Ухвала

іменем україни

03 листопада 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_5.,

суддів: ОСОБА_6., ОСОБА_7,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_8.,

захисника ОСОБА_2,

прокурора ОСОБА_9,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002620, за обвинуваченням

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК,

установив:

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 374 КПК безпідставно виправдав ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 307 КК, оскільки його винуватість підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами. Також зазначає, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

За вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 лютого 2015 року ОСОБА_3 виправдано за ч. 2 ст. 307 КК за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 22 квітня 2015 року вирок суду першої інстанції змінено. Постановлено вважати ОСОБА_3 виправданим у зв'язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК.

Органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачувався у тому, що він, будучи особою, котра раніше вчиняла злочин, передбачений ст. 309 КК , у невстановлений слідством час, місці та особи придбав невстановлену кількість особливо небезпечного наркотичного засобу - опію ацетильованого, 0,024 г (у перерахунку на суху речовину) з якого 05 грудня 2013 року переніс в будинок АДРЕСА_2 та близько 13.30 год. під час оперативної закупівлі збув за 90 грн ОСОБА_4

Він же, діючи повторно, у невстановлений слідством час, місці та особи придбав невстановлену кількість особливо небезпечного наркотичного засобу - опію ацетильованого, 0,016 г (у перерахунку на суху речовину) з якого 10 грудня 2013 року переніс в приміщення котельні на АДРЕСА_2 та близько 15.00 год. під час оперативної закупівлі збув за 120 грн ОСОБА_4, а решту - 0,008 г (у перерахунку на суху речовину) опію ацетильованого під час затримання працівниками міліції вилив на сніг та викинув зі шприцом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який вважав, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, думку захисника, який вважав судові рішення законними й обґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги немає з огляду на нижченаведене.

У силу ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи виправданою зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред'явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За положеннями ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим КПК . Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався.

Свій висновок про невинуватість ОСОБА_3 місцевий суд зробив на підставі того, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні були допущені істотні порушення вимог КПК , внаслідок яких ряд доказів, які наведені стороною обвинувачення, не можуть бути визнані допустимими.

Зокрема, всупереч вимогам ч. 1 ст. 41 КПК у матеріалах кримінального провадження відсутнє письмове доручення слідчого працівникам відповідного оперативного підрозділу органів внутрішніх справ на проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій. Тому місцевий суд прийшов до висновку, що відповідно до ч. 2 ст. 86 КПК всі гласні й негласні слідчі (розшукові) дії, вчинені відповідним оперативним підрозділом у цьому провадженні, є недопустимими.

Крім того, одним із свідків обвинувачення був ОСОБА_4, який безпосередньо здійснював оперативну закупівлю наркотичного засобу у ОСОБА_3 Проте, в суді першої інстанції прокурор відмовився від допиту цього свідка, оскільки не зміг забезпечити його явку до суду.

Також у вироку обґрунтовано зазначено, що у матеріалах провадження містяться численні неточності та неузгодженості щодо обставин негласних слідчих (розшукових) дій, а також між змістом окремих матеріалів щодо контролю за вчиненням злочину та змістом матеріалів щодо призначення експертиз.

Разом із цим, усупереч вимогам ч. 1 ст. 253 КПК ОСОБА_3 не був належно повідомлений про факт тимчасового обмеження його прав в ході проведення негласних (слідчих) розшукових дій.

Оскільки обвинувачення було побудоване лише на доказах, отриманих незаконним шляхом, суд першої інстанції виправдав ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 307 КК, навівши відповідні мотиви.

Усі доводи, аналогічні касаційним, перевіряв суд апеляційної інстанції за апеляційною скаргою прокурора і для їх спростування у своїй ухвалі навів відповідні аргументи з дотриманням вимог ст. 419 КПК .

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би тягли за собою скасування судових рішень у кримінальному провадженні, про що йдеться у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

З огляду на наведене касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 433, 436 КПК , суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 22 квітня 2015 року щодо ОСОБА_3 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7