Ухвала
іменем україни
18 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 25 березня 2015 року.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2014 року, залишеним 25 березня 2015 року без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Житомира, який мешкає на АДРЕСА_1 , раніше судимого 06 грудня 2012 року вироком Корольовського районного суду м. Житомира за ч. 3 ст. 185, ст. 69, ч. 2 ст. 289, ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, якого 29 квітня 2014 року було звільнено від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк терміном на 8 місяців 25 днів,

засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років із конфіскацією належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 06 грудня 2012 року і остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці з конфіскацією належного йому майна.
Згідно з вироком 05 червня 2014 року близько 23.30 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зайшов у двір приватного будинку АДРЕСА_2 , де був припаркований автомобіль «ВАЗ 21061», державний знак НОМЕР_1 , проник у середину та викотив його на вулицю, привів двигун у робочий стан і зник на цьому автомобілі з місця злочину, завдавши потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди в розмірі 24 000 грн.
Як вбачається зі місту касаційної скарги, засуджений не погоджується з ухваленими стосовно нього судовими рішеннями та просить їх скасувати. Зазначає про порушення його права на захист, стверджуючи, що його не було забезпечено кваліфікованим захисником, та наголошує на тому, що визначене йому покарання у виді реального позбавлення волі не відповідає тяжкості злочину та даним про його особу внаслідок суворості.
Заслухавши доповідача, заперечення прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за обставин, встановлених і викладених судом у вироку, обґрунтовано доказами, дослідженими в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КК України.

Суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, допитавши ОСОБА_6 , визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо зазначених обставин, роз`яснивши засудженому й іншим учасникам наслідки такого розгляду, зокрема неможливість надалі оспорювати фактичні обставини в апеляційному і касаційному порядку, з чим всі учасники, в тому числі і прокурор, погодились.
А тому заперечення засудженого щодо перебування у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння не переглядається, оскільки ця обставина входить до фактичних обставин, встановлених судом за погодженням всіх учасників провадження.

Не є порушенням і визнання зазначеного обтяжуючою покарання обставиною.

Твердження ОСОБА_6 про те, що під час досудового та судового слідства було порушено його право на захист, не відповідає матеріалам провадження.
Перевіркою встановлено, що засудженому на досудовому слідстві було роз`яснено право мати захисника, в тому числі і за рахунок держави, проте останній від призначення йому захисника відмовився і зазначив про самостійний захист своїх інтересів, що підтверджується протоколом роз`яснення права на захист від 06 червня 2014 року.
Крім того, пізніше на досудовому слідстві під час проведення слідчих дій ОСОБА_6 своє ставлення до цього не змінював.
У судовому засіданні засудженому було роз`яснено його права та обов`язки, зокрема стосовно реалізації права на захист, які детально викладені у наявній у кримінальному провадженні пам`ятці.
ОСОБА_6 не є особою, коли участь захисника у провадженні є обов`язковою.
Відповідно до ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, з-поміж загальних засад призначення покарання, передбачених цією нормою закону, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що впливають на призначення покарання.

Ці вимоги закону судом у провадженні дотримано.

Суд при призначенні покарання врахував такі дані, які пом`якшують призначення покарання засудженому: позитивна характеристика, щире каяття, відсутність тяжких наслідків у результаті злочину та молодий вік ОСОБА_6 .

Судом також враховано і ступінь тяжкості вчинених ним злочинів.

Зокрема, мотивуючи рішення про призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі, суд керувався і даними про особу підсудного, а саме: він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, у тому числі і за ст. 289 КК України, вчинив цей злочин у період невідбутої частини покарання за попереднім вироком; позитивно характеризується за місцем проживання і що тяжких наслідків для потерпілого не настало. Враховано судом і його (Виговського) молодий вік.

Призначене судом ОСОБА_6 покарання, зокрема і за правилами ст. 71 КК України, є достатнім для його перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів.

Апеляційний суд переглянув це кримінальне провадження, в тому числі і за апеляцією засудженого, аналогічною за змістом і вимогами його ж касаційній скарзі, та відповідно до ст. 419 КПК України виніс мотивовану ухвалу, якою визнав вирок суду першої інстанції щодо нього в частині призначеного покарання законним і обґрунтованим, з чим колегія суддів погоджується.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно розглянути провадження та постановити законні й обґрунтовані рішення, у провадженні не встановлено.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 25 березня 2015 року щодо нього без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3