АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 грудня 2015 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5
потерпілий ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003009 від 21 листопада 2014 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , та потерпілого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 вересня 2015 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з повною загальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, раніше судимого 23 грудня 2008 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 307, ст. 70 КК України до 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, звільненого 07 травня 2012 року по відбуттю покарання,

визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і йому призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Провадження №11-кп/794/341/15 Головуючий в І Інстанції: ОСОБА_10
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_11 .
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з моменту затримання.

Зараховано ОСОБА_8 в строк відбуття покарання тримання під вартою з 22 по 26 листопада 2014 року.

До вступу вироку в законну силу залишено обвинуваченому раніше обраний запобіжний захід у вигляді застави.

Після набрання вироком законної сили та затримання ОСОБА_8 для відбування призначеного за цим вироком покарання, вирішено повернути заставодавцю ОСОБА_12 внесену ним 25 листопада 2014 року на рахунок Шевченківського районного суду м. Чернівці в ТУ ДСА у Чернівецькій області заставу в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Стягнено з ОСОБА_8 на користь держави 786 (сімсот вісімдесят шість) гривень 24 (двадцять чотири) копійки судових витрат за проведення судових експертиз.

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку районного суду ОСОБА_8 20 листопада 2014 року в період часу з 11 до 12 години, знаходячись у будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів за допомогою «відмички» проник в приміщення квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_6 , звідкіля таємно викрав мобільний телефон «Nokia 1110і» із сім-карткою мобільного оператора «Wind» (без вартості) і дві банківські картки «Приватбанку» з пін-кодом до них. Отримавши доступ до грошових коштів потерпілого, в період з 12 до13 години використовуючи викрадену банківську картку, викрав з кредитного банківського рахунку потерпілого № НОМЕР_1 кошти на загальну суму 14200 (чотирнадцять тисяч двісті) гривень, чим спричинив матеріальну шкоду.
На вказаний вирок захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 вересня 2015 року змінити в частині призначеного покарання, призначивши ОСОБА_8 покарання не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням ст. 75 КК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що при призначенні покарання не в повній мірі враховано особу обвинуваченого, те, що обвинувачений хворіє на ряд захворювань, у зв`язку з чим відбування покарання у виді позбавлення волі призведе до погіршення здоров`я, оскільки в установах виконання покарань немає відповідних умов лікування. Вважає, що призначене покарання обвинуваченому не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та є затяжке. Крім того, просить суд вирішити долю речових доказів.

Також на вирок суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 вересня 2015 року змінити та постановити новий вирок, призначивши ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Крім того просить вирішити долю речових доказів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що при винесенні рішення районним судом не враховано особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння при розкриттю кримінального правопорушення. Крім того в своїй апеляційні скарзі потерпілий зазначає, що вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 14 травня 2014 року постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, прийнятий однобічно, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, думку потерпілого ОСОБА_6 , який підтримав подані апеляційні скарги, прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг, провівши апеляційний розгляд, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_6 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні і перевіреними у судовому засідання доказами, та ніким в цій частині не оскаржується.

Відповідно до ст. 65 КК України, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів (ст. 12 КК України), а також особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочини вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Аналізуючи матеріали кримінального провадження в частині призначення ОСОБА_8 міри покарання, колегія суддів вважає, що районний суд дотримався вимог ст. ст. 65-67 КК України, вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне відшкодування заподіяних збитків, те, що обвинувачений хворіє на ряд хронічних захворювань, одружений і дружина перебуває в стані вагітності, на його утриманні знаходиться неповнолітній син, злочин скоїв внаслідок скрутного матеріального становища, позитивно характеризується по місцю проживання та роботи. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому не встановлено.

Враховуючи вищевказане районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні міри покарання.

На думку колегії суддів доводи апеляційних скарг про те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано особу обвинуваченого, а також обставини, які пом`якшують покарання, є безпідставним та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Також в своїй апеляційній скарзі потерпілий крім голослівного посилання, що районний суд при винесенні вироку порушив норми кримінального процесуального та кримінального закону, не навів жодних обгрунтованих доводів таких порушень.

Посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 на те, що ОСОБА_8 страждає рядом захворювань і це призведе до погіршення здоров`я в місцях позбавлення волі тому, що в установах виконання покарань немає відповідних умов лікування, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст. 8 КВК України засуджені мають право на охорону здоров`я, яка в установах виконання покарань забезпечується системою медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних заходів, а також поєднанням безоплатних і платних форм медичної допомоги.

Таким чином, в установах виконання покарань передбачено надання медичної допомоги засудженим, в тому числі переведення їх в спеціалізовані установи виконання покарань відповідного медичного профілю.

Крім того, питання про можливість звільнення особи, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на тяжку хворобу від покарання або подальшого його відбування, вирішується відповідно до вимог ч. 2 ст. 84 КК України за поданням начальника виправно-трудової установи чи слідчого ізолятора, спецчастини яких обслуговують лікарні для засуджених. Медичне обстеження таких засуджених здійснюють спеціальні комісії.

Також не заслуговує на увагу посилання потерпілого ОСОБА_6 про те, що вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 14 травня 2014 року постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, прийнятий однобічно, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки вказане рішення районного суду не є предметом розгляду даного кримінального провадження.

Що стосується апеляційних вимог захисника ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_6 на відсутність у вироку рішення про вирішення долі речових доказів, то на думку колегії суддів це не є підставою для зміни чи скасування судового рішення, так як рішення судом першої інстанції з цього приводу не прийнято і питання щодо речових доказів можливо вирішити, згідно п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку, в порядку, передбаченому ст. 539 КПК України.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції призначив покарання обвинуваченому у відповідності до вимог чинного законодавства, і воно є необхідним та достатнім для його виправлення, та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а апелянти в свою чергу не навели жодних об`єктивних, переконливих доводів про надмірну тяжкість призначеного покарання та порушення судом першої інстанції норм закону, тому апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , та потерпілого ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , та потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 вересня 2015 року щодо ОСОБА_8 , визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_11
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3