Справа № 1/466/13/13 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 11/783/802/13 Доповідач : Данко В. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2013 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Данка В.В.

суддів: Марітчака Т.М., Макойди З.М.

з участю прокурора: Прокопович А.Л.

захисника: ОСОБА_1

засудженого: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу про обвинувачення кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.2 ст.186, ч.2 ст.289, ч.3 ст.357 КК України, ОСОБА_2 за ч.2 ст.186, ч.2 ст.289 КК України за апеляціями адвоката ОСОБА_1, засудженого ОСОБА_2 на вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 23 травня 2013 року,

встановила:

Вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 23 травня 2013 року

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одружений, не працюючий, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимий

засуджений за ч.2 ст.186 КК України, та на підставі ст.69 КК України призначено більш м'яке покарання ніж передбачено законом 3 (три) рок позбавлення волі; за ч.2 ст.289 КК України, та на підставі ст.69 КК України призначено більш м'яке покарання ніж передбачено законом 3 (три) роки шість місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю; за ч.3 ст.357 КК України призначено покарання - три місяці арешту.

На підставі ст.ст. 70, 72 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_3 призначено покарання 3 (три) роки шість місяців позбавлення волі із конфіскацією всього майна, що є його власністю.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_6, не одружений, має на утриманні матір ОСОБА_4 інваліда 2-ї групи, не працюючий, проживає в м.Львові на вул.Кирила і Мефодія 28/11, згідно ст. 89 КК України не судимий,

за ч.3 ст.357 КК України виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні злочину;

засуджений за ч.2 ст.186 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі; за ч.2 ст.289 КК України на 5 (п'ять) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, що є його власністю.

На підставі ст.ст. 70, 72 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_2 обрано покарання 5 (п'ять) років позбавленню волі із конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Запобіжний захід засудженим - взяття під варту - залишено без зміни до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання засудженим рахується з часу фактичного затримання: ОСОБА_3 з 17.10.2012 року, врахувавши його утримання в ІТТ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області з 21 червня 2011 року по 01 липня 2011 року, ОСОБА_2 з 20.06.2011 року.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 20.06.2011 року близько 19.00 год. у м. Львові на перехресті вулиць Замарстинівська - Долинського, маючи раптово виниклий умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), з корисливих мотивів, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою між собою із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя або здоров'я, а саме з нанесенням ударів кулаками та ногами по тілу потерпілого, відкрито викрали майно у потерпілого ОСОБА_5: чорну чоловічу шкіряну сумочку, вартістю 200 грн., яку ОСОБА_3 зірвав з переду торсу потерпілого із ремінця, та яку передав в руки ОСОБА_2, в якій знаходився мобільний телефон марки "Нокіа 6300" вартістю 600 грн., із сім-карткою оператора мобільного зв'язку "ОСОБА_6Ес.Ем" вартістю 30 грн., де на рахунку було 3 грн., та з карткою пам'яті, вартістю 30 грн., ключ від квартири вартістю 30 грн., портмоне для документів, вартістю 100 грн. Після чого з місця скоєного злочину втекли разом із викраденим ними майном. Всього ОСОБА_3 та ОСОБА_2 викрадено майна потерпілого ОСОБА_5 на загальну суму 995 грн.

Крім цього, ОСОБА_3 20.06.2011 року близько 19.00 год. у м. Львові

на перехресті вулиць Замарстинівська - Долинського, маючи раптово виниклий умисел на незаконне заволодіння важливими особистими документами, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, і застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя або здоров'я, з нанесенням ударів кулаками та ногами по тілу потерпілого, відкрито викрав, шляхом грабежу, важливі особисті документи потерпілого ОСОБА_5, які знаходилися у чорній чоловічій шкіряній сумочці, яку він зірвав з потерпілого із ремінця, та яку передав в руки ОСОБА_2, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САЕ №305633 на автомобіль марки "Фольксваген Т4", д.н.з. НОМЕР_1; посвідчення водія ІНА №15087 на ім'я ОСОБА_5 категорії «В»; талон до посвідчення водія ІНА №015087 на ім'я ОСОБА_5; свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування № на ім'я ОСОБА_5; медична довідка щодо придатності до керування транспортним засобом ААБ №733418 на ім'я ОСОБА_5; довіреність на автомобіль марки "Фольксваген Т4", д.н.з. НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_5 серії ВРІ №678773; страховий поліс серії АА №2243618 на автомобіль марки "Фольксваген Т4", д.н.з. НОМЕР_1., скрившись з місця скоєного ними злочину разом із викраденими документами.

Крім цього, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 20.06.2011 року близько 19.00 год. у м. Львові на перехресті вулиць Замарстинівська - Долинського, маючи раптово виниклий спільний та взаємоузгоджений умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою між собою, відкрито та незаконно заволоділи транспортним засобом - автомобілем потерпілого ОСОБА_5 марки «Фольксваген Т4», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1, 1998 року випуску, вартістю 90 000 гривень, завдавши значної матеріальної шкоди потерпілому, скрившись з місця скоєного злочину на вказаному автомобілі.

На вирок суду захисник ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 подав апеляцію, в якій просить скасувати в частині засудження ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 186 ч.2, 289 ч.2 КК України, і закрити кримінальну справу на підставі ч.1 п.2 ст.6 КПК України у зв'язку з відсутністю у діях засудженого ОСОБА_2 складу злочину. Свої вимоги мотивує тим, що судом не дано належної оцінки всім обставинам справи та докзам у справі; не звернув уваги на стадію вчинення злочину та участь і роль у ньому кожного із засуджених, зокрема ОСОБА_2 брав участь лише у бійці з потерпілим, метою бійки не було заволодіння майном ні до, ні під час бійки ніхто не висловлював думок, що до заволодіння майном потерпілого; не конкретизовано початок вчинення злочину; ОСОБА_2 не виконував об'єктивну сторону злочину; вирок не містить конкретного опису вини засудженого ОСОБА_2, доказів того коли і на якій стадії виник спільний умисел засуджених на вчинення злочину, яка роль ОСОБА_2 у вчиненому злочині, тощо.

В апеляції та доповненні до неї засуджений ОСОБА_2 просить вирок щодо нього скасувати та винести новий вирок, яким його виправдати за ст. ст. 186, 289, 357 КК України. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що ніяких злочинів не вчиняв, лише забрав в потерпілого свій мобільний телефон, який був у потерпілого в автомобілі, шкіряну сумочку у потерпілого не зривав, та автомобіля не викрадав. До даних злочинів він не причетний. Також зазначає, що позитивно характеризується за місцем проживання та праці, на утриманні має матір, яка є інвалідом ІІІ групи пожиттєво, опікується дідусем, бабусею та прадідусем.

Заслухавши доповідь судді, виступи прокурора про залишення вироку без зміни, засудженого ОСОБА_2 Та його захисника в підтримку внесених апеляцій, перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що внесені апеляції засудженого та захисника задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Вирок в частині засудження ОСОБА_3 не оскаржується.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України за обставин, наведених у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_2 інкримінованих злочинів грунтується на доказах, яким дано оцінку у вироку.

Незважаючи на не визнання вини ОСОБА_2 у скоєних злочинах, його вина повністю стверджується наступними доказами.

Показами потерпілого ОСОБА_5, наданими, як і під час досудового слідства так і в ході судового розгляду справи, з яких у його власності знаходиться автомобіль марки «Фольксваген Т4», д.н.з.: ВС 5976 ВН, 1998 року випуску, яким володіє на підставі генерального доручення. 20.06.2011 року близько 11.00 год. до нього на мобільний телефон подзвонила його знайома ОСОБА_7 та попросила його допомогти їй перевести з вул. М. Вовчка у м. Львові придбану нею вживану меблеву стінку до неї додому - в с. Гаї Пустомитівського району Львівської області на, що він погодився, оскільки мав час. В розмові ОСОБА_7 повідомила, що дану меблеву стінку поїде забирати її син ОСОБА_3 В розмові із ОСОБА_3 вони домовилися зустрітися близько 12.00 год. біля його будинку, що у м. Львові по вул. Ткацькій 8. У вказаний час до його будинку прийшов ОСОБА_3 разом із своїм двоюрідним братом ОСОБА_2, якого він бачив вперше. Вони утрьох сіли у його автомобіль марки «Фольксваген Т4» і поїхали на вул. М. Вовчка у м. Львові, де погрузили меблі у автомобіль. Близько 15.00 год. вони приїхали з м. Львова у с. Гаї Пустомитівського району Львівської області. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стали розвантажувати меблі. Згодом додому прийшла ОСОБА_7, яка зробила канапки та каву. Він пив каву, а ОСОБА_3 та ОСОБА_2 пили пиво, випивши по півтора літровій пляшці пива, при цьому до нього останні прийшли тримаючи в руках пиво, яке постійно пили, як в його автомобілі, так і під час погрузки меблів. Коли він їхав то ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були вже в стані алкогольного сп'яніння. Близько 16.30 год. він із с. Гаї Пустомитівського району Львівської області поїхав один додому, на своєму автомобілі. Коли він знаходився вже в центральній частині м. Львова, то на його мобільний телефон зателефонував ОСОБА_3 і спитав чи він не знаходив в салоні свого автомобіля мобільний телефон ОСОБА_2 марки «Асус». В свою чергу візуально він такого телефону в салоні свого автомобіля не бачив, і тому сказав, що зараз не може подивитися бо їде за кермом, сказавши що коли приїде на автостоянку то подивиться. При цьому коли він їхав додому то ОСОБА_3 ще два чи три рази дзвонив до нього на мобільний телефон, і з ним говорив як ОСОБА_3 так і ОСОБА_2, які наполягали повернути телефон ОСОБА_2 Він сказав, що на стоянці уважно огляне та пошукає телефон. Близько 18.00 год. він приїхав на стоянку по вул. Хімічній у м. Львові, де оглянув салон свого автомобіля та біля правої сторони, на підніжці дверей, знайшов мобільний телефон марки «Асус» сірого кольру в резиновому чохлі, який на той час був виключений. Після того він сам зателефонував до ОСОБА_3, сказавши що знайшов телефон, і він йому сказав що треба зустрітися для того щоб віддати даний телефон. Він сказав що залишить телефон на автостоянці в охорони, однак ОСОБА_2 наполягав зустрітися особисто. Він погодився і вони домовилися зустрітися біля нічного клубу «Королева ночі», що у м. Львові по вул. Долинського. Через деякий час близько 19.00 год. він своїм автомобілем під'їхав до нічного клубу «Королева ночі» і припаркувався на куті біля аптеки на роздоріжжі вул. Долинського - Замарстинівська біля алізничного мосту, і почав чекати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Через декілька вилин у вказане місце до його автомобіля підійшов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і не виходячи із автомобіля через спущено скло дверей водія, передав ОСОБА_2 в руки вказаний мобільний телефон. ОСОБА_2, взявши в руки телефон, став одразу ж неправдиво звинувачувати його у намірі вкрасти його телефон. В свою чергу він став виправдовуватися, бо цього не мав наміру робити. В цей час ОСОБА_2 несподівано кулаком правої руки вдарив його в обличчя, схопив його руками за одяг та став тягнути до себе із автомобіля. В свою чергу він відштовхнув його руки від себе, сам відкрив двері автомобіля та вийшов із свого автомобіля, будучи обуреним таким розвитком подій. ОСОБА_2 одразу ж став його бити кулаками по всьому тілу, виражаючись грубою нецензурною лайкою. В свою чергу він також став оборонятися від нього, наносячи йому також у відповідь удари кулаками по тілу. В дану ситуації втрутився ОСОБА_3, який кинувся на допомогу ОСОБА_2, і почав його також бити кулаками та ногами по тілу, виражаючись нецензурною лайкою, також неправдиво звинувачуючи його у крадіжці телефону. Він в свою чергу став вже відбиватися від них двох, всіляко ухиляючись від даного нападу, втікаючи навколо свого автомобіля, які його наздоганяли. Так як на вулиці було світло він став кричати та кликати когось на допомогу, а ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стали також в свою чергу кричати, що він вкрав у них телефон. Дана бійка тривала близько 10-15 хв. Він всіляко старався уникати даної бійки тому втікав, в різні сторони. Це все відбувалося десь за 10 м від його автомобіля. Черговий раз його наздогнав по вул. Замарстинівській у м. Львові ОСОБА_3, який схопив двома руками за наявну у нього з переду чорну шкіряну сумочку, яка висіла на ремінці та став тягнути нею його до себе, а він в свою чергу опирався. Внаслідок чого дана сумка зірвалася у нього з ремінця, до цього ніяких дій відносно його сумочки ніким не вживалося. В цей час через дорогу стояв ОСОБА_2, який дивився в їх сторону тому він вважає, що ОСОБА_2 бачив дану обставину. ОСОБА_3, коли у нього в руках опинилися зірвана сумочка, зупинився, та спитав у нього: «гроші є». Він будучи в стороні сказав, що грошей немає та просив повернути документи, які були всередині сумки. ОСОБА_3 розвернувся та став іти в напрямку його автомобіля, одразу ж відкривши на ходу його сумочку, в якій знаходився документи на автомобіль: кредитні картки, мобільний телефон «Нокіа 6300», сигарети, ключі від квартири. Він кричав ОСОБА_3 віддати документи, однак останній сказав, що ні документів ні машини він вже не побачить, при цьому ОСОБА_3 одразу сів у його автомобіль, в якого двері водія залишилися відкриті, завів його наявними у замку запалювання ключами і одразу ж швидко рушив з місця, поїхавши з даного місця попід залізничний міст, в сторону просп. В.Чорновола у м. Львові. Через декілька секунд ОСОБА_3 пішки повернувся до ОСОБА_2, який стояв через дорогу, із яким про щось поговорили декілька хвилин, і ОСОБА_3 знову пішов попід залізничний міст направо. Він в свою чергу пішов на відстані слідом за ОСОБА_3, де на площі 700 річчя Львова виявив припаркованим на тротуарі свій автомобіль, в який сів ОСОБА_3 та завів двигун і різко рушив з місця, виїхав на проспект ОСОБА_8, де на кольці розвернувся, та поїхав назад в сторону ОСОБА_2 Однак чи сів ОСОБА_2 у його автомобіль він не бачив. З даного місця він одразу ж пішов в Шевченківський РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області, де повідомив про обставини події. З працівниками райвідділу він став їздити на їх службовому автомобіля по місту Львові, розшукуючи свій автомобіль. Однак згодом дізналися що його автомобіль працівники ДАЇ переслідували та затримали в полі у с. Гаї Пустомитівського району Львівської області, куди вони одразу поїхали. В даному полі він виявив свій автомобіль із спущеними простріленими трьома колесами та затриманого ОСОБА_2 однак ОСОБА_3 не було, він втік. З приводу скоєного злочину написав заяву. Коли він зустрівся із ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Б. у м. Львові, вони були ще більш п'яні, вели себе дуже агресивн.

Показанями свідка ОСОБА_9, що надані ним в ході досудового слідства та в судовому засіданні, 20.06.2011 року він разом із своїм колегою по роботі ОСОБА_10 на службовому автомобілі марки «Деу Ланос», д.н.з. 0230, їхали по вул. Тракт Глинянський - Богданівська у м. Львові, де несли службу по охороні правил дорожнього руху. В цей день близько 20.00 год. всім черговим постам ДАІ було передано інформацію про незаконне заволодіння автомобілем марки «Фольксваген Т4», д.н.з. НОМЕР_1 білого кольору. Близько 20.30 год. вони помітили вказаний автомобіль, який рухався в напрямку виїзду з м. Львова, в салоні якого знаходилося два чоловіка. В свою чергу вони одразу ж стали їхати за даним автомобілем та зробили сигнал водію про зупинку транспортного засобу, однак вказану вимогу водій проігнорував, а побачивши їх збільшив швидкість автомобіля та почав втікати. Він та ОСОБА_10 стали переслідувати вказаний автомобіль. По вул. Тракт Глинянський у м. Львові, даний автомобіль виїхав за межі м. Львова, по трасі повернув в сторону с. Лисиничі, де слідував на великій швидкості, не давав змоги його обігнати, неодноразово намагався скинути їх патрульний автомобіль з дороги, якого вони намагалися обігнати, створював аварійні ситуації для інших автомобілів та пішоходів, на вимогу зупинитися абсолютно не реагував. Таким чином прослідкувавши за даним автомобілем через смт. Винники, вони виїхали в районі с. Чишки на кільцеву дорогу, якою поїхали в напрямку с. Гаї Пустомитівського району Львівської області. По рупору вони голосно вимагали зупинитися, на що водій жодним чином не реагував, ігноруючи їх постійний звуковий сигнал. За селищем Гаї Пустомитівського району Львівської області було прийнято рішення про застосування табельної вогнепальної зброї. Він в свою чергу поза населеним пунктом, зробив вісім попереджувальних пострілів вгору із табельної вогнепальної зброї, однак водій на це не відреагував взагалі, а ще більше збільшив швидкість. За с. Гаї водій даного автомобіля звернув в поле, виїхавши на польову дорогу, де переїхавши водопропуск, застряг у болоті та став буксувати. Він вискочив із свого службового автомобіля підбіг до дверей водія, переслідуваного автомобіля, які намагався відчинити, однак вказані двері були зачинені, кричав виключити двигун та вийти із автомобіля. Однак водій став дальше тиснути та педаль газу. Він рукою розбив бокове скло та частково пошкодив лобове скло зі сторони водія, з вимогою зупинити автомобіль та вийти із нього намагався руками витягнути водія із даного автомобіля, який опирався. Однак вказаний автомобіль деякий час пробуксувавши дальше продовжив рух. Він знову застосував зброю, простріливши переднє ліве колесо автомобіля, однак не зважаючи на це автомобіль продовжив рух, і під час руху даного автомобіля, він біг позаду за даним автомобілем, прострілив ще два задні колеса, зробивши таким чином п'ять пострілів. Однак не заважаючи на це, вказаний автомобіль продовжив рух по польовій дорозі, на спущених колесах. В свою чергу він та ОСОБА_10 на своєму службовому автомобілі стали їх знову переслідувати. Приблизно через два кілометри по польовій дорозі даний автомобіль зупинився, із дверей водія вискочив молодий чоловік який втік у лісопосадку та скрився із поля зору. З сторони дверей водія вискочив пассажир, яким виявився ОСОБА_2, що перебував в стані алкогольного сп'яніння, та повідомив, що за кермом даного автомобіля був його двоюрідний брат ОСОБА_3, який втік. Також ОСОБА_2 повідомив, що це автомобіль їх знайомого, яким вони перевозили меблі у с. Гаї Пустомитівського району Львівської області, і що в даному автомобілі він забув свій мобільний телефон, який хотів викрасти потерпілий, а він в свою чергу разом із ОСОБА_3 викрали його автомобіль, з метою помститися за даний телефон. На місце події було викликано СОГ Шевченківського РВ ЛМУ Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області.

Аналогічними показаннями, даними в ході досудового слідства та підж час судового слідста в суді першої інстанції свідка ОСОБА_10

Показаннями свідка ОСОБА_11, згідно яких вона у своєї подруги ОСОБА_12, яка проживає у ІНФОРМАЦІЯ_7, вирішила придбати вживану меблеву стінку до них додому в село. У неї є знайомий ОСОБА_5, який проживає у ІНФОРМАЦІЯ_8, який у свому користуванні має автомобіль «Фольксваген Т-4», грузовий бус. Для перевезення меблів вона вирішила попросити допомогти ОСОБА_5, якого також її син добре знає. Вранці 20.06.2011 року близько 10.00 год. вона разом із сином приїхали додому до її племінника ОСОБА_2 для того щоб він поміг її синові перевести дані меблі. Вони додзвонилися до ОСОБА_5 домовилися про перевезення меблів, який одразу ж погодився перевести меблі, бо був без роботи, і її син вже сам із ОСОБА_5 домовлявся зустрітися біля його місця проживання, що у м. Львові по вул. Ткацькій. Питаннями перевезення меблів займався її син та ОСОБА_2 Близько 15.30 год. вона приїхала додому у с. Гаї Пустомитівського району Львівської області, куди вже приїхав її син із ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на автомобілі останнього, які розвантажили меблі. Вона зробила канапки, ОСОБА_5 пив каву, а її син та ОСОБА_2 пили пиво, її син та ОСОБА_2 були дещо в стані алкогольного сп»яніння, однак свої дії розуміли та могли ними керувати. Близько 16.30 год. ОСОБА_5 поїхав один додому на свому автомобілі, а її син із ОСОБА_2 залишилися ще у неї в селі. Вона дома займалася домашніми справами. Близько 17.00 год. ОСОБА_2 виявив відсутність свого мобільного телефону, який її син та ОСОБА_2 стали всюди шукати. При цьому хлопці зрозуміли що даний телефон залишився у автомобілі ОСОБА_5, і вони стали телефонувати останньому за даний телефон. Вона в дану ситуацію не втручалася. Однак дещо чула, а саме що ОСОБА_5 спочатку казав що телефону не знайшов, однак згодом сказав що знайшов у своєму автомобілі, якому хлопці неодноразово телефонували. При цьому ОСОБА_2 та її син були дуже обурені та сильно злі на ОСОБА_5, який хотів також і на її думку привласнити даний телефон. При цьому ОСОБА_2 та її син домовилися із ОСОБА_5 про зустріч у м. Львові для того щоб забрати телефон, та поїхали удвох до м. Львова. Довший час сина не було. Близько 20.00 год, до неї на мобільний телефон подзвонив мобільний телефон її сина. При цьому її син перелякано сказав «мама що я маю робити з бусом...», однак не договорив бо трубку вирвав ОСОБА_2, який будучи в нетверезому стані гордо сказав «ОСОБА_7 привітай мене, я готуюся сісти на п'ять років», та виключив телефон. Після того вона неодноразово дзвонила на телефон до сина, однак трубки вже ніхто не брав. Зрозуміла що щось сталося, однак точно не знала що, і з даного приводу стала переживати. Вночі 21.06.2011 року близько 01.00 год, додому прийшов її син, який був сильно збуджений та переляканий та сказав, що сталася біда, що зустрівшись у м. Львові із ОСОБА_5, вони побившись забрали його; автомобіль, яким каталися, і що їх переслідували працівники міліції, від яких вони втікали, і що в полі їхнього села він залишив автомобіль, де був за кермом, та втік.

Окрім цього, вина ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованх злочинів стверджується: даними протоколу ставки віч-на-віч між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, на якій останні І підтвердили свої покази; протоколу ставки віч-на-віч між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, на якій останні підтвердили свої покази; протоколу ставки віч-на-віч між ОСОБА_3 та ОСОБА_13, на якій останні підтвердили свої покази; протоколу огляду місця події від 20.06.2011 року та фототаблицею до нього; протоколом вилучення мобільного телефону у ОСОБА_2 від 21.06.2011 року; протоколом добровільної видачі обвинуваченим ОСОБА_3 сумки потерпілого із викраденими речами та документами від 04.07.2011 року; протоколом добровільної видачі потерпілим ОСОБА_5 обірваного ремінця від вкраденої у нього сумки, коробки з-під викраденого телефону, та п'ять частин куль, які він виявив у своєму автомобілі від 16.07.2011 року; протоколу відтворення обстановки та обставин події із потерпілим ОСОБА_5 від 25.06.2011 року та фототаблицею до нього; даними протоколу відтворення обстановки та обставин події із потерпілим ОСОБА_5від 25.07.2011 року; протоколу відтворення обстановки та обставин події із ОСОБА_2 від 26.07.2011 року та фототаблицею до нього; протоколу відтворення обстановки та обставин події із ОСОБА_3 від 27.06.2011 року та фототаблицею до нього; рапортом працівників міліції про затримання ОСОБА_2; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, сп'яніння № 3928 від 20.06.2011 року, згідно якого ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп'яніння; речовими доказами по справі.

Висновком експерта № 1702 від 05.07.2011 року встановлено, що при судово-медичному огляді у гр. ОСОБА_5 були виявлені: синці, поверхневу рану та садна на голові, крововилив та садно на слизовій оболонці нижньої губи, синці на грудях, садна на правій руці. Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів, до яких відносяться руки та ноги людини, могли виникнути 20.06.2011 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження, і не були небезпечними для життя та здоров»я в момент їх спричинення. Враховуючи розташування тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_5 на різних поверхнях та частинах тіла, їх характер, слід вважати, що вони не могли утворитися в наслідок одноразового падіння на площину.

Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя або здоров'я; незаконного заволодіння транспортним засобом з будь-якою метою, вчинене за попередньою змовою групою осіб повторно, що завдало значної матеріальної шкоди потерпілому.

Разом з тим суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висноку про виправдання ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 357 КК України.

Твердження в апеляціях засудженого та його зазисника про те, що судом не дано належної оцінки всім обставинам справи та докзам у справі, не звернув уваги на стадію вчинення злочину та участь і роль у ньому кожного із засуджених, ОСОБА_2 не виконував об'єктивну сторону злочину, вирок не містить конкретного опису вини засудженого ОСОБА_2, що ніяких злочинів ОСОБА_2 не вчиняв є необґрунтованим та надуманими спрямованими на уникнення останнього від відповідальності за вчинене, так як судом першої інстанції дана оцінка в сукупності всім доказам по справі, зазначено мотиви, яких він відкидає одні докази та бере до уваги інші, що свідчить про те, що судом всебічно, повно та об»єктивно досліджено всі обставини справи, та на підставі цього у вироці викладено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним із зазначенням місця, часу, способу чинення та наслідків злочину, форми вини та участі кожного із учасників злочину і мотивів злочину і вірно кваліфіковані дії ОСОБА_2 за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України.

При обранні ОСОБА_2 виду і розміру покарання, судом першої інстанції враховано характер і тяжкість вчинених ним злочинів, їх наслідки, особу винного, який згідно ст. 89 КК України не судимий, його позитивну характеристику за місцем проживання та членства в громадській організації «Театр з вулиці на сцену», відшкодування збитків потерпілому родиною ОСОБА_2, його відношення до вчиненого, те, що засуджений вину не визнав, не розкаявся; пом»якшуючі покарння обставини наявність на утриманні матері ОСОБА_4 інваліда 2-ї групи; обтяжуючі покарання обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння; й призначене ОСОБА_2 покарання за інкриміновані дії у виді позбавлення волі є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, що відповідає вимогам ст. ст. 50, 65, 70, 72 КК України

Отже, судом першої істанціх при призначенні покарання ОСОБА_2 враховано й ті обставини, на які покликається засуджений в совїй апеляції.

При перевірці матеріалів справи колегія суддів не встановила обставин, які б давали підстави для зміни чи скасування вироку.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 слід залишити без зміни, а внесені апеляції без задоволення.

Керуючись ст.ст.365, 366, 367 КПК України 1960 року, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 23 травня 2013 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без зміни, а апеляції засудженого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_1 без задоволення.

Судді: Данко В.В. Макойда З.М. Марітчак Т.М.

Оригінал ухвали.