Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 22 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_13,

суддів: ОСОБА_14, ОСОБА_15,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_16,

за участю

прокурора ОСОБА_17,

законного представника ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3,

розглянувши кримінальне провадження про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Кременця Тернопільської області, зареєстрованого та проживаючого по

АДРЕСА_1

який вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 115 КК,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3, а також законний представник цієї особи -

ОСОБА_2, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просять постановлені у кримінальному провадженні судові рішення щодо ОСОБА_4 скасувати, а кримінальне провадження закрити. Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник та законний представник вказують, що матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні суспільно небезпечного діяння. Крім того, на думку касаторів, суд першої інстанції у своєму рішенні не мотивував, чому він взяв до уваги одні докази та відкинув інші.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 серпня 2014 року до ОСОБА_4 за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК застосовано примусові заходи медичного характеру у виді поміщення до психіатричної лікарні зі суворим режимом нагляду.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 26 листопада

2014 року ухвалу місцевого суду щодо ОСОБА_4 змінено, постановлено застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Згідно ухвали місцевого суду ОСОБА_4, страждаючи на шизофренію параноїчної форми, у зв'язку з чим не міг усвідомлювати свої дії і керувати ними, вчинив суспільно небезпечне діяння за таких обставин.

30 грудня 2012 року ОСОБА_4 приблизно о 23.24 год. у квартирі по

АДРЕСА_1 в ході спільного вживання з

ОСОБА_5 спиртних напоїв під час конфлікту, що переріс в бійку, завдав удару кулаком лівої руки в обличчя ОСОБА_5, від чого останній втратив рівновагу та впав у крісло. Продовжуючи вчиняти суспільно небезпечне діяння, ОСОБА_4 завдав 101 удар предметом типу викрутки в голову, шию та тулуб ОСОБА_5, спричинивши останньому тілесні ушкодження від яких той помер.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_3 та законного представника ОСОБА_2, які кожна окремо підтримали касаційну скаргу, думку прокурора, який вважав, що постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є законними та обґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

У касаційній скарзі скаржники просять скасувати судові рішення через невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового слідства, однак зазначені обставини були предметом розгляду судів першої й апеляційної інстанції, їм дана належна оцінка. Відповідно до вимог ст. 438 КПК вказані підстави для скасування або зміни судового рішення перегляду в касаційному порядку не підлягають. При розгляді доводів касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового слідства було проведено всі необхідні слідчі дії для з'ясування обставин вчинення суспільно небезпечного діяння та особи ОСОБА_4, а також встановлено, що останній вбив ОСОБА_5 у стані неосудності. Після закінчення досудового слідства слідчий відповідно до вимог ч. 2

ст. 292, статей 503, 511 КПК склав клопотання про застосування до

ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ст. 512 КПК судовий розгляд кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється згідно із загальними правилами цього Кодексу, тобто в судовому засіданні допитуються свідки та перевіряються докази, що доводять або спростовують вчинення особою суспільно небезпечного діяння, а також перевіряються інші обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про застосування примусових заходів медичного характеру.

Під час розгляду кримінального провадження місцевий суд дотримав зазначених вимог закону.

Зі змісту ухвали місцевого суду вбачається, що цей суд, перевіривши наявні у кримінальному провадженні докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння.

Цей висновок місцевий суд обґрунтував показаннями свідка

ОСОБА_2, яка в суді першої інстанції стверджувала, що того дня близько 02.00 год. до неї додому приїхав ОСОБА_4, який був збуджений та повідомив, що він вбив ОСОБА_5, на що вона йому відповіла, щоб він негайно йшов до міліції та зізнався у вчиненому, а також показаннями свідків-сусідів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та

ОСОБА_9, які кожен окремо повідомили відомі їм обставини, які передували події, що сталася того дня, а також кожен окремо повідомили про режим побуту як ОСОБА_4 так і ОСОБА_5, а також про ставлення останніх до сусідів по місцю проживання.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 31 грудня

2012 року №1020 смерть ОСОБА_5 настала від тампонади серцевої сорочки кров'ю, внаслідок трьох проникаючих колотих ран передньої грудної клітки з ушкодженням серця.

Судово-медичні експерти ОСОБА_12 та ОСОБА_11 повідомили суду про те, що в ході проведення експертизи від 03 січня

2013 року № 25 було встановлено, що ОСОБА_4 в період часу з 23.00 год.

30 грудня 2012 року до 11.05 год. 04 січня 2013 року будь-яких видимих тілесних ушкоджень не отримував. Експерт ОСОБА_12 також спростував показання ОСОБА_4 про те, що його оглядали не належним чином.

Згідно акту стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 14 січня 2013 року № 10 вбачається, що ОСОБА_4 в період вчинення суспільно небезпечного діяння страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді шизофренії параноїчної форми. На момент вчинення суспільно небезпечного діяння не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, тому потребує застосування примусових засобів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

З огляду на викладене висновок міського суду про вчинення

ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння у стані неосудності та необхідності у зв'язку з цим застосування до нього примусових заходів медичного характеру є обґрунтованим, а доводи сторони захисту про те, що суд не з'ясував наявність у ОСОБА_4 психічного розладу, який виключає його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними на момент розгляду справи у суді, є необґрунтованими.

За таких обставин посилання захисника та законного представника на те, що висновки судів ґрунтуються на припущеннях та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, є безпідставні.

Доводи касаційної скарги про те, що місцевий суд, не дослідивши в судовому засіданні протокол слідчого експерименту від 16 січня 2013 року за участю ОСОБА_4, незаконно поклав його як доказ причетності останнього до вчинення суспільно небезпечного діяння, колегія суддів вважає голослівними та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд у повному обсязі, дослідивши протокол слідчого експерименту від 16 січня 2013 року взяв його як доказ причетності ОСОБА_4 до вчинення суспільно небезпечного діяння та визнав недоцільним оглядати в судовому засіданні відеозапис до вказаної слідчої дії, оскільки сторони провадження не заявляли про це відповідного клопотання.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, твердження про недоведеність вчинення ОСОБА_4 у стані неосудності суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, доводи про порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, висловлювала захисник ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі. Апеляційний суд перевіривши матеріали кримінального провадження, обґрунтовано залишив апеляційну скаргу захисника без задоволення, вмотивувавши свої висновки належним чином, з якими погоджується й колегія суддів касаційного суду. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовною підставою для скасування або зміни судових рішень не виявлено.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 433, 436-438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 26 листопада

2014 року щодо ОСОБА_4 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_3 та законного представника ОСОБА_2 - без задоволення.

Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_13 ОСОБА_15 ОСОБА_14