Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
26 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001464 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою загальною освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 30 липня 2015 року,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 30 липня 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання з урахуванням ч.1 ст.69 КК України у виді обмеження волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 (три) роки.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь держави витрати на залучення експертів в сумі 5 073 гривні 84 копійки.

За вироком суду, 08 листопада 2014 року близько о 21-ій годині ОСОБА_5 , керуючи в темну пору доби в стані стомлення технічно справним автомобілем марки «BMW 330D» р.н.з. НОМЕР_1 , в якому було увімкнено ближнє світло фар, рухаючись зі швидкістю приблизно 60 км/год по автодорозі сполученням Пугач-Клесів Сарненського району Рівненської області при в`їзді на вул. Миру зі сторони с.Пугач в напрямку центру смт. Клесів, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вжив заходів до зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу при виникненні небезпеки, а саме: в момент виникнення перешкоди для руху, яку був об`єктивно спроможний виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який перебував на проїзній частині автодороги, хоча мав технічну можливість запобігти наїзду шляхом гальмування.

Внаслідок описаних вище подій пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця-гематоми лобно-тімяної ділянки зліва, забійної рани потиличної ділянки волосистої частини голови, відкритого перелому кісток черепа, крововиливів під оболонки, в шлуночки та речовину головного мозку з частковим роздрібленням речовини головного мозку в лобних ділянках обох гемісфер, синців-натьоків навколо орбітальних ділянок, смугоподібних саден зливного характеру зовнішньої поверхні лівого передпліччя, синця-гематоми зливного характеру задньо-бокової поверхні правої гомілки та правої підколінної ямки з крововиливами в м`які тканини, які в своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння, від яких потерпілий ІНФОРМАЦІЯ_2 помер після госпіталізації до КЗ «Сарненська ЦРЛ».

У прямому і безпосередньому причинному зв`язку із скоєнням ОСОБА_10 дорожньо-транспортної пригоди та настанням вказаних вище суспільно- небезпечних наслідків є порушення обвинуваченим вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або небезпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та п.2.9 (б) Правил дорожнього руху України, який забороняє водієві керувати транспортним засобом у стані стомлення.

Судом вирішено питання речових доказів в кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вказує, що вирок суду є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок суворості. Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику по місцю проживання, відсутність обставин, які обтяжують покарання. Зазначає, що у потерпілої ОСОБА_7 до нього претензій не має, моральну та матеріальну шкоду він відшкодував повністю. Крім того, має хвору матір ОСОБА_11 , яка є інвалідом І групи довічно та потребує постійного догляду. У зв`язку з цим він здійснює часті поїздки до аптек та медичних закладів, а для цього використовує належний йому автомобіль. Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити покарання з урахуванням ч.1 ст.69 КК України у виді обмеження волі строком на 4 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами, на підставі ст.75 КК України звільнити від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника-адвоката ОСОБА_8 щодо задоволення апеляційної скарги та застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України, доводи прокурора та потерпілої ОСОБА_7 щодо залишення вироку суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, яким дана правильна юридична оцінка, є обґрунтованими і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Судом першої інстанції проведено судовий розгляд із застосуванням положень ч.3 ст.349 КПК України, фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження не оспорювалися, їм було роз`яснено правові наслідки, передбачені вказаною нормою, а саме позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" з послідуючими змінами, передбачено, що із врахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання лише особам, які вперше вчинили злочин, активно сприяли розкриттю злочину та відшкодували завдані збитки.

При обранні покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції, як вбачається з вироку, врахував як ступінь тяжкості вчиненого ним злочину що відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується місцем проживання, вину визнав, повністю відшкодував потерпілій ОСОБА_9 завдані збитки, відсутність обтяжуючих покарання обставин, думку потерпілої, яка претензій до обвинуваченого не має, і не наполягала на суворому покаранні, так і пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.

Врахувавши все вищевикладене, місцевий суд вірно, на думку колегії суддів, прийшов до висновку про можливість застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України, і перейшов до іншого більш м`якого виду основного покарання, ніж передбачено санкцією ч.2 ст.286 КК України, та правильно визначив йому покарання за цією статтею у вигляді 4 (чотирьох) років обмеження волі, яке є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 , та попередження вчинення ним нових злочинів.

В той же час, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в недостатній мірі врахував те, що обвинувачений раніше не судимий та вчинив злочин з необережності, визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував збитки, потерпіла до нього не має ніяких претензій морального чи матеріального характеру, і просила звільнити його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України і не позбавляти його права керування транспортними засобами, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває. Крім того, судом зовсім не було враховано, те що категорія вчиненого ним злочину не відноситься до умисного або корисливого, на утриманні у ОСОБА_5 знаходиться хвора матір, яка має І групу інвалідності довічно та згідно довідки МСЕК АВ №0007427 від 20.09.2013 року потребує постійного стороннього догляду, у зв`язку з чим обвинуваченому потрібно здійснювати поїздки до аптек за медикаментами і возити матір до медичних закладів, де вона систематично проходить курси лікувань.

А тому, врахувавши всі ці пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини в своїй сукупності, з урахуванням даних про особу ОСОБА_5 , колегія суддів приходить до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням, у зв`язку з чим вирок суду в цій частині слід змінити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 30 липня 2015 року щодо ОСОБА_5 змінити.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України до обмеження волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього, згідно ст. 76 КК України, обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді :

_____________ _____________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3