Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________копія:____
В И Р О К
Іменем України
22 лютого 2016 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження (відеоконференції) кримінальне провадження №0000740 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Володимирець, Рівненської обл., проживаючого на АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_5 (далі-прокурор) на вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 квітня 2014 року,

За участі:
секретаря с/з ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
24 липня 2013 року приблизно о 22 годині, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , за місцем проживання потерпілої ОСОБА_9 , під час сварки, яка виникла на грунті особистих неприязних відносин, що склалися на той момент, умисно наніс не менше двох ударів кулаком по голові останньої, спричинивши їй тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, від яких потерпіла ОСОБА_9 померла на місці події.

Вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 квітня 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі. Судом також було вирішено питання щодо речових доказів.

Колегією суддів судової палати з розгляду кримінальний справ Апеляційного суду Рівненської області від 02 липня 2014 року зазначений вирок суду першої інстанції скасовано та ухвалено новий вирок, яким дії обвинуваченого ОСОБА_4 перекваліфіковані з ч.1 ст.119 КК України на ч.2 ст.121 КК України та було призначено покарання останньому у виді семи років позбавлення волі. Судом було вирішено питання щодо речових доказів та стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на залучення експерта для проведення експертизи в сумі 391 (триста дев`яносто одна) грн. 20 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05 лютого 2015 року зазначений вирок суду апеляційної інстанції скасований та призначений новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Вироком Апеляційного суду Рівненської області від 18 березня 2015 року вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 квітня 2014 року відносно ОСОБА_4 скасований, а ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді семи років позбавлення волі. Судом також було вирішено питання щодо речових доказів та стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на залучення експерта для проведення експертизи в сумі 391 (триста дев`яносто одна) грн. 20 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02 грудня 2015 року вирок Апеляційного суду Рівненської області від 18 березня 2015 року відносно ОСОБА_4 скасовано, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначений новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги та доповнень до неї прокурор зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення, оскільки вважає, що суд необгрунтовано перекваліфікував дії обвинуваченого з ч.2 ст.121 КК України (умисне нанесення тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого) на ч.1 ст.119 КК України (вбивство, вчинене через необережність), що в свою чергу призвело до невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема вказує, що суд першої інстанції неналежно оцінив зібрані у кримінальному провадженні докази, що і стало причиною неправильної перекваліфікації, пред`явленого в ході досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_4 .. Разом з тим доводить, що показання обвинуваченого ОСОБА_4 щодо надання ним невідкладної медичної допомоги потерпілій ОСОБА_9 , спростовуються висновком судово-медичної експертизи №113 від 18 вересня 2013 року та показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_10 , згідно яких, тілесних ушкоджень, що отримані під час надання ОСОБА_4 медичної допомоги потерпілій ОСОБА_9 , на тілі останньої не виявлено, що суперечить показанням, наданих ОСОБА_4 при розгляді справи судом першої інстанції. Просить вирок скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді восьми років позбавлення волі та стягнути з обвинуваченого витрати за проведення судових експертиз у сумі 391,2 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про задоволення поданої прокурором апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_8 про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення вироку суду першої інстанції без змін,провівши частково судове слідство, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом, відповідно до положень ст.94 цього Кодексу, згідно норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції належним чином не дотримався.

З обвинувального акта в даному кримінальному провадженні вбачається, що ОСОБА_4 органом досудового розслідування було висунуто обвинувачення в умисному спричиненні потерпілій ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до її смерті, тобто, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

При апеляційному розгляді даного кримінального провадження колегією суддів встановлено, що 24 липня 2013 року, близько 21-22-ї години, обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , за місцем проживання потерпілої ОСОБА_9 , під час сварки, яка виникла на грунті особистих неприязних відносин, що склалися на той момент, наніс декілька ударів кулаком по голові останньої та внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, які згідно висновку судово-медичної експертизи віносяться до тяжких тілесних ушкоджень і є небезпечними для життя в момент заподіяння, потерпіла ОСОБА_9 померла на місці події. Смертельний наслідок перебуває у причинному зв`язку із умисним нанесенням ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень, що виразились у нанесенні потерпілій ОСОБА_9 декількох ударів кулаками по голові останньої з боку ОСОБА_4 ..

Колегія суддів апеляційного суду дійшла такого висновку виходячи з наступного.

Факт заподіяння ОСОБА_4 24 липня 2013 року приблизно о 22 год. по місцю проживання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень останній, а саме декількох ударів по голові, самим обвинуваченим не оспорюється та підтверджується доказами дослідженими в суді першої інстанції і докладно наведеними у вироку суду.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №113 від 18 вересня 2013 року (т.1, а.к.п.211-213) при судово- медичній експертизі трупа гр. ОСОБА_9 виявлені ознаки закритої черпно-мозкової травми у вишляді - забою головного мозку, субдуральної гематоми, набряку -набухання речовини мозку. Вказана чеорепно-мозкова травма виникла від дії тупого предмету, можливо від улару (уддарів) руками або ногами з достатньою силою, стосовно живих осіб відноситься до тяжких тілеснизх ушкоджень як небезпечних для життя в момент їх спричинення, перебуває у прямому причинному зв"язку з настанням смерті, термін її спричинення може становити декілька годин до настання смерті Смерть потерпілої ОСОБА_9 , настала від вказаної закритої черепно-мозкової травми, яка у своєму перебігу ускладнилась розвитком набряку-набухання головного мозку з наступною його компрессією.

Суд першої інстанції детально дослідив докази, що мають суттєве значення для з`ясування обставин події, однак цим доказам дана неправильна правова оцінка, що призвело до помилкової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.1 ст.119 КК України, як вбивство з необережності, про що обгрунтовано наголошується в апеляційній скарзі прокурора, оскільки така правова кваліфікація не підтверджена ні матеріалами кримінального провадження, ні фактичними даними, дослідженими судом.

Визнаючи ОСОБА_4 винним за ч.1 ст.119 КК України, суд першої інстанції не врахував те, що умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті описаного у ч.2 ст.121 КК України діяння настає смерть потерпілого, причому особливістю цього є те, що присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний - тяжкі тілесні ушкодження і похідний - смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

За ч.2 ст.121 КК України слід кваліфікувати дії особи і в тому випадку, коли смертельний наслідок, що перебуває у причинному зв`язку з умисним тяжким тілесним ушкодженням, не був усунутий втручанням лікарів, хоча й міг бути ними усунутий. Необхідною умовою застосування розглядуваної норми є наявність необережної форми вини щодо смерті потерпілого.

За роз`ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», з метою забезпечення правильного та однакового застосування законодавства при розгляді даної категорії справ, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Колегія суддів вважає, що за встановлених обставин дії обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого і виходить з того, що обвинувачений ОСОБА_4 умисно наносячи удари кулаками рук по голові потерпілої передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, в т.ч. і у вигляді смерті, але легковажно розраховував на їх відвернення ( злочинна самовпевненість).

Крім того, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, повністю підтверджується зібраними і перевіреними у кримінальному провадженні іншими доказами, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 25 липня 2013 року з ілюстрованою таблицею до нього, а саме квартири АДРЕСА_2 , де виявлений труп потерпілої ОСОБА_9 (т.1, а.к.п.17-33);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 25 липня 2013 року, проведеного за участі обвинуваченого та його захисника ОСОБА_11 , згідно якого обвинувачений розповів і показав на статисті, яким чином він наносив потерпілій тілесні ушкодження, тощо (т.1, а.к.п.136-142);

З урахуванням зазначених вище доказів, які належним чином були досліджені в судовому засіданні, колегія суддів вважає доведеною винність ОСОБА_4 в умисному спричиненні потерпілій ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили її смерть, і кваліфікує дії підсудного за ч.2 ст.121 КК України.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.420 КПК України, вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_4 підлягає скасуванню з підстав необхідністі застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та необхідності застосування більш суворого покарання.

Згідно ч.1 ст.421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали, зокрема і прокурор.

За таких обставин вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 в частині кваліфікації його дій та призначеного покарання не можна визнати законним та обгрунтованим, тому в цій частині він підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Згідно ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, при цьому необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання, колегія суддів враховує те, що вчинений ним злочин відноситься до категорії тяжких, є умисним, в результаті якого настала смерть людини та обтяжуючі покарання обставини, а саме: вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та тяжкі наслідки завдані злочином.

До пом`якшуючих покарання обставин колегія суддів відносить те, що ОСОБА_4 позитивно характеризується за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

З врахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_4 мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч.2 ст.121 КК України.

Саме така обрана міра покарання буде необхідною та достатньою для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Обгрунтованими є і доводи прокурора про стягнення з обвинуваченого судових витрат на користь держави на залучення експертів для проведення експертиз під час досудового розслідування.

Згідно п.2 ч.4 ст.374 КПК України, рішення про відшкодування процесуальних витрат у разі визнання особи винувато зазначається у резолютивній частині вироку.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Законом України „Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання від 26.11.2015 року внесені зміни до ст.72 КК України, згідно яких строк попереднього увязнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє увязнення, провадиться з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.

У ч.1 ст.1 Закону України „Про попереднє увязнення ( із змінами і доповненнями) зазначено, що попереднє увязнення відповідно до кримінально- процесуального законодавства України є запобіжним заходом щодо обвинуваченого, підсудного, підозрюваного у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

За змістом ч.1 ст.4 Закону про попереднє ув"язнення установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано взяття під варту, є слідчі ізолятори Державного департаменту України з питань виконання покарань, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних силах України, а також тюрми Державного департаменту України з питань виконання покарань, що виконують і функції слідчих ізоляторів. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Із вироку Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 квітня 2014 року вбачається, що строк відбування покарання обвинуваченому вираховується з 25 липня 2013 року, тобто з моменту його затримання.

За вимогами ч.4 ст.532 КПК судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанції інстанцій, Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Оскільки за вимогами вказаної норми закону вирок Апеляційного суду Рівненської області від 02 липня 2014 року вступив в законну силу з моменту його проголошення, то колегія суддів вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому в строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув"язнення за два дні позбавлення волі, а саме строк з дня проголошення вироку судом першої інстанції - з 18 квітня 2014 року по 02 липня 2014 року включно, а також йому слід аналогічним чином зарахувати і строк утримання його під вартою з 25 липня 2013 року по 18 квітня 2014 року.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 420, 421 КПК України, колегія суддів, -
ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 квітня 2014 року відносно ОСОБА_4 скасувати.

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді семи років позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на залучення експерта у сумі 391 грн. 20 коп.

Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання, а саме з 25 липня 2013 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 строк попереднього ув"язнення з 25 липня 2013 року по 02 липня 2014 року з розрахунку один день попереднього ув"язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення цим судом та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_4 в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Суддя-доповідач - (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підписи) ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1