У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 січня 2016 року місто Одеса

Слідчий суддя місцевого Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора, -

В С Т А Н О В И В:
Представник засудженого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 звернулась до суду із скаргою, в порядку ст.303 КПК України, на бездіяльність працівників прокуратури Одеської області, яка, на думку скаржниці, полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення суддями апеляційного суду Одеської області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 375 КК України та стосовно судді ВССУ ОСОБА_7 за ознаками злочину, передбаченого ст. 365 КК України.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 посилається на те, що вона, 11.09.2015 року відповідно до вимог чинного законодавства, звернулась до Генеральної прокуратури України щодо внесення до ЄРДР відомостей про скоєння суддями апеляційного суду Одеської області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 375 КК України та стосовно судді ВССУ ОСОБА_7 за ознаками злочину, передбаченого ст. 365 КК України.

Відповідно до повідомлення від 30.10.2015 року прокуратури Одеської області відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносились та досудове розслідування за заявою ОСОБА_3 не розпочиналось, оскільки заява не містить обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Вказані дії працівників прокуратури скаржниця ОСОБА_3 вважає незаконними, у зв`язку з чим просить суд зобов`язати працівників прокуратури Одеської області внести відомості про вчинення суддями апеляційного суду Одеської області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та стосовно судді ВССУ ОСОБА_7 вказаних кримінальних правопорушень до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до вимог ст.214 КПК України.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явилась, однак надіслала поштою на адресу суду заяву, в якій просить розглядати зазначену скаргу у її відсутності.

Прокурор в судове засідання не з`явився, хоча про місце, час та ату судового засідання був повідомлений належним чином.

Розглянувши скаргу та документи, які додані до неї, приходжу до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 18.10.2011 року апеляційним судом Одеської області у складі суддів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 винесено рішення про визнання винним ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених п.п. «ж», «г», «е», «з» ст.93 КК України (в редакції 1960 року) та призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

30 липня 2013 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ винесено ухвалу щодо скасування вироку ОСОБА_4 , яким засудженому призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі та призначено засудженому покарання на підставі ч.4 ст. 71 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим за вироком Гірницького районного суду м. Макіївки від 14.06.2005 року у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

24.03.2014 року апеляційним судом Одеської області у складі суддів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 винесено ухвалу, в якій визначено початок рахування терміну покарання ОСОБА_4 , а саме з 07.03.2007 року, тобто з дня обрання запобіжного заходу - утримання під вартою Київським районним судом м. Одеси. Рішення суду оскаржується скаржником в касаційному порядку.

Вищим спеціалізованим судом України касаційна скарга від 24.04.2014 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24.03.2014 через апеляційний суд Одеської області не розглядалась і була повернута до апеляційного суду Одеської області.

Вбачаючи в діях суддів апеляційного суду Одеської області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 наявність складу злочину передбаченого ст. 375 КК України, та в діях судді ВССУ ОСОБА_7 злочину, передбаченого ст. 365 КК України, скаржниця ОСОБА_3 звернулась до прокуратури в порядку ст. 214 КПК України з заявою про внесення до ЄРДР відомостей стосовно суддів апеляційного суду Одеської області та ВССУ.

Відповідно до повідомлення від 30.10.2015 року прокуратури Одеської області, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 не вносились та досудове розслідування за заявою ОСОБА_3 не розпочиналось, оскільки заява не містить обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 18.10.2011 року та 24.03.2014 року скаржник вважає незаконними у зв`язку з чим вимагає зобов`язати працівників прокуратури Одеської області внести відомості до ЄРДР стосовно суддів апеляційного суду Одеської області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ст. 375 КК України та стосовно судді ВССУ ОСОБА_7 за ознаками ст. 365 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

До ЄРДР, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Незважаючи на те, що подана ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , скарга містить вимогу про реєстрацію злочину, за своїм змістом та суттю вона не є повідомленням про злочин, оскільки не містить достатніх даних про вчинення кримінального правопорушення за викладених заявниками обставин.

У своїй скарзі ОСОБА_3 вказує лише на те, що вона не згодна з рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.10.2011 року про призначення її підзахисному покарання у вигляді довічного позбавлення волі, яке в подальшому було змінено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ на позбавлення волі строком на 15 років позбавлення волі та з ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24.03.2014 року, на яку скаржником внесена касаційна скарга. Проте така незгода не є підставою для реєстрації заяви в ЄРДР. Сам факт винесення судом рішення не містить склад злочину, передбаченого ст. 375 КК України.

Крім того, як вбачається зі скарги, рішення апеляційного суду на даний час не скасоване, у зв`язку із чим має законну силу.

Крім того, відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 вбачається, що відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Відповідно до ч. 2 ст. 92 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» скасування або заміна судового рішення не тягне за собою дисциплінарної відповідальності судді, який брав участь у його ухваленні, крім випадків, коли порушення допущено внаслідок умисного порушення норм права чи неналежного ставлення до службових обов`язків.

Відповідно до ст. 94 зазначеного Закону, дисциплінарне провадження щодо суддів місцевих та апеляційних суддів здійснює Вища кваліфікаційна комісія суддів України.

Відповідно до статті 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Відповідно до положень ч.3 ст.48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя є недоторканним. Суддя не може бути без згоди Верховної Ради України затриманий чи заарештований до винесення судом обвинувального вироку. Судді може бути повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення лише Генеральним прокурором України або його заступником.

Крім того, відповідно до ст. 375 КК України об`єктивна сторона злочину полягає у постановленні суддею (суддями) завідомо неправосудного судового рішення. Неправосудним є судове рішення, в якому завідомо неправильно застосовано норму матеріального права, яке постановлено з грубим порушенням норм процесуального права, або в якому завідомо є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК, характеризується тільки прямим умислом, оскільки особа усвідомлює, що постановляє завідомо неправосудний судовий акт, керуючись при цьому будь-якими мотивами, за винятком корисливих або інших особистих інтересів (ч. 2 ст. 375 КК). Якщо судовий акт постановляється колегіальним складом суду (кількома професійними суддями чи за участю народних засідателів або присяжних), то для кваліфікації їхніх дій за ст. 375 КК необхідно встановити, що кожен з них діяв умисно й усвідомлював завідомо неправосудний характер такого акту. У противному разі вчинене може розглядатися лише як дисциплінарний проступок, а якщо неправосудність судового акту сталася внаслідок несумлінного ставлення винного до виконання своїх службових обов`язків, то діяння (за інших необхідних умов) містить ознаки злочину, передбаченого ст. 367 КК.

Кваліфікуючими ознаками злочину (ч. 2 ст. 375 КК України) є: 1) спричинення тяжких наслідків; 2) вчинення його з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах. Поняття тяжких наслідків є оціночним, і його зміст встановлюється судом у кожному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Корисливі мотиви припускають прагнення винного одержати будь-яку вигоду матеріального (майнового) характеру або позбутися матеріальних витрат у разі постановлення неправосудного судового акту (наприклад, засудження невинного з метою неповернення йому боргу). Інші особисті інтереси припускають вчинення злочину за мотивами особистої зацікавленості, яка може бути обумовлена помстою, кар`єризмом, заздрістю, ревнощами, прагненням просунутися по службі, одержати нагороду, приховати свою некомпетентність тощо.

Відповідно до ст. 24 КК України умисел поділяють на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Згідно з ч. 2 ст. 24 КК України, особа при прямому умислі: а) усвідомлює суспільно небезпечний характер своєї дії або бездіяльності; б) передбачає настання суспільно небезпечних наслідків; 3) бажає їх настання.

Однак, скаржниця, у своїй скарзі не зазначила ніяких відомостей або не навела жодного факту, який би підтвердив наявність в діях суддів апеляційного суду Одеської області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прямого умислу на скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 375 КК України та стосовно судді ВССУ ОСОБА_7 за ознаками ст. 365 КК України.

Таким чином, лише зазначення скаржницею ОСОБА_3 про наявність в діях суддів апеляційного суду Одеської області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ст. 375 КК України та стосовно судді ВССУ ОСОБА_7 за ознаками злочину, передбаченого ст. 365 КК України без зазначення наявності в діях вказаних осіб об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину, без зазначення кваліфікуючих ознак злочину та інших даних які мають суттєве значення при розгляді заяви не може бути підставою для внесення відомостей до ЄРДР.

Доводи скаржниці ОСОБА_3 , викладені в скарзі, про підтвердження складу злочину, передбаченого ст.ст 365, 375 КК України є суб`єктивними, носять загальний характер, являються безпідставними і необґрунтованими і не можуть бути прийняті до уваги та задоволені.

При таких обставин, заступник прокурора Одеської області прийшов до обґрунтованого висновку про те, що заявлені ОСОБА_3 вимоги є безпідставними, та вважав за належне відмовити у їх задоволенні у зв`язку з відсутністю підстав для внесення до ЄРДР відомостей стосовно суддів апеляційного суду Одеської області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ознаками, передбаченого ст. 375 КК України та стосовно судді ВССУ ОСОБА_7 за ознаками злочину, передбаченого ст. 365 КК України за заявою ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, вимоги скаржниці ОСОБА_3 щодо зобов`язання працівників прокуратури Одеської області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинене суддями апеляційного суду Одеської області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 375 КК України та стосовно судді ВССУ ОСОБА_7 за ознаками злочину, передбаченого ст. 365 КК України, не підлягають задоволенню з наведених підстав.

Керуючись ст. ст. 214-216, 303-307, 318-380 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , діючої в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність прокурора, - за підставами, вказаними в мотивувальній частині ухвали слідчого судді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1
22.01.2016