Справа №489/2752/15-к 04.11.2015 04.11.2015 04.11.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
4 листопада 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючої ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ст. 395 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити, пом`якшити йому покарання.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 і ст. 395 КК України, та призначено покарання:
Провадження № 11кп/784/766/15 Головуючий першої інстанції: ОСОБА_8

Категорія: ч.2 ст.185, ст.395 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
за ч. 2 ст. 185 КК України - 6 місяців арешту;
за ст. 395 КК України - 2 місяці арешту.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 остаточно призначено покарання у вигляді 6 місяців арешту.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_5 посилається на суворість призначеного йому покарання. Зауважує, що він має онкологічне захворювання, з приводу чого перебуває на обліку в онкодиспансері та Миколаївській обласній лікарні, тому потребує постійного лікування. Посилається на наявність у нього на утриманні батька, на щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність цивільного позову та відшкодування майнової шкоди в повному обсязі.

Судом 1-ої інстанції встановлено, що 05.04.2015р. близько 06.00 год. ОСОБА_5 , знаходячись в кв. АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, скориставшись відсутністю інших мешканців вказаної квартири, таємно, шляхом вільного доступу, викрав телевізор марки «TCL» вартістю 700 грн., що належить ОСОБА_7 . Після чого ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник. В цей же день ОСОБА_5 заклав вищевказаний телевізор продавцю магазину «24 часа», що розташований на перетині вул. Молодогвардійська та пр-ту Жовтневого м. Миколаєва ОСОБА_9 за 600 грн.

23.07.2014р. ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області у відповідності до ЗУ «Про адміністративний нагляд за особам. звільненими з місць позбавлення волі» відносно ОСОБА_5 встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік 6 місяців, в рамках якого до ОСОБА_5 застосовано наступні обмеження: заборона виходу з будинку (квартири) в нічний час; заборона виїзду в особистих справах за межі постійного місця проживання без дозволу органів внутрішніх справ; реєстрація в міліції 4 рази на місяць; заборона відвідування злачних місць.

ОСОБА_5 , будучи ознайомленим з вказаними обмеженнями, діючи умисно, з метою ухилення від встановленого йому адміністративного нагляду, самовільно покинув місце свого проживання по АДРЕСА_1 , та почав жити, як особа без постійного місця проживання, тобто порушив заборону виходу з будинку (квартири) в нічний час та в період з 28.03.по 02.05.2015р. на реєстрацію до Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області не з`являвся, чим порушив правила адміністративного нагляду.

Дії ОСОБА_5 судом 1-ої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; та за ст. 395 КК України, як самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вирок суду просив залишити без зміни,потерпілу ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 та ст. 395 КК України, що апелянт не оспорює.

Що стосується призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , то при призначені покарання останньому суд відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України врахував ступень тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, а інше до злочинів невеликої тяжкості.

Судом враховані також дані про особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, раніше судимий. Як пом`якшуючі покарання обставини, суд врахував щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, його хворобу та інвалідність.

Як вбачається, судом 1-ої інстанції при визначенні виду та міри покарання ОСОБА_5 враховані всі ті обставини, на які він посилається в своїй апеляційній скарзі.

Що стосується посилань апелянта на те, що він має на утриманні батька, який переніс інсульт, то вказане спростовується матеріалами кримінального провадження, яким встановлено, що ОСОБА_5 не працював, з батьком не проживав, оскільки покинув своє постійне місце проживання по АДРЕСА_1 , де він мешкав з батьком, та почав жити, як особа без постійного місця проживання.

Санкція ч. 2 ст. 185 КК України передбачає три альтернативні види покарання: арешт, обмеження волі або позбавлення волі. Як вбачається, суд 1-ої інстанції обрав обвинуваченому ОСОБА_5 найбільш м`який вид покарання з передбачених законом за інкримінований йому злочин.

Таким чином, суд 1-ої інстанції, врахувавши у сукупності обставини у відповідності до вимог ст. 65 КК України, обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді арешту в межах санкцій ч. 2 ст. 185 КК України та ст. 395 КК України, та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначив остаточне покарання за принципом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Що стосується доводів апелянта щодо неможливості відбувати призначене покарання через стан здоров`я, то вони спростовуються відповіддю начальника МСЧ Миколаївського СІЗО на запит апеляційного суду за клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 .

Так, з вищезазначеної відповіді вбачається, що ОСОБА_5 дійсно страждає на ряд хронічних захворювань, проте на даний час ОСОБА_5 за меддопомогою не звертався, стан його здоров`я стабільний відносно захворювання. Згідно висновку МСЕК серія 10ААА № 131779 ОСОБА_5 признаний інвалідом ІІІ групи. Інвалідність встановлена до 1 квітня 2015 року.

Таким чином, відсутні будь-які підстави вважати неможливим відбування ОСОБА_5 покарання у виді арешту, інвалідність на даний час відсутня.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_5 призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з точки зору його необхідності й достатності для виправлення винного та попередження вчинення ним нових злочинів. А тому підстав для пом`якшення покарання та звільнення його з-під варти, як того просить обвинувачений, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 1 вересня 2015 року відносно ОСОБА_5 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Головуюча

Судді