Дата документу Справа № 336/3675/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1612/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/3675/15-к
Категорія: ст.ст. 121 ч.1, 190 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000643, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Покровське Покровського району Дніпропетровської області, який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 190 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2015 року /а.п. 188-190/ з апеляційними скаргами звернулися обвинувачений ОСОБА_7 /а.п. 198/ та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 /а.п. 193-196/, в яких:

обвинувачений просить застосувати ст. 69 КК України та пом`якшити призначене йому покарання, посилаючись на те, що суд у вироку не врахував, що він визнав свою вину у вчиненому та сприяв розкриттю злочину, позов у провадженні відсутній, у матеріалах справи відсутня довідка про знаходження його під час вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, після звільнення у 2011 році з місць позбавлення волі, він став на шлях виправлення, оскільки у нього з`явилася сім`я, він влаштувався на роботу, а судимість була погашена.

Також апелянт вважає, що суд не взяв до уваги наступні обставини: що протягом півроку потерпілий ОСОБА_9 провокував його на вчинення злочинних дій, що сам підтвердив у суді, як і свідок; у момент вчинення злочину він знаходився у шоковому стані, оскільки 11.02.2015 року він поховав свою мати, а 15.02.2015 року вчинив злочин;

прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_7 - скасувати, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків фактичним обставинам кримінального провадження; постановити свій вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити покарання: за ч. 1 ст. 121 КК України шість років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 190 КК України два роки обмеження волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на шість років, а також стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 1 288, 98 грн.

В обґрунтування скарги апелянт послався на те, що ОСОБА_7 скоїв тяжкий злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, та злочин невеликої тяжкості, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, вину визнав частково, намагався орган досудового слідства і суд ввести в оману щодо фактичних обставин справи, та, крім того, відповідно до даного вироку обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, судом визнано вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, прокурор вважає, що суд, не дотримавшись вимог п. 2 ч. 4 ст. 374, ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 124 КПК України щодо вирішення питання про відшкодування процесуальних витрат, вироком процесуальні витрати з засудженого в сумі 1 288,98 грн. не відшкодував, посилаючись на те, що ч. 2 ст. 124 КПК України передбачає стягнення з обвинуваченого, в разі ухвалення обвинувального вироку, на користь держави лише документально підтверджених витрат на залучення експертів, а не вартості проведених експертиз, яка ст. 118 КПК України не віднесена до процесуальних витрат.

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено:

- за ч. 1 ст. 121 КК України до п`яти років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 190 КК України до одного року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Початок строку відбування ОСОБА_7 покарання постановлено обчислювати з 24 квітня 2015 року.

Вироком суду, до набрання ним законної сили, запобіжний захід у виді тримання під вартою залишений без змін; ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19.08.2015 року строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою продовжений до 22.10.2015 року включно, але не більше ніж до набрання вироком законної сили.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.
Як зазначено у вироку суду, 15 лютого 2015 року, в період часу з 16 години 10 хвилин до 16 години 30 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись на ділянці місцевості, розташованій між 4 та 5 під`їздами будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, в ході раптово виниклого конфлікту на ґрунті ревнощів до ОСОБА_10 , наніс ОСОБА_9 не менше 6 ударів ножем в область голови та тулуба, чим спричинив йому рани в області правої вушної раковини, в області лівого плеча, в лівій скроневій області, в правій скроневій області, в проекції 4 ребра, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1310 від 14.04.2015 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, проникаюче поранення передньої черевної стінки праворуч по передньопаховій лінії з пораненням печінки в проекції 5-го сегмента, передньої та задньої стінок дванадцятипалої кишки з утворенням гематоми в області головки підшлункової залози, зі скопленням крові в черевній порожнині, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Крім того, на початку квітня 2015 року, в період часу з 16 години 50 хвилин до 17 години 10 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись біля торгівельного кіоску ПП «Невмивака» на території ринку «Меркурій» по вул. Чарівній, 58 в м. Запоріжжі, маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів шляхом зловживання довірою під приводом здійснення дзвінка, отримав від ОСОБА_11 мобільний телефон «Lenovo А369І» вартістю 1 403 грн. 40 коп. з флешносієм «Apacer 16GB» вартістю 150 грн. 90 коп. та зник з ним з місця події, чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1 554 грн. 30 коп.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційних скарг, обвинуваченого, який підтримує свою скаргу, просить її задовольнити, врахувати поведінку потерпілого, який протягом декількох днів провокував конфлікт, чому суд не дав оцінки, та пом`якшити призначене йому покарання до трьох років позбавлення волі, апеляційну скаргу прокурора вважає необґрунтованою; прокурора з запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційних скарг; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступного висновку.

Згідно з вироком, суд визнав вину обвинуваченого доведеною в умисному спричиненні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 та у шахрайстві відносно потерпілої ОСОБА_11 при обставинах, викладених у вироку, за наслідками чого, дії обвинуваченого кваліфікував за ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 190 КК України.

Апелянтами зазначені обставини, за винятком в частині посилання суду на вчинення обвинуваченим злочину за ч. 1 ст. 121 КК України у стані алкогольного сп`яніння, не оскаржуються, у зв`язку з чим, відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду апеляційною інстанцією перевіряється в межах апеляційних скарг.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться: за ч. 1 ст. 121 КК України до тяжких злочинів, а за ч. 1 ст. 190 КК України - до невеликої тяжкості, також врахував дані, що характеризують особу винного, а саме те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину, судимість за який у встановленому законом порядку погашена, не працює, та інші обставини: думку потерпілого ОСОБА_9 , щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, як обставини, що пом`якшують покарання, вчинення злочину, а саме за ч. 1 ст. 121 КК України, в стані алкогольного сп`яніння, як обставину, що обтяжує покарання.

З урахуванням зазначеного, суд призначив обвинуваченому за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією частини статті закону, та за ч. 1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі, як більш суворий вид покарання, передбачений санкцією частини статті закону, остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, призначив шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Вид і строк покарання, призначеного обвинуваченому за ч. 1 ст. 190 КК України, в апеляційних скаргах не оскаржується, у зв`язку з чим, з ним погоджується і колегія суддів.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про суворість призначеного йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України та остаточного покарання за сукупністю злочинів, то ці доводи заслуговують на увагу.

Так, суд визнав, що обвинувачений вчинив злочин за ч. 1 ст. 121 КК України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Однак, ці свої висновки суд не обґрунтував, вирок в цій частині не вмотивував і не мав підстав цю обставину враховувати в якості обставини, що обтяжує покарання.

Виходячи з викладеного, вирок суду підлягає зміні з виключенням з мотивувальної частини вироку вказівки суду на вчинення обвинуваченим злочину за ч. 1 ст. 121 КК України в стані алкогольного сп`яніння і як на обставину, що обтяжує покарання.

Під час судового розгляду, на що іде посилання у вироку, як обвинувачений, так і свідок ОСОБА_10 пояснювали, що потерпілий ОСОБА_9 спровокував конфлікт, протягом тривалого часу останній приходив до дому ОСОБА_10 і намагався з`ясовувати з нею стосунки та висловлював погрози. В день останнього конфлікту, а саме 15.02.2015 року, потерпілий також прийшов за місцем проживання свідка та обвинуваченого, ображав їх, розбив скло, а потім, через деякий час наздогнав їх на вулиці, де і відбулись події між обвинуваченим та потерпілим.

У судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений підтвердив ці свої пояснення, просить їх врахувати та, виходячи з поведінки потерпілого ОСОБА_9 , пом`якшити призначене йому покарання.

Відповідно до змісту вироку, ці обставини стороною обвинувачення під час судового розгляду, як і під час апеляційного розгляду, спростовані не були.

Отже, колегія суддів вважає, що зазначені обставини, а саме віктимна поведінка обвинуваченого та відсутність обставин, які обтяжують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину за ч. 1 ст. 121 КК України, і в сукупності з іншими обставинами, врахованими судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, дають достатні підстави для застосування ст. 69 КК України з призначенням покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 121 КК України, тобто для пом`якшення обвинуваченому покарання відповідно до вимог його апеляційної скарги. Остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України підлягає призначенню обвинуваченому шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченому більш суворого покарання за ч. 1 ст. 121 КК України та остаточного на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків фактичним обставинам кримінального провадження, то ці доводи, виходячи з наведених обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Не підлягає задоволенню апеляційна скарга прокурора і в частині вимог про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави процесуальних витрат на залучення експерта в сумі 1 288 грн. 98 коп., по яким судом остаточне рішення не приймалось і воно не може бути предметом вирішення на цій стадії судового провадження.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 по кримінальному провадженню в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 121 КК України змінити та пом`якшити покарання за цією статтею із застосуванням ст. 69 КК України до трьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку на вчинення обвинуваченим злочину за ч. 1 ст. 121 КК України в стані алкогольного сп`яніння і як на обставину, що обтяжує покарання.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4