обставин, які оскаржує апелянт в частині призначення судом покарання, без урахування вимог ст. 66 КК України, вважає нічим необґрунтовані, з тих підстав, що ОСОБА_7 , будучи двічі судимий, та останнього разу засуджений вироком Іршавського районного суду від 17.06.2015 за викрадення велосипедів до 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, порушив умови відбування покарання з випробуванням, на шлях виправлення не став, та через 3 місяці вчинив новий тяжкий злочин. Тому посилаючись на ст. 71, 72 КК України, Постанову пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 за №7, а також на висновок проведеної судово-психіатричної експертизи, вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, прийнятий з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апелянта цього не спростовують.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення адвоката ОСОБА_10 в підтримання апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження з дотриманням вимог ст.ст. 22, 23 КПК України, кваліфікація дій обвинуваченого та доведеність вини ОСОБА_7 встановлена правильно за ч.3 ст. 185 КК України, як по епізоду крадіжки у потерпілої ОСОБА_11 , так і по епізоду крадіжки у потерпілого ОСОБА_9 , вирок відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що не ґрунтується на законі та встановлених обставинах твердження апелянта про відсутність проникнення як кваліфікуючої ознаки вчинення крадіжки через те, що територія, на якій розташований будинок потерпілої ОСОБА_11 не була огородженою, а підвальне приміщення, з якого був викрадений ОСОБА_7 велосипед, не обладнаний дверима.

Кваліфікуючою ознакою крадіжки за ч.3 ст. 185 КК України є проникнення у житло, інше приміщення чи сховище. Убачається, що підвальне примішення, з якого був викрадений велосипед, входить в складову житлового будинку потерпілої ОСОБА_11 . Тому та обставина, що обвинувачений ОСОБА_7 безперешкодно проник у чуже житло, вчинивши таємну крадіжку велосипеда, не впливає на кваліфікацію дій за ч.3 ст. 185 КК України.

Не заслуговує на увагу апеляційне прохання про призначення більш м`якого покарання, оскільки ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення під час іспитового строку, тому в силу ч.3 ст. 78 КК України покарання він повинен відбувати в місцях ув`язнення.

Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував обставини, що його пом`якшують, в тому числі і ті, на які в апеляційній скарзі зіслався адвокат, та призначив покарання в межах мінімального строку, передбаченого санкцією ч.3 ст. 185 КК України, а призначаючи покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, також остаточне покарання призначив в межах мінімального строку.

З огляду на те, що ОСОБА_7 неодноразово вчиняв аналогічні кримінальні правопорушення, апеляційний суд не приходить до переконання про можливість пом`якшення ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 69 КК України.

З врахуванням вищенаведеного, а також вважаючи слушними заперечення на апеляційну скаргу, подані прокурором, апеляційний суд приходить до висновку про необгрунтованість апеляційної скарги адвоката.

Разом з тим, враховуючи положення ст. 72 КК України та прикінцевих положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11. 2015 , які не були застосовані судом першої інстанції, апеляційний суд на підставі ч. 2 ст. 404 та п.4 ч.1 ст. 408 КПК України вважає за необхідне зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 у строк відбуття покарання відповідно до вищезазначених норм закону.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 04.02.2016 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 185 КК України залишити без зміни.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 13.10.2015 по 20.04.2016 включно.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою в цей же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: