АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Провадження № 11-кп/796/1852/2015
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора: ОСОБА_7

представника Київського СІЗО: ОСОБА_8

засудженого: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання В.о. начальника Київського СІЗО ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 , засудженого 19 липня 2010 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі.

Згідно з ухвалою, 13 серпня 2015 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання В.о. начальника Київського СІЗО ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 19 липня 2010 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі.

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_9 засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2010 року за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання рахується з 20 березня 2010 року, кінець строку відбування покарання 20 березня 2018 року. В Київському СІЗО, де ОСОБА_9 відбуває покарання, останній працевлаштований на посаду прибиральника службових приміщень. Оскільки ОСОБА_9 своєю зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, відбув більше 2/3 строку призначеного покарання, та з урахуванням вимог ст. 81 КК України, ОСОБА_9 підлягає умовно-достроковому звільненню.

Рішення суду про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 обґрунтоване тим, що поглибленим та ретельним вивченням матеріалів особової справи встановлено, що ОСОБА_9 мав стягнення за грубе порушення вимог режиму утримання, про що начальником Київського СІЗО винесено постанову № 882 про накладення стягнення на ув`язненого від 08 листопада 2011 року, що вказує на ту обставину, що ОСОБА_9 під час відбуття покарання не в повній мірі дотримувався справжньої сумлінної поведінки.

З урахуванням у тому числі умисної форми вини, за якої ОСОБА_9 вчинявся злочин, тяжких наслідків злочину, що виразилися у настанні біологічної смерті потерпілого ОСОБА_11 , суд прийшов до висновку про недостатність переконливості обставин, викладених у клопотанні В.о. начальника Київського СІЗО ОСОБА_10 , та передчасність умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, засуджений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання В.о. начальника Київського СІЗО ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 , засудженого 19 липня 2010 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі.

Вважає, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, незаконною, невмотивованою та такою, що порушує його законні права та інтереси, охоронювані законом.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_9 зазначає, що він відбуває покарання в Київському СІЗО з 29 грудня 2010 року, тобто відбув більше 2/3 призначеного судом строку покарання, а саме більше 5 років 4 місяців, був працевлаштований на посаду прибиральника службових приміщень, за час відбування покарання повністю усвідомив тяжкість вчиненого ним злочину, а також рівень страждань близьких людей потерпілого, у зв`язку з чим відчуває провину. Під час відбування покарання має 9 заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці та за активну участь у проведенні концерту художньої самодіяльності.

Вказує, що він прагне повернутися до нормального життя, працювати та приносити користь суспільству, адже на нього чекають його бабуся 1941 р.н., дружина та рідні.

Зазначає, що посилання суду першої інстанції, як на підставу для відмови у задоволенні клопотання, на те, що він мав стягнення за грубе порушення вимог режиму утримання є безпідставним, оскільки застосоване до нього стягнення у виді догани за самовільне пересування по території установи, знято в порядку заохочення, виданого наказом Начальника СІЗО №3 від 23 січня 2012 року.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_9 , представника Київського СІЗО ОСОБА_12 , які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити ОСОБА_9 умовно-достроково від відбування покарання, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, розглянувши матеріали провадження, особової справи засудженого та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

В порушення вимог закону суд першої інстанції неповно та необ`єктивно з`ясував обставини провадження, належним чином не дослідив та не оцінив зібрані докази та не навів належних та достатніх мотивів та підстав для прийняття рішення про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_9 .

При цьому суд першої інстанції як підставу для відмови в задоволенні клопотання вказав лише на наявність даних про накладення на засудженого ОСОБА_9 стягнення за грубе порушення вимог режиму утримання, не врахувавши, що вказане стягнення знято в порядку заохочення, а також не навів достатніх мотивів прийняття рішення, що засуджений не довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на недоліки оформлення клопотання начальника Київського СІЗО та спостережної комісії Шевченківської районної державної адміністрації у м. Києві, яке завірено неналежною печаткою спостережної комісії, до клопотання не додані висновок комісії СІЗО, рішення спостережної комісії, дані про попередні судимості та відшкодування завданих збитків засудженим ОСОБА_9 , що є підставами для повернення матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення, для належного оформлення.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з поверненням матеріалів провадження для належного оформлення начальнику Київського СІЗО.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання В.о. начальника Київського СІЗО ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_9 від відбування покарання, призначеного за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2010 року за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі скасувати.

Матеріали клопотання повернути начальнику Київського СІЗО для відповідного дооформлення.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення.

Судді:

_________________ ______________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4