Єдиний унікальний номер:343/2516/15-к
Номер провадження: 1-в/0343/338/15
У Х В А Л А
іменем України
22 грудня 2015 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника Долинського ВЦ №118 ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Івано-Франківської області клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 звернувся в суд з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, яке мотивує тим, що він 09.09.2015 року був засуджений Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ст. 190 ч. 2 КК України до 1 року 3 місяців обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте ним покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.02.2014 року за ст. 190 ч. 2 КК України у вигляді 1 місяця обмеження волі, і визначено остаточне покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці. Він фактично відбув не менше половини строку призначеного судом покарання. За період відбування покарання він довів своє виправлення поведінкою та ставленням до праці. Вину у скоєному правопорушенні визнає, у вчиненому розкаюється. Шкоду потерпілому відшкодував у повному обсязі.
Засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав, просив його задовольнити, пояснивши, що бажає, щоб його умовно-достроково звільнили, оскільки він став на шлях виправлення. Прибувши в установу у травні 2015 року, він там перебував тільки 1 місяць 10 днів, тому будь-яких заохочень не міг мати. В подальшому був етапований для проведення слідчих дій та повторно прибув в Долинський ВЦ у жовтні 2015 року. Не був працевлаштований, оскільки не являється кваліфікованим спеціалістом у будь-якій галузі. Заохочень та стягнень не має.

У судовому засіданні представник адміністрації Долинського ВЦ № 118 Івано-Франківської області ОСОБА_4 заперечив щодо задоволення клопотання засудженого та пояснив, що в їхній установі у даний час відбуває покарання 207 засуджених, з яких приблизно 170 працевлаштовані. Тобто, можливість працевлаштування є. Однак, засуджений ОСОБА_5 наміру щодо працевлаштування не виявляє, відмовляється від роботи, яку пропонує установа. На сьогоднішній день засуджені мають право, а не обов`язок працювати, тому вони не можуть примусово працевлаштовувати останніх. Місця роботи, які пропонувалися адміністрацією установи ОСОБА_5 , він вважав не достойними для нього. На засіданні комісії Долинського ВП було відмовлено даному засудженому в направленні матеріалів про умовно-дострокове звільнення та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким до суду як такому, що не став на шлях виправлення.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила щодо задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення, оскільки у Долинському ВЦ засуджений перебуває незначний проміжок часу, неодноразово судимий за аналогічні злочини, характеризується посередньо, не працює, а тому своє поведінкою та ставленням до праці ОСОБА_5 не довів своє виправлення.

У судове засідання представник спостережної комісії при Долинській районній державній адміністрації не прибув, причину неявки суду не повідомив, незважаючи на те, що про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши представника адміністрації виправного центру, пояснення засудженого, висновок прокурора, який просив відмовити в задоволенні клопотання, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи в їх сукупності, з усією повнотою оцінюючи особу засудженого, оглянувши матеріали особової справи та відомості про поведінку засудженого, суд вважає, що клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому фактично відбув необхідну частину призначеного судом покарання.

Дійсно, засуджений ОСОБА_5 фактично відбув необхідні за п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України не менше половини строку покарання.

Однак, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Як вбачається з наданих суду матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 , останній неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема:

- 08.05.2012 року Шевченківським районним судом м. Чернівці за ст. 190 ч. 1 КК України до 850 гривень штрафу;

- 29.05.2013 року Шевченківським районним судом м. Чернівці за ст. 190 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України до 1 року випробувального терміну;

- 04.02.2014 року Шевченківським районним судом м. Чернівці за ст. 190 ч. 2 КК України до 1 року обмеження волі;

- востаннє засуджений 09.09.2015 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ст. 190 ч. 2 КК України до 1 року 3 місяців обмеження волі.

Отже, як вбачається з історії його судимостей, засуджений вже в 4-те притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 190 КК України.

Все це дає підстави вважати, що застосовані засудженому ОСОБА_5 судом заходи покарання, метою якого також є і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, не мають свого очікуваного та дієвого впливу. Він знецінив свої обіцянки та завіряння у своєму розкаянні, щирості та неповерненні до злочинної діяльності, про що раніше вже неодноразово завіряв суд.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 просить врахувати той факт, що він визнав вину і добровільно відшкодував завдану шкоду. Однак дані обставини були враховані при призначенні покарання та не можуть слугувати самостійними підставами для умовно-дострокового звільнення від його вібдування.

Засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання з 12 травня 2015 року. Згідно характеристики, наданої адміністрацією Долинського ВЦ, що також підтверджується матеріалами особової справи, засуджений за весь цей час не працював, не звертався до установи з заявами про його працевлаштування, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Водночас він бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених за напрямком "Фізкультура і спорт". Заохочень та стягнень на нього не накладалося.

Враховуючи те, що засуджений ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, відбуває покарання з 12 травня 2015 року, однак за весь цей час не працював та не виявляв наміру щодо працевлаштування, а тому своїм ставленням до праці не довів свого виправлення. Щодо сумлінної поведінки, то вона повинна полягати не тільки у пасивній формі, тобто в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й повинна проявлятися активно, тобто свідчити про сумлінне виконання громадських доручень, підвищення загальноосвітнього рівня засудженого, гарної поведінки у побуті, прагнення своєю діяльностю спокутувати вину за вчинений злочин. Переконливих доказів такої сумлінної поведінки засудженого під час відбування покарання в судовому засіданні не здобуто. Тому суд приходить до висновку, що відбуваючи, призначене судом покарання, засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, а наявність лише формально-юридичних підстав (факт відбуття засудженим більше половини строку покарання) не свідчить про його виправлення та не дає право на беззаперечне умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, тому у задоволенні клопотання ОСОБА_5 слід відмовити за передчасністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.81 КК України та ст.ст.537-539 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом семи днів з дня її оголошення через Долинський районний суд Івано-Франківської області.
Суддя: