АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 641/8308/15-к Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/2186/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.389 КК України

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 р. м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів -. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами заступника прокурора Харківської області та прокурора у кримінальному провадженні на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 1 жовтня 2015 р., -

В С Т А Н О В И Л А :

Вказаним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не одружений, не працюючий, раніше судимий 23 квітня 2015 р. за ч.1 ст.185 КК України до 120 годин громадських робіт, проживаючий в АДРЕСА_1 , засуджений за ч.2 ст.389 КК України до 1 року та 6 місяців обмеження волі.

Згідно ст.ст. 71 та 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком суду від 23 квітня 2015 року та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 1 року 6 місяців та 5 днів обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлений іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Відповідно до ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладені обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти зазначений1 орган про зміну свого місця проживання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 - особисте зобов`язання, до вступу вироку в законну силу залишено без зміни.

Як встановив суд, ОСОБА_7 , засуджений вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2015 р. за ч.1 ст.185 КК України до 120 годин громадських робіт,9 червня 2015 року був ознайомлений зі змістом постанови інспектора Комінтернівського МРВ КВІ УДПтСУ в Харківській області про встановлення днів явки на реєстрацію, умовами, терміном і порядком відбування покарання, а також обов`язками, покладеними на нього у відповідності до ст.37 КВК України та був попереджений про кримінальну відповідальність за ч.2 ст.389 КК України.
Однак, ОСОБА_7 умисно ухилився від відбування громадських робіт, оскільки не прибув до Адміністрації Комінтернівського району Харківської міської ради 10 червня 2015 р., 11 червня 2015 р., 15 червня 2015 р., 16 червня 2015 р., 19 червня 2015 р., 22 червня 2015 р., 23 червня 2015 р., 24 червня 2015 р., 25 червня 2015 р., 30 червня 2015 р., 1 липня 2015 р., тобто допустив більше двох прогулів протягом місяця та до виконання обов`язків не приступив, тим самим умисно ухилився від відбування призначеного йому покарання у вигляді громадських робіт.
В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області зазначає, що суд не у повному обсязі врахував те, що ОСОБА_7 раніше судимий за злочин середньої тяжкості та знову вчинив умисний злочин, не працює, тому, всупереч роз`ясненням, викладеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» та ст.71 КК України, призначив обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України.

З наведених підстав, цей апелянт просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.389 КК України 1 рік та 6 місяців обмеження волі, а на підставі ст.71, ст.72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання частини покарання за вироком суду від 23 квітня 2015 р. та остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 1 року 6 місяців та 5 днів обмеження волі.

На аналогічні доводи посилається у своїй апеляційній скарзі і прокурор у кримінальному провадженні, який окрім цього вважає, що суд не врахував негативну характеристику обвинуваченого, а також те, що він зловживає спиртними напоями та веде антигромадський спосіб життя. Апелянт просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.389 КК України із застосуванням ст.71, ст.72 КК України у вигляді 2 років обмеження волі.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення прокурора, який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити, а також думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг і вважав вирок суду правильним, перевіривши доводи апеляційних скарг і матеріали кримінального провадження, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Із матеріалів кримінального провадження, вбачається, що воно розглянуте судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, висновки суду про фактичні обставини справи та винність ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому злочину ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються, тому апеляційним судом не перевіряються.

Дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані судом за ч.2 ст.389 КК України, що також не оскаржується учасниками кримінального провадження.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання: у межах, встановлених санкцією статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а, згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, згідно з вимогами ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив злочин невеликої тяжкості, за місцем проживання характеризується посередньо, наявність у нього захворювання у вигляді тяжкої черепно-мозкової травми та перелому зводу черепа, той факт, що обвинувачений не перебував на обліках у лікаря нарколога та психіатра.
Щире каяття та сприяння у розкритті злочинів визнані судом в якості обставин, що відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання, а обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що, згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого №25138 від 23 вересня 2015 р., яка досліджена у судовому засіданні, ОСОБА_7 1 вересня 2015 р. госпіталізований у 2 нейрохірургічне відділення Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І.Мєщанінова» в ургентному порядку зі скаргами на головний біль та біль у місцях забоїв.
Із зазначеної виписки вбачається, що ОСОБА_7 страждає алкогольною епілепсією приблизно 5 років. Він був доставлений з вулиці після епілептичного приступу. ОСОБА_7 встановлений діагноз: тяжка черепно-мозкова травма. Забій головного мозку. Перелом склепіння черепа праворуч. Епідуральна гематома правої тім`яної області. Контузія лівої лобової частки. Стан після операції кістково-пластичної трепанації черепа - видалення епідуральної гематоми правої тім`яної області, епісиндром на тлі токсичної енцефалопатії, синдром залежності від алкоголю, психоорганічний синдром, який формується.
Ухилення від відбування покарання не пов`язаного з позбавленням волі, за яке ОСОБА_7 обґрунтовано засуджений оскаржуваним вироком, як вбачається з пояснень обвинуваченого і наявних в матеріалах провадження, вищезазначених доказах, ґрунтується на наявному у нього захворюванні епілепсії, з приводу чого обвинувачений перебуває на обліку в профільному медичному закладі - 15 міській лікарні м. Харкова.
Колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини по справі, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у скоєному, його тяжку травму та відсутність тяжких наслідків від вчиненого діяння, погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства із застосуванням ст.75 КК України.

Зазначений висновок узгоджується зі змістом ч.1 ст.78 КК України щодо можливості застосування ст.75 КК України до осіб, які вчинили новий злочин в період іспитового строку за попереднім вироком.

Не містить заборони застосуванню ст.75 КК України і роз`яснення, які Пленум Верховного Суду України дав у п.10 постанови від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», оскільки ОСОБА_7 до покарання з випробуванням оскаржуваним вироком засуджений вперше.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні на негативну характеристику обвинуваченого є необґрунтованим, оскільки ОСОБА_7 проживає разом з матір`ю, яка досягла пенсійного віку - ОСОБА_8 1952 року народження, суспільний порядок не порушує, з сусідами не конфліктує, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, активної участі у суспільному житті будинку не приймає, що свідчить про його задовільну характеристику.
В апеляційних скаргах відсутнє посилання на вищезазначене захворювання ОСОБА_7 , тому вимога про застосування до обвинуваченого більш суворого покарання не в повній мірі узгоджується з вимогами ст.65 КК України.
Також, виходячи з вимог ч.3 ст.404 КПК України колегія суддів позбавлена процесуального права і можливості витребування та дослідження медичної документації з 15 міської лікарні м.Харкова щодо ОСОБА_7 , тому розгляд провадження колегією суддів здійснюється , відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, тобто в межах апеляційних скарг.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування вироку матеріалами провадження та апеляційними скаргами, які б ґрунтувалися на законі, не встановлено, а покарання призначене ОСОБА_7 , є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Керуючись 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 1 жовтня 2015 р. щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.389 КК України залишити без зміни, а апеляційні скарги заступника прокурора Харківської області та прокурора у кримінальному провадженні без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді