Справа № 461/8948/15-к
Провадження № 1-кс/461/5161/15
в с т а н о в и в :
В обґрунтування внесеного скарги покликається на те, що про винесення оскаржуваної постанови він дізнався в судовому засіданні 06 серпня 2015 року. Слідчим не проведено належної перевірки обставин кримінального провадження, не з`ясовано всі обставини, які мають істотне значення для встановлення об`єктивної істини у справі, досудове розслідування проведено однобічно та необ`єктивно, для покривання неправомірної поведінки працівників правоохоронних органів. Крім цього, вказує, що на момент його затримання та вчинення, на його думку, неправомірних дій, він та ОСОБА_6 були неповнолітніми.
Судове засідання призначалось на 19 серпня 2015 року, 27 серпня 2015 року, 04 вересня 2015 року, 28 вересня 2015 року, однак ОСОБА_4 , будучи повідомленим судом шляхом скерування на адресу: АДРЕСА_1 , не з`явився в судове засідання, про причини неявки суд не повідомив.
20 жовтня 2015 року ОСОБА_4 подав заяву про відкладення судового засідання у зв`язку із зайнятістю його захисника в іншому судовому засіданні, однак жодного доказу суду не надав.
Судове засідання було відкладене на 04 листопада 2015 року, згодом на 25 листопада 2015 року, про що ОСОБА_4 було повідомлення шляхом скерування повісток на адреси: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , однак скаржник в судове засідання не з`явився.
В судове засідання 09 грудня 2015 року скаржник ОСОБА_4 , будучи належним чином судом повідомленим та дату та час розгляду скарги, вкотре не з`явився, а тому слідчий суддя приходить до висновку про можливість розгляду скарги у його відсутності на підставі наявних даних, які слідчий суддя вважає достатніми.
При цьому слідчий суддя керується вимогами частини 1 ст.21 КПК України, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Згідно з ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
Допитані в ході досудового розслідування ОСОБА_6 та ОСОБА_4 підтвердили свої показання щодо неправомірних дій працівників міліції, а саме зазначили, що 14 лютого 2014 року їх незаконного затримано та в подальшому правоохоронці застосували до них психологічний та фізичний тиск з метою схилити останніх надати визнавальні покази у вчиненні кримінального правопорушення.
Законні представники ОСОБА_4 - ОСОБА_9 та ОСОБА_6 - ОСОБА_10 , повідомили, що після того, як їх дітей допитали у Новороздільському МВМ, то вони були відпущені додому і як під час залишення міськвідділу міліції, так і у подальшому жодних претензій до працівників міліції щодо вчинення фізичного чи психологічного тиску не висловлювали, жодних звернень з даного приводу не писали. Їх діти про вчинення працівниками міліції стосовно них неправомірних дій не повідомляли як у приміщенні будівлі міліції так і в подальшому. За медичною допомогою ОСОБА_4 та ОСОБА_6 після 14 лютого 2014 року не звертались.
Допитані у провадженні о/у СКР Новороздільського МВМ Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 повідомили, що у червні 2013 року у м. Н.Розділ було скоєно пограбування громадянки ОСОБА_8 . У процесі проведення слідчих (розшукових) дій згідно доручення слідчого була установлено, що до вчинення вище вказаного злочину можуть бути причетні ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . 14.02.2014 оперуповноваженим СКР ОСОБА_11 спільно із оперуповноваженими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 було встановлено місце перебування вище вказаних осіб та запрошено до Новороздільського МВМ Миколаївського РВ ГУМВС, після встановлення, що ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 являються неповнолітніми їх було відпущено до дому за батьками. У подальшому цього ж дня до Новороздільського МВ Миколаївського РВ ГУМВС прибули ОСОБА_6 та ОСОБА_4 разом із законними представниками, їх було допитано та відпущено, жодних скарг, як від неповнолітніх так і від їх законних представників не поступало. Також ОСОБА_11 зазначив, що неповнолітні не затримувались, а запрошувались. Під час запрошення та допитування неповнолітніх жодного психологічного чи фізичного тиску на них не вчинялось.
Згідно довідки Миколаївського РВ ГУМВС від 25 лютого 2015 року № 2363 встановлено, що жодних скарг від неповнолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_4 . ОСОБА_7 та їх захисників щодо неправомірної поведінки працівників міліції по відношенню до неповнолітніх під час проведення досудового розслідування до Миколаївського РВ ГУМВС за період часу з лютого 2014 року по лютий 2015 року не поступало. Крім цього повідомлень із Миколаївської та Новороздільської ЦРЛ до Миколаївського РВ ГУМВС щодо звернень за медичною допомогою вище вказаних неповнолітніх за цей самий період не було.
Відповідно до висновку службового розслідування проведеного ГУ МВС України у Львівській області від 27 лютого 2015 року встановлено, що перевищення службових повноважень працівниками Миколаївського МВМ Новороздільського РВ ГУ МВС України у Львівській області під час запрошення та допиту неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не допущено.
Суд критично оцінює показання ОСОБА_6 та ОСОБА_4 щодо спричинення працівниками міліції їм 14 лютого 2014 року тілесних ушкоджень, оскільки в ході досудового розслідування встановлено, що останні до медичних закладів з даного приводу впродовж 2014-2015 років не звертались.
Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Не зважаючи на зазначені положення КПК України скаржником під час розгляду такої у суді не надано відомостей та доказів, які б підтверджували доводи, викладені у скарзі, доводи скаржника спростовано матеріалами кримінального провадження в своїй сукупності.
Відповідно до ч.1 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення,дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала, яка згідно ч.2 цієї статті може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмовити у задоволенні скарги.
З огляду на викладене, а також враховуючи, що обставин, які б викликали сумнів у повноті, всебічності та неупередженості дослідження обставин кримінального провадження, що стали підставою для винесення постанови від 30 червня 2015 року про закриття кримінального провадження, не встановлено; висновки та процесуальне рішення слідчого відповідають вимогам кримінального процесуального закону і ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження; у скарзі не наведено переконливих доводів, які б стверджували б про те, що шляхом проведення додаткових дій, будуть встановлені достатні дані, які б виключали підстави для закриття кримінального провадження, крім цього, скаржником не вказано, які саме додаткові дії на його думку необхідно провести слідчому, а відтак приходжу до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст.303, 304, 306, 318-380 КПК України, слідчий суддя, -
поновити ОСОБА_4 строк на звернення до слідчого судді із скаргою.
У задоволенні скарги - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова протягом 5 днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1