Ухвала
іменем україни
27 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у суді апеляційної інстанції, та потерпілої ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 06 серпня 2015 року.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 06 травня 2015 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Коханівка Липовецького району Вінницької області, який мешкає на АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

засуджено

за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнено від відбування призначеного покарання.
Стягнуто з ОСОБА_7 : на користь КЗ «ВОПНЛ» витрати на лікування потерпілої в розмірі 4612,72 грн; на користь потерпілої ОСОБА_6 2414, 40 грн. матеріальної шкоди.
У решті цивільного позову відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 06 серпня 2015 року вирок районного суду щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 02 серпня 2012 року в період із 18.00 год. по 19.00 год. біля зупинки громадського транспорту «Ясна» напроти будинку № 82 на вул. Привокзальній у м. Вінниці в ході сварки між ним та потерпілою ОСОБА_6 наніс останній численні удари кулаком по різним частинам тіла та по голови, неодноразово тягав за волосся, в результаті чого заподіяв їй легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження. Крім того, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_7 відкрито заволодів золотим ланцюжком потерпілої вагою 5,03 г і вартістю 1192, 66 грн, зірвавши його з її правої руки.

У касаційних скаргах:
- прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції через недотримання вимог ст. 419 КПК України. Зазначає, що апеляційний суд в ухвалі не навів аналізу досліджених доказів і належним чином не обґрунтував, чому доводи ОСОБА_7 щодо неправильності кваліфікації його дій та доводи потерпілої ОСОБА_6 щодо необґрунтованої відмови у задоволенні завданої їй злочином моральної шкоди визнано безпідставними.

- потерпіла ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, оскільки, на її думку, вона зазначила в цивільному позові та апеляційній скарзі достатні підстави для відшкодування ОСОБА_7 завданої їй його діями моральної шкоди, які залишились без належної оцінки апеляційним судом.

Заслухавши доповідача, думку прокурора на підтримку касаційної скарги прокурора з підстав, викладених у ній, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 419КПК України в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено суть апеляції та докладні мотиви прийнятого рішення.
При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, через які її визнано необґрунтованою.

Апеляційний суд такі вимоги закону належним чином не виконав.

Матеріалами провадженнявстановлено, що засуджений та потерпіла, не погоджуючись із вироком, подали апеляційні скарги, які були розглянуті апеляційним судом і залишені без задоволення, а вирок без зміни.
Як вбачається з апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , обґрунтовуючи необхідністьскасування ухваленого щодо нього вироку, він наводив доводи про необхідність закриття кримінального провадження в частині його обвинувачення за ч. 1 ст. 186 КК України через відсутність в його діях складу цього злочину, його ж дії з ч. 1 ст. 122 КК України просив перекваліфікувати на ст. 128 КК України, стверджуючи, що тілесні ушкодження потерпілій він завдав з необережності.

При розгляді справи апеляційний суд, згрупувавши наведені у апеляційній скарзі ОСОБА_7 доводи за напрямкамипорушених питань, які стосувалися правильності кваліфікації його дій та наявності в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, навів у своєму рішенні суть зазначених доводів, ретельно їх перевірив, проаналізував і дав переконливу відповідь. Належним чином цей суд мотивував і свої висновки стосовно правильності кваліфікації йго дій і за ч. 1 ст. 122 КК України. При цьому в ухвалі суду було наведено перелік досліджених у районному суді доказів, які під сумнів не ставилися.

Апеляційний суд з дотриманням вимог ст. 419 КК України навів мотиви прийнятого рішення стосовно ОСОБА_7 та правильно зазначив, що підстав для закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 186 КК України через відсутність складу злочину, а також для перекваліфікації його дій з ч. 1 ст. 122 КК України на ст. 128 КК України немає.

Відмовляючи потерпілій у задоволені позову про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції зазначив, що вона не надала жодних доказів, які б обґрунтовували вказаний у цьому позові розмір моральної шкоди та сам факт спричинення такої, а також звернув увагу на поведінку потерпілої, яка спровокувала ОСОБА_7 на вчинення проти неї протиправних дій.

Апеляційний суд, погодившись із висновками суду першої інстанції у цій частині, залишив вирок суду без зміни, втім переконливого обґрунтування своїх висновків не навів.
Такі висновки судів колегія суддів вважає передчасними.
Із матеріалів провадження вбачається, що потерпіла в суді першої інстанції, а потім і в апеляційній скарзі стверджувала про те, що злочин стосовно неї вчинено в публічному місці, на вулиці, біля зупинки громадського транспорту, чоловіком, який хапав її за волосся та тягав по асфальту, наносячи удари по різним частинам тіла, користуючись фізичною перевагою над жіночою статтю. А після цього вона у брудному одязі зі слідами тілесних ушкоджень була вимушена пересуватися громадським транспортом.
Ці обґрунтування спричинення їй моральної шкоди судами не спростовані.
Оскільки у задоволенні цивільного позову потерпілої в частині відшкодування їй завданої злочином моральної школи судом першої інстанції було відмовлено, а апеляційний суд з цим погодився, вирок і ухвала суду у цій частині підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства.
На підставі викладеного, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 06 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 06 серпня 2015 року стосовно ОСОБА_7 в частині розгляду цивільного позову потерпілої про стягнення на її користь моральної шкоди скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3