АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0006043 за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Шевченківського району м. Києва ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року відносно

ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, який не одружений, пенсіонер, зареєстрований та проживає : АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України, за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

виправданого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України виправдано за недоведеністю в діянні наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 12 червня 2014 року, приблизно о 23 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за запрошенням в гостях у свого знайомого ОСОБА_9 , в квартирі останнього, за адресою: АДРЕСА_2 , сидячи за столом, розпивав спиртні напої.

В цей час ОСОБА_9 , з мотиву раптово виниклої неприязні, вчинив на ОСОБА_6 напад, спрямований на нанесення останньому тяжких тілесних ушкоджень, в ході якого ОСОБА_9 встав із-за столу та неочікувано для ОСОБА_6 , який продовжував сидіти на стільці, наніс останньому не менше п`яти ударів кулаками по голові та в область грудей, чим заподіяв йому легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, у вигляді забійної рани в лобно-тім`яній ділянці голови, після чого взяв зі столу кухонний ніж та наніс ним ОСОБА_6 не менше одного удару в область шиї, чим спричинив потерпілому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, у вигляді колото-різаної рани в підключичній ділянці зліва, довжиною 6 см., з рівними краями, раневим каналом, що відходить від неї в напрямку знизу вверх, ззовні досередини, по ходу якої перетинається підшкірно-жирова клітковина, лівий кивальний м`яз, глотка в ділянці грушовидного синусу-проникаюче колото-різане поранення шиї зліва.
В цей час ОСОБА_6 , який зазнав протиправного посягання з боку ОСОБА_9 і отримав в результаті цього тяжке тілесне ушкодження, діючи в умовах та в межах необхідної оборони, з метою захисту свого життя та здоров`я, усвідомлюючи, що іншим чином, ніж заподіяння шкоди особі, яка на них посягає, неможливо, вихопив своєю лівою рукою з правої руки ОСОБА_9 кухонний ніж.
Після цього ОСОБА_6 , сприймаючи подальші дії ОСОБА_9 , що продовжував наносити йому удари руками в різні частини тіла, як такі, що становлять реальну небезпеку для свого здоров`я, діючи в межах необхідної оборони, з урахуванням обстановки захисту, а саме: продовження після переходу ножа від ОСОБА_9 до ОСОБА_6 нанесення ОСОБА_9 ударів руками в різні частини тіла ОСОБА_6 , що ОСОБА_6 сприймав як безпосередню пряму загрозу для свого життя, яка відповідала необхідності заподіяння шкоди особі, яка здійснювала напад, і не дозволяла відвернути небезпеку іншим способом, та припинити посягання ОСОБА_9 , тримаючи в своїй лівій руці ніж, наніс ним умисно з метою захисту свого життя та здоров`я, для негайного припинення посягання ОСОБА_9 , один удар ОСОБА_9 в область тіла, де розташовані життєво важливі органи, а саме в живіт, чим спричинив останньому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота з енвентерацією великого чепця, пораненням нисхідного відділу товстої кишки, внаслідок якого в подальшому потерпілий ОСОБА_9 помер.
Не погодившись з таким рішенням суду, прокурор прокуратури Шевченківського району м. Києва ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій просить виправдувальний вирок відносно ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України, з урахуванням особи обвинуваченого та інших обставин кримінального провадження, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробовуванням із встановленням іспитового строку терміном на 1 (один) рік.

Обґрунтовуючи свою позицію апелянт посилається на порушення судом вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 не мав реальної можливості ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими способами і застосовані ним засоби, завдана шкода ОСОБА_9 , як нападнику, була необхідна і достатня, своєчасна в конкретній обстановці для негайного припинення посягання, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, згідно яких ОСОБА_6 , перебуваючи в стані необхідної оборони, та отримавши тяжке тілесне ушкодження в результаті протиправних дій ОСОБА_9 , який наніс йому удар ножем в область шиї, вихопив своєю лівою рукою з правої руки ОСОБА_9 кухонний ніж. Після цього ОСОБА_9 продовжив наносити ОСОБА_6 удари руками в різні частини тіла, і той, діючи з перевищенням меж необхідної оборони, оскільки в руках ОСОБА_9 уже не було ножа чи іншого предмета, який можна використати для нанесення тілесних ушкоджень, за відсутності прямої загрози для життя ОСОБА_6 , умисно наніс удар ножем у життєво важливий орган живіт ОСОБА_9 , тим самим спричинивши тому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя потерпілого, внаслідок якого той в подальшому помер.
Суд безпідставно, на думку прокурора, не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, прийшовши до невірного висновку про те, що дії ОСОБА_6 були вчинені в межах необхідної оборони. Такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується наступними доказами : протоколом огляду місяця події від 12.06.2014 року проведеного в кв. АДРЕСА_3 ; довідкою прийнятого оператором 102 повідомлення № 2757373 від 13.06.2014 року о 23 год. 09 хв. та повідомлення № 2757503 від 13.06.2014 року о 00 год. 36 хв.; довідкою № 857 від 13.06.2014 року Київської клінічної лікарні № 17; висновком експерта № 308 від 06.10.2014 року; висновком експерта № 227/ц від 13.10.2014 року, даними судово-медичної експертизи проведеною 15.10.2014 року щодо ОСОБА_6 ; довідкою про смерть ОСОБА_9 № 858, яка складена 25.07.2014 року; даними висновку експерта № 2204 від 24.09.2014 року за результатами проведеної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 . Також на думку апелянта вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується його показаннями наданими в судовому засіданні, де він описав суперечку, яка виникла між ним та потерпілим ОСОБА_9 , зазначивши як було перехоплено ніж від ОСОБА_9 та яким чином безпосередньо нанесено удар потерпілому, в показаннях він зазначає, що усвідомлював небезпеку в якій він сам перебував, та що зазначена небезпека була спрямована на його життя та здоров`я, а в подальшому його дії зводились до бажання припинення нанесення ударів в свою сторону, після чого з даною метою він вихватив ножа у ОСОБА_9 та наніс удар відібраним ножем ОСОБА_9 у область грудей, і тільки після цього протиправні дії від ОСОБА_9 припинились, а тому його дії були спрямовані на безпосереднє посягання на життя ОСОБА_9 для припинення у подальшому незаконних дій відносно себе зі сторони ОСОБА_9 , та як вбачається з висновку проведеної судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_9 № 2204 від 24.09.2014 року смерть настала від проникаючого колото-різаного поранення живота з ушкодженням кишечника, що призвело до розвитку перитоніту. В своїх показаннях ОСОБА_6 у вчиненні даного кримінального правопорушення вину свою визнав у повному об`ємі, про що свідчить аудіозапис судових засідань, але судом в судовому рішенні зазначено що ОСОБА_6 свою вину не визнав.
Невірними є і висновки суду про несприятливість обстановки захисту, в якій знаходився ОСОБА_6 по відношенню до обстановки нападу, в якій перебував ОСОБА_9 , зокрема останній був у більшому стані алкогольного сп`яніння, про що зазначав сам ОСОБА_6 . Також судом невірно оцінена конкретна обстановка, яка склалась після переходу знаряддя вчинення злочину із рук ОСОБА_9 до рук ОСОБА_6 , а саме те, що виходячи із показань ОСОБА_6 , на момент, коли він перехопив ніж у ОСОБА_9 , він перебував у положенні стоячи по відношенню до останнього, а не сидячи на стільці, як зазначено у вироку суду. Крім цього, після переходу ножа до рук ОСОБА_6 уже перестала існувати реальна загроза його життю та здоров`ю від дій потерпілого.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, котрий підтримав апеляційну скарги прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити, доводи захисника та виправданого, котрі заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи, що шкода ОСОБА_9 , була заподіяна правомірно, в межах необхідної оборони, провівши судові дебати та надавши виправданому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом.

Ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_6 суд безпосередньо дослідив та оцінив всі надані сторонами докази, зокрема:

допитав обвинуваченого ОСОБА_6 , який не визнав вину в умисному вбивстві ОСОБА_9 при перевищенні меж необхідної оборони та надав показання, згідно яких ОСОБА_9 , під час спільного вживання спиртних напоїв, напав на нього, наніс численні удари руками по голові та в груди, а потім схватив зі столу ніж, яким наніс ОСОБА_6 один удар в область шиї. Перелякавшись за своє життя, обвинувачений лівою рукою вихопив ніж з руки ОСОБА_9 , який в цей час продовжував кидатись на ОСОБА_6 з кулаками, та наніс ОСОБА_9 зазначеним ножем один удар в область живота з метою припинити напад на себе. Після цього обвинувачений викликав швидку медичну допомогу для себе та ОСОБА_9 і вони були госпіталізовані до однієї лікарні, де проходили курс лікування, помирилися, але приблизно через місяць ОСОБА_6 дізнався, що ОСОБА_10 помер від отриманого поранення;

дослідив дані протоколу огляду місця події, довідок про виклик швидкої медичної допомоги, про лікування ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , висновків проведених по справі судово-медичних експертиз, якими підтверджуються показання ОСОБА_6 щодо обставин отримання тілесних ушкоджень ним та ОСОБА_9 , знаряддя нанесення зазначених тілесних ушкоджень, характеру та ступеню тяжкості отриманих учасниками подій тілесних ушкоджень.

Так, згідно з висновками судово-медичної експертизи № 1726/Е щодо ОСОБА_6 , у нього виявлена забійна рана в лобно-тім`яній ділянці голови, колото-різана рана в підключичній ділянці зліва довжиною 6 см з рівними краями, раневим каналом, що відходить від неї в напрямку знизу вверх, ззовні досередини, по ходу якого перетинається підшкірно жирова клітковина, лівий кувальний м`яз, глотка в ділянці грушовидного синусу-проникаюче колото-різане поранення шиї зліва. Локалізація і характер вказаних ушкоджень, які містяться в медичній документації, з урахуванням обставин справи, в тому числі і часових даних у своїй сукупності, дозволяють стверджувати, що дані ушкодження утворилися внаслідок травмуючої дії: забійна рана - тупого предмету, колото різане поранення - гострого предмету, що має колюче - ріжучі властивості, могли утворитися в термін 12.06.2014 року. За ступенем тяжкості вищевказане проникаюче колото - різане поранення шиї відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя, згідно п. 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6.
Відповідно до висновку експерта № 2204 від 24.09.2014 року за результатами проведеної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 встановлено наявність у того тілесних ушкоджень у виді : проникаючого колюче - різаного поранення живота з ушкодженнями кишечника (вхідна рана була розташована на животі правіше серединної лінії на 2 см, мала розмір 2.5 х 1 см, лінійної форми, з вистоянням сальника;непроникаючого колото - різаного поранення грудей (вхідна рана в ділянці 10-го між ребер`я зліва по передній пахвовій лінії, розмірами 3,5 х 1, на висоті 124 см від підошов, які могли утворитися від дії гострого предмета, який мав форму типу клинка ножа. Через тривалий час, який пройшов від моменту отримання ушкодження (близько 43 /діб), за який ушкодження загоювалися, значні зміни ушкоджень, черевної стінки та кишечника внаслідок протікання травматичних змін і численних операцій, встановити направлення і довжину раневих каналів від вхідних ран зазначених ушкоджень не є можливим. Виходячи з даних експертизи трупа і даних з історії хвороби смерть ОСОБА_9 настала від проникаючого колото - різаного поранення живота з ушкодженнями кишечника, що призвело до розвитку перитоніту.Ушкодження має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя, Між ним і настанням смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.Непроникаюче колото-різане поранення грудей має ознаки легких тілесних ушкоджень, між ним і настанням смерті прямого зв`язку немає.
Оцінивши вказані докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, в межах наведених обставин обвинувачення, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 118 КК України, не знайшла своє підтвердження в досліджених доказах, стороною обвинувачення не доведено, що в діях ОСОБА_6 наявний склад умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони.
При цьому суд послався на положення ст. 36 КК України, право кожної особи на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою, роз`яснення, дані в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» від 26 квітня 2002 року № 1, зі змінами та доповненнями, згідно яких стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди.
За висновками суду, сукупність досліджених та перевірених судом доказів вказує на те, що саме потерпілий ОСОБА_9 першим здійснив напад на обвинуваченого, заподіяв обвинуваченому ОСОБА_6 неочікувано для того, раптово та інтенсивно не менше п`яти ударів кулаками по голові та в область грудей, після чого наніс ОСОБА_6 кухонним ножем удар в область шиї, спричинивши проникаюче колото-різане поранення шиї зліва, яке є тяжким тілесним ушкодженням за критерієм небезпеки для життя.
Враховуючи дані про тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_6 від дій нападаючого ОСОБА_9 , небезпеки для життя такого тілесного ушкодження, завданого в область шиї - життєво важливий орган, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи стосовно ОСОБА_6 , показання обвинуваченого в суді, суд дійшов висновку, що посягання ОСОБА_9 було дійсним та існувало реально, а також потребувало негайного заподіяння шкоди з метою його припинення.При цьому суд зазначив, що розмір шкоди, який охоплювався умислом ОСОБА_6 , у виді одного удару ножем в область живота, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, та є небезпечним в момент заподіяння, не перевищував шкоди, необхідної для відбиття посягання ОСОБА_9 , заподіяна нападнику шкода не віддалена в часі від дій останнього та була ефективною в момент події.
Таким чином, за висновками суду, перевищення меж необхідної оборони для ОСОБА_6 було відсутнє, заподіяна шкода потерпілому ОСОБА_9 була необхідна, достатня для відвернення посягання ОСОБА_9 з урахуванням високого ступеню небезпеки посягання на життя та здоров`я особи, обстановки захисту ОСОБА_6 у вечірній час, в квартирі ОСОБА_9 , яка є незнайомою для ОСОБА_6 та де ОСОБА_9 перебував на своїй території та орієнтувався в обстановці, володів знаряддям посягання - кухонним ножем. Одночасно суд врахував, що потерпілий ОСОБА_9 за своїми антропометричними даними, вагою тіла переважає над обвинуваченим, який є людиною похилого віку, що підтверджено в суді показаннями ОСОБА_6 , даними з висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 ..
При аналізі обстановки захисту ОСОБА_6 суд також врахував емоційний стан обвинуваченого, який розхвилювався та обурився поведінкою ОСОБА_9 , що запросив його до себе в гості, напередодні пригощав, з яким у ОСОБА_6 до події нападу були рівні приятельські відносини та відсутній будь-який конфлікт, раптовість нападу ОСОБА_9 , що не протирічить та випливає з пред`явленого обвинувачення, високу інтенсивність нападу ОСОБА_9 . Обстановка захисту для ОСОБА_6 , була несприятливою, оскільки фізичні можливості ОСОБА_6 поступалися фізичним можливостям ОСОБА_9 , який переважав в силі та вазі, перебував у себе вдома у звичній обстановці, спровокував конфлікт з обвинуваченим, здійснив напад із застосуванням кухонного ножа, перебуваючи в положенні стоячи над ОСОБА_6 , який сидів на стільці та не був оснащений будь - яким знаряддям для захисту. Отже, співвідношення сил і можливостей захисту були менш сприятливими для обвинуваченого, аніж для потерпілого.
З урахуванням всього зазначеного вище суд прийшов до висновку, що обвинувачений заподіював потерпілому ОСОБА_9 тілесне ушкодження з метою захисту від протиправних посягань потерпілого, а не з метою на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень чи смерті. При цьому перехід використаного при нападі ножа від потерпілого до обвинуваченого не свідчив про припинення нападу ОСОБА_9 , так як після того, як ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_9 удар ножем в область шиї та вихопив ножа з рук останнього, ОСОБА_9 продовжив наносити удари ОСОБА_6 руками в різні частини тіла, погрожував обвинуваченому, і ці дії ОСОБА_6 сприймав як такі, що становлять реальну небезпеку для свого життя та здоров`я і саме такі обставини охоплюються пред`явленим обвинуваченням ОСОБА_6 .
На думку колегії суддів, зазначені вище висновки суду першої інстанції, зроблені на підставі оцінки доказів у їх сукупності, є правильними, а ухвалення виправдувального вироку у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 за ст. 118 КК України через недоведеність наявності в діянні обвинуваченого складу цього кримінального правопорушення, є законним та обґрунтованим.

При цьому колегія суддів виходить з того, що закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (частина третя ст. 27 Конституції України).
Згідно із частиною першою статті 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина третя статті 36).
Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.
Втім, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.
З фактичних обставин та матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 , з мотиву раптово виниклої неприязні, вчинив на ОСОБА_6 напад, спрямований на нанесення останньому тяжких тілесних ушкоджень, в ході якого встав із-за столу та неочікувано для ОСОБА_6 , який продовжував сидіти на стільці, наніс останньому не менше п`яти ударів кулаками по голові та в область грудей, чим заподіяв йому легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, у вигляді забійної рани в лобно-тім`яній ділянці голови, після чого взяв зі столу кухонний ніж та наніс ним ОСОБА_6 не менше одного удару в область шиї, чим спричинив потерпілому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, у вигляді колото - різаної рани в підключичній ділянці зліва. В цей час ОСОБА_6 , який зазнав протиправного посягання з боку ОСОБА_9 і отримав в результаті цього тяжке тілесне ушкодження, діючи в умовах та в межах необхідної оборони, з метою захисту свого життя та здоров`я, вихопив своєю лівою рукою з правої руки ОСОБА_9 кухонний ніж, і сприймаючи подальші дії ОСОБА_9 , що продовжував наносити йому удари руками в різні частини тіла, як такі, що становлять реальну небезпеку для свого здоров`я, діючи в межах необхідної оборони, з урахуванням обстановки захисту, тримаючи в своїй лівій руці ніж, наніс ним умисно з метою захисту свого життя та здоров`я, для негайного припинення посягання ОСОБА_9 , один удар ОСОБА_9 в область тіла, де розташовані життєво важливі органи, а саме в живіт, чим спричинив останньому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, внаслідок якого в подальшому потерпілий ОСОБА_9 помер.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що після переходу ножа до рук ОСОБА_6 уже перестала існувати реальна загроза його життю та здоров`ю від дій потерпілого і він наніс ОСОБА_9 удар ножем перевищуючи межі необхідної оборони, не ґрунтуються на встановлених судом першої інстанції фактичних обставинах, згідно яких після перехоплення ОСОБА_6 ножа, ОСОБА_9 не припинив щодо нього протиправні дії, продовжуючи наносити удари руками в різні частини тіла. З урахуванням цього, а також виходячи з характеру отриманих ОСОБА_6 від протиправних дій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ножового поранення в шию, яке відноситься до тяжких, отриманих при перехопленні ножа поранень кисті руки (що було додатково встановлено в суді апеляційної інстанції), мінімального розриву у часі з моменту отримання ОСОБА_6 удару ножем у шию, перехопленням ножа та нанесенням удару цим же ножем у відповідь, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 не мав реальної можливості ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами і застосовані ним засоби, завдана шкода ОСОБА_9 як нападнику була необхідна і достатня, своєчасна в конкретній обстановці для негайного припинення посягання.
Інші доводи апеляційної скарги прокурора, зокрема про невідповідність висновків суду дослідженим в судовому засіданні доказам протоколу огляду місяця події від 12.06.2014 року; довідкам про прийняті оператором 102 повідомленням; довідкам з Київської клінічної лікарні № 17; висновкам експерта № 308 від 06.10.2014 року, № 227/ц від 13.10.2014 року; даним судово-медичних експертиз обвинуваченого та потерпілого; показанням обвинуваченого ОСОБА_6 в суді, в яких той визнавав свою визнав у повному об`ємі, про що нібито свідчить аудіозапис судових засідань, також не свідчать про необґрунтованість чи незаконність вироку суду, так як дані, які містяться у зазначених прокурором документах та показаннях обвинуваченого, достовірно та повно викладені у вироку, а їх оцінка судом є логічною, послідовною та ґрунтується на вимогах закону про кримінальну відповідальність та судовій практиці з питань необхідної оборони, і з цією оцінкою погоджується колегія суддів.
Про будь які інші невідповідності виправдувального вироку вимогам ст. 374 КПК України в апеляційній скарзі прокурора не йдеться.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року, яким ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України виправдано за недоведеністю в діянні наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Шевченківського району м. Києва ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_______________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_11 ОСОБА_3