АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_5
неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
законного представника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором прокуратури Дніпровського району м. Києва ОСОБА_10 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 21 липня 2015 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Бородянка, Київської обл., громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
В ухвалі слідчий суддя, вказав що неповнолітній ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. На думку суду, прокурор в судовому засіданні довів обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики: переховуватись від органів досудового розслідування; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків; продовжити злочинну діяльність та перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Враховуючи дані про особу неповнолітнього ОСОБА_6 , обставини вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя прийшов до висновку, про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, а тому на думку суду, саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, виконання ним процесуальних обов`язків.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Захисник вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою.
В апеляційній скарзі захисник вказує, що суд при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного прийняв до уваги неналежні та недопустимі докази, які були надані стороною обвинувачення на підставі чого зробив неправильні висновки щодо наявності обґрунтованої підозри, яка не відповідає обставинам кримінального правопорушення.
Посилається на те, що прокурором не надано жодного доказу, який би підтвердив наявність ризиків у даному кримінальному провадженні та наявність підстав вважати, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Як зазначає сторона захисту, суд лише формально вказав на наявність ризиків, не проаналізувавши їх, та не вказавши чіткого визначення які саме докази підтверджують існування ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного. На думку захисту, ухвала слідчого судді не містить обґрунтування про недостатність застосування щодо ОСОБА_6 інших більш м`яких запобіжних заходів, при цьому суд, як стверджує захисник, не в повній мірі врахував дані про особу підозрюваного, а саме того, що підозрюваний є неповнолітнім, раніше не судимий, має постійне місце реєстрації в Київській області та роботу в м. Києві, має психічні захворювання у зв`язку з чим перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра і є інвалідом по ДСП з дитинства.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, законного представника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу захисника, просили її задовольнити та скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу якою застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту; доводи прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та просив залишити її без мін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення; вивчивши матеріали за клопотанням слідчого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0007380 від 22 травня 2015 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
22 травня 2015 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Як вбачається із повідомлення про підозру, 22 травня 2015 року о 02 год. 00 хв. неповнолітній ОСОБА_6 вступив у попередню змову з іншою особою на вчинення розбійного нападу, поєднаного з погрозою застосування насильства, з метою заволодіння чужим майном.
Так, як встановлено органами досудового розслідування, ОСОБА_6 може бути причетний до нападу на ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою, з метою попередження можливого опору потерпілого та усунення перешкод для заволодіння чужим майном, застосовуючи предмет, схожий на пістолет, погрожуючи тим самим застосувати насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих. Також встановлено, що ОСОБА_6 з метою попередження опору з боку потерпілих, здійснив в бік ОСОБА_11 7 пострілів, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження. Таким чином, ОСОБА_6 разом з іншою особою заволоділи чужим майном, завдавши потерпілим матеріальної шкоди.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у провадженні доказами. Сукупність цих доказів дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України є явно необґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.
Що стосується доводів сторони захисту про те, що підозра у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення належним чином необґрунтована, є безпідставними, оскільки маються дані із: рапорту інспекторів ППС Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про затримання ОСОБА_6 ; протоколів огляду місця події від 22 травня 2015 року, в ході яких було вилучено предмети схожі на пістолет, біту, кастет, газовий балон; протоколів допиту свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , протоколів допиту потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_16 з яких вбачається можлива причетність ОСОБА_6 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Крім того, і сам підозрюваний визнає факт своєї неправомірно поведінки щодо потерпілих, пов`язаної із здійсненням пострілів та вимогою передачі чужого майна.
Підозра у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, як правильно встановив слідчий суддя, є обґрунтованою.
Відповідно до змісту ст. ст. 177, 183, 492 КПК України, крім наявності обґрунтованої підозри у вчиненні неповнолітньою особою тяжкого злочину, тримання під вартою має бути обумовлено доведеністю обставин, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Достатні дані при цьому повинні бути не уявними або ж припустимими, а конкретними, визначеними, необхідними, підтвердженими відповідними доказами, які б в сукупності свідчили про наявність підстав, що були достатніми для застосування запобіжного заходу.
Відправляючи правосуддя у справах щодо неповнолітніх суди повинні керуватися не тільки положеннями КПК України, а й міжнародними правовими актами щодо прав і свобод дитини, такими як: Конвенція про права дитини 1989 р.; Правила ООН щодо захисту неповнолітніх, позбавлених волі, 1990 р.
Зокрема, положення щодо затримання та взяття під варту неповнолітніх, закріплені в Конвенції про права дитини 1989 р., наголошують, що попереднє ув`язнення має бути винятковим заходом, якщо страва стосується дітей.
В правилах ООН щодо захисту неповнолітніх, позбавлених волі 1990 р., у пункті 17 вказується на необхідність уникати, наскільки це можливо, утримання під вартою до суду у вдаватися до цього у виняткових випадках.
В Рекомендаціях Rec (2003) 20 Ради Європи Комітету Міністрів державам-учасницям щодо нових підходів у вирішенні проблеми злочинності серед неповнолітніх та ролі ювенальної юстиції, зазначено, що тримання під вартою повинно застосовуватися, коли це жорстко необхідно, тобто тоді, коли судові органи не здатні ефективно попереджувати потенційні ризики для належного відправлення правосуддя та громадського порядку через застосування менш обмежувальних заходів щодо поведінки підозрюваної особи.
Крім того, зміст ст. 178 КПК України та Рекомендація R(80) 11 Комітету міністрів державам членам Ради Європи (прийнята представниками міністра 27 червня 1980 р.) говорить, що при вирішенні питання про застосування певного виду запобіжного заходу, судовий орган також повинен брати до уваги характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи і, зокрема, її зв`язки з суспільством, оскільки зазначені дані суттєвим чином впливають на визначення ступеню ризиків у кримінальному провадженні.
Рішення слідчого судді про застосування щодо неповнолітнього ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повністю узгоджується з вказаними положеннями закону, так як ні процесуальна поведінка підозрюваного, ні його вікові і психо-емоційні характеристики, особисті та соціальні обставини життя дають підстави вважати, що тільки тримання під вартою є необхідним у цьому кримінальному провадженні.
Щодо оцінки ризиків, то вона повинна бути проведена за результатами всебічної та точної інформації про особу неповнолітнього та його соціальні обставини.
У даному кримінальному провадженні є абсолютно доведеним факт наявності ризиків з боку підозрюваного ОСОБА_6 у можливості переховуватись від органів досудового розслідування; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків; продовжити злочинну діяльність та перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, зважаючи на те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких та за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, не зареєстрований та не має постійного місця проживання в м. Києві
Аналіз вказаних обставин дозволяють прогнозувати поведінку підозрюваного у разі зміни йому запобіжного заходу, а саме переконують суд у можливості вчинення дій, які заборонено вимогами ст. 177 КПК України. При цьому у справі немає жодних фактів, які б давали підстави вважати, що певні соціальні зв`язки, схильності підозрюваного, наявність позитивних характеристик, зможуть виступити превентивним засобом у його поведінці.
Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого, оскільки слідчий в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_6 на свободу.

В ч. 4 ст. 183 КПК України вказано, що слідчий суддя має право не визначати заставу у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений.
З матеріалів провадження вбачається, що об`єктивна сторона злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 характеризується погрозою застосування насильства.
Таким чином, підстав для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, у колегії суддів немає.
Будь-яких істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено.

На підставі викладеного рішення слідчого судді є законним, оскільки ухвалене згідно з дотриманням вимог закону та обґрунтованим, так як ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника, з викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 184, 193, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2015 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором прокуратури Дніпровського району м. Києва ОСОБА_10 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 21 липня 2015 року, щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_______________ ________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/1527/2015 Категорія ст. 183 КПК України.
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_17
Доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1