Ухвала іменем україни 24 грудня 2015року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: при секретарі судового засідання за участю прокурора ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001820 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2015 року

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сурсько-Михайлівка Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 156 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2015 року вирок районного суду у частині призначеного покарання скасовано.

Призначено ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 156 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

В іншій частині вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2015 року залишено без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він у період з 2009 року по травень 2014 року, точна дата скоєння злочинів органом досудового слідства та судом не встановлена, знаходячись за місцем свого проживання у будинку-гуртожитку АДРЕСА_2 , використовуючи безпорадний стан малолітніх потерпілих та свою фізичну перевагу над малолітніми ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під приводом пригощення цукерками, періодично заманював їх до себе у кімнату № 32 де вчиняв щодо них розпусні дії сексуального характеру, направлені на задоволення власної статевої пристрасті.

У касаційній скарзі захисник просить вирок апеляційного суду змінити та призначити її підзахисному покарання не пов`язане з позбавленням волі. В обґрунтування таких вимог зазначає, що судами при призначенні останньому покарання не було враховано дані про особу обвинуваченого, його стан здоров`я, поведінку до скоєння злочину.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який не погодився з касаційною скаргою, дослідивши матеріали кримінального провадження, вимоги зазначені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 156 КК України, в касаційному порядку захисником не оспорюються.

Що стосується доводів касаційної скарги захисника про суворість призначеного засудженому покарання, то, на думку колегії суддів, вони є непереконливими.

З огляду на положення статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Так, скасовуючи вирок районного суду за апеляційними скаргами першого заступника прокурора Дніпропетровської області та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, у частині призначення засудженому покарання та призначаючи ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 156 КК України вид та міру покарання апеляційний суд дотримався вимог статей 50, 65 КК України.

Зокрема, апеляційний суд взяв до уваги, тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, те, що вчинявся ОСОБА_7 протягом декількох років відносно малолітніх потерпілих, думку їх представників, які наполягали на суворому покаранні.

Також, апеляційний суд констатував, що у вироку суду першої інстанції не зазначено, які саме обставини або дані про особу обвинуваченого істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та впливають на пом`якшення йому міри покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Крім того, апеляційний суд у вироку навів переконливі мотиви і обґрунтування неможливості призначення ОСОБА_7 покарання не пов`язаного з позбавленням волі та на законних засадах прийшов до висновку про можливість його виправлення лише в умовах ізоляції від суспільства, призначивши його у більшому розмірі.

З таким рішення апеляційного суду погоджується і касаційна інстанція та вважає, що таке покарання за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, воно відповідає принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Підстав для його пом`якшення, шляхом призначення покарання не пов`язаного з позбавлення волі, як про це просить захисник, не вбачається.

З огляду на викладене касаційну скаргу захисника, навіть з врахуванням її доводів, необхідно залишити без задоволення.

При перевірці матеріалів кримінального провадження колегія суддів не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, чи неправильного застосування кримінального закону, які є безумовною підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року щодо засудженого за ч. 2 ст. 156 КК України ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Су д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3