Ухвала

іменем україни

17 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_13,

суддів: ОСОБА_11, ОСОБА_12,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_14,

за участю прокурора ОСОБА_15,

розглянувши в судовому засіданні у межах кримінального провадження № 0000093 касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 07 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

За вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29 січня 2014 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця станиці Солдатської Прохладненського району Кабардино-Балкарської республіки Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1 несудимого,

засуджено: за ч. 3 ст. 185 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років; за ч. 4 ст. 358 КК - до покарання у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців.

На підставі статей 70, 72 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_2 остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на строк п'ять років.

Цим же вироком ОСОБА_2 виправдано за ч. 3 ст. 185 КК за наступними епізодами крадіжок: з 30 вересня по 5 жовтня 2012 року з Свято-Луківського Храму Православної церкви в с. Сірничках Локачинського району Волинської області; з 21 по 23 листопада 2012 року з Свято-Михайлівського Храму Православної церкви в с. Дрозднах Ковельського району Волинської області; з 3 по 9 лютого 2013 року з Свято-Стефанівського Храму Православної церкви в с. Усичах Луцького району Волинської області.

Ухвалено рішення про речові докази та судові витрати.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що він у ніч із 26 на 27 серпня 2013 року в с. Озаринцях Могилів-Подільського району Вінницької області по проспекту Щорса, 1 проник до храму Різдва Пресвятої Богородиці Московського патріархату, звідки таємно викрав дві ікони «Святого великомученика Пантелеймона» вартістю 2500 грн та «Різдва Пресвятої Богородиці» вартістю 3500 грн, «Євангіліє» вартістю 6500 грн та із скринь для пожертв 7809 грн, а всього майна на загальну суму 20 309 грн.

Також ОСОБА_2 визнано винуватим у використанні завідомо підробленого документа - посвідчення водія серії НОМЕР_1, виданого 15 серпня 1997 року на ім'я ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, яке засуджений 27 серпня 2013 року близько 11.40 год. пред'явив працівникам міліції на посту дорожньо-патрульної служби в с. Краснопілці Гайсинського району Вінницької області.

Апеляційний суд змінив вирок місцевого суду та виключив з його резолютивної частини посилання на ст. 72 КК при призначенні ОСОБА_2 остаточного покарання за сукупністю злочинів. У решті вирок суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в цьому суді у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та м'якістю призначеного покарання. Скаржник наводить відповідні доводи про необгунтованість, на його думку, виправдання засудженого за три крадіжки, а також у зв'язку з цим вважає, що призначене ОСОБА_2 покарання, не відповідає вчиненому та його особі внаслідок м'якості. Крім того, скаржник стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК й її постановлено без врахування вказівок касаційного суду, який вже переглядав судові рішення у цьому провадженні, чим цей суд порушив вимоги ч. 2 ст. 439 КПК.

У запереченнях засуджений простить залишити судові рішення без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, обговоривши доводи, викладені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Судові рішення у частині засудження ОСОБА_2 за вчинення кримінальних правопорушень у виді злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 358 КК, не оскаржено.

Покарання за ці злочини відповідає вимогам ст. 65 КК, вчиненому й особі засудженого.

Доводи про безпідставне виправдання ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 185 КК за крадіжками: з 30 вересня по 5 жовтня 2012 року з Свято-Луківського Храму Православної церкви в с. Сірничках Локачинського району Волинської області; з 21 по 23 листопада 2012 року з Свято-Михайлівського Храму Православної церкви в с. Дрозднах Ковельського району Волинської області; з 3 по 9 лютого 2013 року з Свято-Стефанівського Храму Православної церкви в с. Усичах Луцького району Волинської області є необґрунтованими.

Так, місцевий суд у вироку належно мотивував свої висновки за вищевказаним обвинуваченням ОСОБА_2 Зокрема, цей суд послався на те, що свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у своїх показаннях в судовому засіданні не підтвердили того, що їм відомо про вчинення засудженим вищезазначених крадіжок з храмів (сам засуджений це також заперечував), згідно з судовоми експертизами у місцях, звідки було вчинено крадіжки, відсутні відбитки, що могли походити від ОСОБА_2, у протоколі обшуку квартири свідка ОСОБА_7 не вказано характерних особливостей вилучених ікон та джерела придбання їх свідком, відсутні фотознімки ікон (що унеможливлює з'ясувати, які з них придбано у ОСОБА_2, які у інших осіб), у протоколах впізнання ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 ікон відсутній детальний їх опис та посилання на те, що їх було виявлено і вилучено під час обшуку в квартирі ОСОБА_7 (тобто не вказано, звідки вони взялися).

Послався місцевий суд й на те, що роздруківка телефонних переговорів ОСОБА_2 протягом 2011-2013 років не доводить його винуватості у раніше згаданих крадіжках, адже до неї не додано схематичного плану або карти місцевості, з яких було би видно певні відстані з врахуванням пересування на автомобілі.

Сукупність вказаних обставин дали суду обґрунтовані підставі визнати, що органом досудового слідства не зібрано достатньо об'єктивних, достовірних та переконливих доказів винуватості ОСОБА_2 у трьох вищевказаних крадіжках, а тому його було у цій частині обвинувачення виправдано правильно.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок, зазначив в ухвалі належні мотиви, через які апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок - без зміни, що відповідає вимогам ст. 419 КПК і не суперечить ч. 2 ст. 439 цього Кодексу, оскільки усі доводи скарги перевірено і на них дано ґрунтовну відповідь (це було єдиним, що вимагалось у вказівках касаційного суду, який раніше переглядав ухвалу апеляційного суду).

За таких обставин касаційну скаргу прокурора задоволено бути не може.

Керуючись статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 07 квітня 2015 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_13 ОСОБА_12 ОСОБА_11