Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/320/15 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.08.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0001817 стосовно ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 186 КК України, за апеляційними скаргами прокурора, потерпілої ОСОБА_11 , представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_13 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 травня 2014 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець селища Пантаївка, м. Олександрія, Кіровоградської області, маючий на утриманні двох малолітніх дітей, проживаючий в АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений: за ч. 2 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік; за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Також, за вироком суду ухвалено стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди 8000 грн. та на користь потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази по справі.
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_10 визнаний винуватим та стосовно нього ухвалено обвинувальний вирок за вчинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кримінального кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину; відкрите викрадення чужого майна (грабіж); незаконне позбавлення волі людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, здійснюване протягом тривалого часу; незаконне проникнення до житла та незаконне проведення в ньому обшуку.

Так, 16.04.2013 року приблизно 16.00 год., ОСОБА_10 , перебуваючи на подвір`ї приватного домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих спонукань, використовуючи фізичну слабкість потерпілого, відкрито - ривком з правої руки, викрав у ОСОБА_12 мобільний телефон «Нокіа 1800» з сім картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» загальною вартістю 130 гривень 80 копійок, і викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 16.04.2013 року приблизно 22.00 год., ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «Тойота», номерний знак НОМЕР_1 , спільно з невстановленою слідством особою чоловічої статі, прибули до другого під`їзду багатоповерхового житлового будинку АДРЕСА_3 . Скориставшись тривалим знайомством з потерпілим, ОСОБА_10 викликав ОСОБА_12 з приміщення квартири АДРЕСА_4 , де останній постійно проживав з сім`єю. На подвір`ї вказаного будинку, ОСОБА_10 , діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленою слідством особою та у відповідності до заздалегідь узгодженого порядку дій, використовуючи фізичну слабкість ОСОБА_12 , під надуманим приводом про причетність останнього до викрадення належного ОСОБА_10 інструменту, застосувавши фізичну силу, проти волі ОСОБА_12 , посадили його на заднє сидіння в салон вищезазначеного автомобіля. В подальшому невстановлений слідством чоловік, з метою унеможливлення втечі ОСОБА_12 , сів поруч. Після чого, ОСОБА_10 , перебуваючи за кермом указаного автомобіля, розпочав рух та постійно переміщуючись, при цьому періодично застосовуючи фізичне та психічне насильство, незаконно позбавляли ОСОБА_12 волі протягом тривалого часу, приблизно з 22 години до 23 години 16.04.2013 року.

Крім цього, 16.04.2013 року приблизно 22 год. 30 хв., ОСОБА_10 , перебуваючи на подвір`ї приватного домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , діючи умисно, через особисті неприязні стосунки, безпідставно вимагаючи повернення інструментів, тобто з метою примусу до певних дій, умисно наніс ОСОБА_12 не менше трьох ударів ногами в область голови, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я.

Також, 16.04.2013 року приблизно 23.00 год., ОСОБА_10 , на автомобілі «Тойота», номерний знак НОМЕР_1 , в салоні якого перебували невстановлений слідством чоловік та ОСОБА_12 , якого вони позбавивши волі, незаконно утримували в автомобілі, прибув до другого під`їзду будинку АДРЕСА_3 . ОСОБА_10 під надуманим приводом супроводу ОСОБА_12 , дістався з останнім у ліфтовій кабіні до майданчика п`ятого поверху, на якому розташована квартира АДРЕСА_4 . Після того, як ОСОБА_12 відчинивши двері зайшов до квартири, ОСОБА_10 , діючи умисно, достовірно знаючи що у вказаному помешканні постійно проживає ОСОБА_12 разом з дружиною ОСОБА_11 , використовуючи надуманий привід пошуку викраденого у нього майна, не отримавши відповідного дозволу та всупереч волі проживаючих там осіб, проник до квартири, де, незважаючи на вимоги власників квартири негайно залишити помешкання, ОСОБА_10 , не маючи ніяких передбачених діючим законодавством підстав та в порушення встановленого законом порядку, використовуючи надуманий привід пошуку викраденого у нього ОСОБА_12 майна, провів примусове - всупереч волі власників, обстеження (обшук) коридору та кладової шафи помешкання. Дізнавшись, що мешканці квартири викликали працівників міліції, ОСОБА_10 припинив свої протиправні дії і залишив приміщення квартири.

В своїй апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким ОСОБА_10 призначити покарання за ч. 1 ст. 186 КК України у виді 1року позбавлення волі, за ч. 1 ст. 162 КК України у виді 2 років обмеження волі, за ч. 2 ст. 146 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 122 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що обвинувачений не усвідомив ступеню та характеру суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень; раніше обвинувачувався за вчинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень та при призначенні покарання не враховано особу потерпілого ОСОБА_12 . В доповненій апеляційній скарзі просить, окрім вищезазначеного, виключити з мотивувальної частини вироку з обвинувачення ОСОБА_10 , за ч.2 ст.122 КК України встановлену судом першої інстанції кваліфікуючу ознаку тілесне ушкодження, що спричинило значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину, оскільки досудовим слідством ОСОБА_10 така кваліфікуюча ознака не інкримінувалася.

Також просить зазначити в мотивувальній частині вироку за обвинуваченням ОСОБА_10 за ч.2 ст.122 КК України кваліфікуючу ознаку вчинення вказаного злочину з метою примусу потерпілого до певних дій, оскільки обвинуваченому саме на підставі вказаної кваліфікуючої ознаки, кваліфіковано ч.2 ст.122 КК України, проте суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку не послався на вказану кваліфікуючу ознаку, хоча визнав ОСОБА_10 винним за ч.2 ст.122 КК України.

В своїй апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_11 просить скасувати вирок та постановити новий, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання та стягнути з нього на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 200000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_10 в 2012 році притягувався до кримінальної відповідальності до кримінальної відповідальності за спричинення особі тілесних ушкоджень середньої тяжкості, але його було звільнено від відповідальності на підставі Закону України «Про амністію». У зв`язку з цим суд першої інстанції призначив занадто м`яке покарання ОСОБА_10 . Разом з цим, апелянт стверджує що їй була спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в 200000грн. Моральна шкода полягала у тому, що вона перенесла душевні страждання, не знаючи куди і чому ОСОБА_10 відвіз її чоловіка, відчула шок побачивши чоловіка з тілесними ушкодженнями і в крові. Вона не знала які дії ОСОБА_10 може скоїти відносно неї та членів її сім`ї протизаконно знаходячись в їхній квартирі, а тому відчувала страх та страждання. Також в період з 18 квітня до 08 травня 2013 року її чоловік знаходився на стаціонарному лікуванні і вона доглядала його, переживала моральні страждання усвідомлюючи його безпорадність, його страждання від фізичного болю та приниження від дій ОСОБА_10 . Оскільки її чоловік не міг працювати то її сім`я втратила хоча не великого, але додаткового доходу. Також вона була змушена перебудовувати їхній спосіб життя, оскільки ОСОБА_10 не надавав їм матеріальної допомоги. Разом тим, з 26.02.2014 року її чоловік знаходився на стаціонарному лікуванні в Олександрійській психічній лікарні. Погіршення його стану пов`язане з протиправними діями ОСОБА_10 . На даний час її чоловік не виходить з дому, перестав спати вночі і вона повинна докладати додаткові зусилля для організації їхнього життя, доглядом за чоловіком. На підставі цього апелянт вважає що сума моральної шкоди повинна бути збільшена до 200000грн.

Представник потерпілого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок та постановити новий, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання та стягнути з нього на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 300000 грн. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не враховано що потерпілий є інвалідом 3 групи з дитинства та момент вчинення злочину був особою похилого віку. Потерпілий зазнав зміни в життєвих та трудових відносинах. Окрім цього, потерпілий переніс і душевні страждання, так як вдвічі молодший та фізично здоровий ОСОБА_10 принизив його та знущався над ним. В матеріалах кримінального провадження є довідка комунального закладу «Олександрійська психічна лікарня» про те, що з 26 лютого 2014 року на протязі місяця потерпілий ОСОБА_12 знаходився на стаціонарному лікування з діагнозом «посттравматичний стресовий розлад, незавершена суіциідальна спроба». Погіршення психічного стану здоров`я почалось після скоєння відносно нього злочинів ОСОБА_10 . На підставі цього апелянт вважає що сума моральної шкоди потерпілому ОСОБА_12 повинна бути збільшена до 300000грн.

В своїй апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого просить змінити вирок суду, звільнивши ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, посилаючись на те, що обвинувачений має позитивні характеристики за місцем роботи та проживання, раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей та матір-інваліда, постійну роботу, займається благодійною діяльністю. В доповненій апеляційній скарзі захисник просить застосувати щодо обвинуваченого Закон України «Про амністію у 2014 році» та звільнити його від покарання, оскільки він має на утриманні двох малолітніх дітей, батьківських прав не позбавлений.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_13 , вислухавши думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та потерпілих, вислухавши думку представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_8 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_11 , перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора потерпілої ОСОБА_11 та представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_8 підлягають задоволенню частково, а апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_13 підлягає задоволенню в повному обсязі, з таких підстав.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обвинуваченого ОСОБА_10 винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 186 КК України, що підтверджується його показаннями в судовому засіданні, в яких він обвинувачення визнав повністю, від дачі показань відмовився. Крім того вина обвинуваченого ОСОБА_10 підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 які були допитані у суді першої інстанції під час розгляду кримінального провадженні стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 , та підтвердили обставини викладені в обвинувальному акті відносно останнього.

Також, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 186 КК України за обставин, викладених у вироку, підтверджується сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні й детально наведених у вироку, і цей висновок є належним чином обґрунтованим.
Враховуючи, що доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 186 КК України ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не надає юридичної оцінки доказам у кримінальному провадженні, та вважає, що його вина доведена повністю.
Однак суд помилково зазначив у мотивувальній частині вироку кваліфікуючу ознаку за ч. 2 ст. 122 КК України - тілесне ушкодження, що спричинило значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину, оскільки зазначена кваліфікуюча ознака не ставилась органами досудового розслідування йому в провину, через що вирок підлягає зміні, а вказана кваліфікуюча ознака підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку.

Окрім того, є також слушними і доводи прокурора з приводу включення до мотивувальної частини вироку помилково виключеної з обвинувачення такої кваліфікуючої ознаки ч. 2 ст. 122 КК України, як вчинення злочину з метою примусу потерпілого до певних дій, а тому вказану кваліфікуючи ознаку необхідно включити до мотивувальної частини вироку суду стосовно ОСОБА_10 , задовольнивши, тим самим, апеляційну скаргу прокурора частково.

Також підлягають задоволенню частково апеляційні вимоги потерпілої ОСОБА_11 та представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_8 стосовно стягнення на користь ОСОБА_11 моральної шкоди в сумі 200000 грн. та ОСОБА_12 моральної шкоди у сумі 300000 грн. відповідно, оскільки колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином не врахував те, що потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є особами похилого віку, внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_10 у потерпілого ОСОБА_12 , котрий є інвалідом, погіршився стан здоров`я, що призвело до лікування останнього, в тому числі і в психіатричній лікарні, все це змінило спосіб життя потерпілих та заподіяло їм моральні страждання.

Тому, за вказаних обставин колегія суддів, враховуючи також матеріальний стан обвинуваченого ОСОБА_10 , та те, що на його утриманні знаходиться двоє малолітніх дітей, а також хвора матір, приходить до висновку про необхідність збільшення стягнутого розміру моральної шкоди до 20 000 грн. на користь потерпілого ОСОБА_12 , та до 5 000 грн. на користь потерпілої ОСОБА_11 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, та призначив таке покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення, та попередження нових злочинів.

Тому апеляційні вимоги прокурора, потерпілої та представника потерпілого про призначення йому більш суворого покарання є безпідставними, через що їх апеляційній ні скарги, в цій частині, не можуть бути задоволені.

В той же час, апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_10 про застосування відносно останнього Закону України «Про амністію у 2014 році» підлягає задоволенню, оскільки, згідно п. «в» статті 1 вказаного Закону, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_10 вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії невеликої та середньої тяжкості, має на утриманні сина ОСОБА_19 , 2008 року народження, та доньку ОСОБА_20 , 2013 року народження, батьківських прав відносно яких він не позбавлений (т. №1, а.с. 120-121).

Тому, за вказаних обставин обвинуваченого ОСОБА_10 слід звільнити від відбування покарання, призначеного судом першої інстанції, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

В іншій частині вирок міськрайонного суду підлягає залишенню без зміни.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, потерпілої ОСОБА_11 та представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково. Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_13 задовольнити в повному обсязі.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 травня 2014 року стосовно ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 122 КК України змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку кваліфікуючу ознаку ч. 2 ст. 122 КК України - тілесне ушкодження, що спричинило значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину, яка не ставилась йому в провину, та включивши замість цього до мотивувальної частини вироку помилково виключену з обвинувачення таку кваліфікуючу ознаку ч. 2 ст. 122 КК України, як вчинення злочину з метою примусу потерпілого до певних дій.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_12 у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_11 у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, призначеного за ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 70 КК України вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 травня 2014 року.

В решті цей вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області вступає в законну силу з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4