Справа № 163/289/15-к
Провадження № 1-кп/163/21/15
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 жовтня 2015 року м.Любомль
Любомльський районний суд Волинської області в складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Любомль кримінальні провадження за №0000821 та № 0000327 про обвинувачення:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Луцьк Волинської області зареєстрованої в АДРЕСА_1 та проживаючої в АДРЕСА_2 , з середньою освітою, непрацюючої, раніше судимої:

-26.01.2006 року Чуднівським районним судом Житомирської області за ч.3 ст. 185 , ч.4 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років з іспитовим строком на 2 роки;

-24.07.2006 року Луцьким міськрайонним судом за ч.2 ст. 307 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки (згідно постанови Луцького міськрайоного суду від 29.08.2006 року вважається засудженою за ч.2 ст. 15 , ч.3 ст. 185 ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 307 КК України за сукупністю злочинів з вироком від 26.01.2006 року на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки ;

-02.09.2008 року Луцьким міськрайонним судом за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці та на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом приєднання до покарання призначеного за даним вироком, частково не відбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду від 24.07.2006 року до 2 років позбавлення волі, остаточно до відбуття визначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та 3 місяці, постановою Уманського міського суду Черкаського області від 02.02.2012 року звільнена від відбування покарання умовно-достроково, не відбута частина покарання 1 рік 7 місяців 25 днів,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.185 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_9 , будучи неодноразово судимою, востаннє вироком Луцького міськрайонного суду від 02.09.2008 року за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки та 3 місяці та на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково не відбутого покарання за вироком Луцького міськрайоного суду від 24.07.2006 року 2 роки позбавлення волі, остаточно до відбуття визначеного покарання в виді позбавлення волі на строк 5 років та 3 місяці, постановою Уманського міського суду Черкаської області від 02.02.2012 року звільнена від відбування покарання умовно-достроково, не відбута частина покарання 1 рік 7 місяців 25 днів, судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку, належних висновків не зробила на шлях виправлення не стала, повторно вчинила нові умисні корисливі злочини, чим вчинила рецидив злочинів.

Зокрема, ОСОБА_9 30 серпня 2014 року, близько 13-ї години, знаходячись в с. Доросині, Рожищенського району, шляхом вільного доступу, зайшовши до приміщення житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_3 , з кімнат вказаного будинку, переслідуючи корисливий мотив та мету наживи, повторно, таємно вчинила крадіжку чужого майна: грошових коштів в сумі 800 гривень, що належали потерпілій ОСОБА_10 , які привласнила, чим завдала потерпілій майнову шкоду.

Вона ж, 23 жовтня 2014 року близько 14 годині 30 хвилин, перебуваючи в житловому будинку АДРЕСА_4 , керуючись корисливим мотивом та реалізовуючи раптово виниклий умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу повторно таємно викрала грошові кошти в сумі 13 000 гривень, що належали ОСОБА_6 , чим завдала потерпілому майнову шкоду.

Вона ж, 10 грудня 2014 року близько 14 год.30 хв., перебуваючи в житловому будинку громадянки ОСОБА_7 , що в с. Пустинка, Любомльського району, Волинської області керуючись корисливим мотивом та реалізовуючи раптово виниклий умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу повторно таємно викрала із спальної кімнати грошові кошти в сумі 600 гривень, що належали останній, чим завдала потерпілій майнову шкоду.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_9 свою вину в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях визнала частково, зокрема визнала свою вину повністю за інкримінованими їй органами досудового слідства кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України та частково за ч.3 ст.185 КК України, і показала, що 30.08.2014 року вона зайшла в будинок, де проживає ОСОБА_10 в с. Доросині Рожищенського району Волинської області, звідки шляхом вільного доступу, таємно, викрала 800 гривень. Вона ж, 23 жовтня 2008 року з житлового будинку в селі Хмелівка Володимир-Волинського району Волинської області, в якому проживає ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу викрала 13000 гривень. Крім того, вона ж, 10 грудня 2014 року зайшла в будинок, який не був зачинений на защіпку, розташований в с.Пустинка Любомльського району Волинської області, що належить ОСОБА_7 , з метою купити горіхи, і впевнившись, що в будинку немає господарів, шляхом вільного доступу, із спальної кімнати таємно, викрала гроші в розмірі 600 гривень.

Крім показань обвинуваченої, її винуватість у вчинені інкримінованих їй органами досудового слідства та вставлених в судовому засіданні кримінального правопорушення стверджена наступними дослідженими доказами у справі.

По епізоду крадіжки в ОСОБА_10 .

Протоколом огляду місця події (а.с.15 -23) стверджено, з якої шафи для одягу та кімнат житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_10 було вчинено крадіжку грошей в сумі 800 гривень.

Протоколом слідчого експерименту (а.с.80-84), яким стверджено об`єктивність показань обвинуваченої ОСОБА_9 про місце та спосіб вчинення крадіжки 30 серпня 2014 року.

Письмовою заявою потерпілої ОСОБА_10 про те, що до обвинуваченої ОСОБА_9 матеріальних та моральних претензій не має, оскільки завдана їй шкода повністю відшкодована, а щодо визначення міри покарання вона покладається на розсуд суду.

По епізоду крадіжки в ОСОБА_6 ..

Показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 проте, що в жовтні 2014 року з його будинку, що на АДРЕСА_4 , було викрадено 13 000 грн.

Протоколом огляду місця події (а.с.18 -19) стверджено, з якої кімнати та комоду житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_6 було вчинено крадіжку грошей в сумі 13000 гривень.

Протоколом слідчого експерименту (а.с.59-69), яким стверджено об`єктивність показань обвинуваченої ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_6 про місце та спосіб вчинення крадіжки 23 жовтня 2014 року.

По епізоду крадіжки в ОСОБА_7 ..

Показаннями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_7 про те, що на початку грудня 2014 року з її будинку в селі Пустинка Любомльського району Волинської області було викрадено 600 гривень. При цьому вона зазначила, що не може точно згадати і достовірно стверджувати про те, чи закривала двері будинку на защіпку, оскільки знаходилась неподалік, на подвір`ї, в хліві, пораючись по господарству.

Показаннями в судовому засіданні свідків ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , про те, що ОСОБА_9 під час слідчого експерименту дійсно пояснювала та стверджувала, що будинок потерпілої ОСОБА_7 коли вона у нього заходила не був зачинений на защіпку. Потерпіла спочатку сказала, що закривала будинок, про те через деякий час вагаючись погодилась з тим, що можливо вона забула зачинити будинок на защіпку.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показав, що дійсно автомобілем возив у село Пустинка Любомльського району обвинувачену ОСОБА_9 на її просьбу, для закупівлі у людей горіхів. Коли до нього у селі Пустинка підійшли незнайомі громадяни та почали заглядати в машину, він злякався і сказав, що він не знає ОСОБА_9 .. Під час однієї поїздки у місто Володимир-Волинський з ОСОБА_14 він бачив, що остання приносила в салон автомобіля горіхи.

Протоколом огляду місця події (а.с.88-90) стверджено, що з спальної кімнати житлового будинку, розташованого в с. Пустинка Любомльського району Волинської області, що належить ОСОБА_7 було вчинено крадіжку грошей в сумі 600 гривень.

Протоколом слідчого експерименту (а.с.203-208), яким стверджено об`єктивність показань обвинуваченої ОСОБА_9 про місце та спосіб вчинення крадіжки 10 грудня 2014 року, зокрема, вказавши, що двері будинку потерпілої ОСОБА_7 на защіпку зачинені не були.

З протоколу пред`явлення для впізнання (а.с.180-182) та протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (а.с.183-185) вбачається, що потерпіла ОСОБА_7 відповідно впізнала та вказала на обвинувачену ОСОБА_9 як на особу, що 10 грудня 2014 року викрала у неї грошові кошти в розмірі 600 гривень.

Органи досудового слідства кваліфікують дії ОСОБА_9 за ч.2 ст.185 КК України та ч.3 ст.185 КК України.

Дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що кваліфікація дій обвинуваченої за ч.2 ст.185 КК України, тобто за епізодами крадіжок 30 серпня 2014 року в потерпілої ОСОБА_10 та 23 жовтня 2014 року в потерпілого ОСОБА_6 є правильною і такою, що знайшла своє об`єктивне підтвердження під час судового слідства. Разом з тим, суд проаналізувавши вищевказані докази по справі, вважає, що кваліфікація дій ОСОБА_9 органами досудового слідства згідно ч.3 ст.185 КК України за фактом крадіжки 10 грудня 2015 року у потерпілої ОСОБА_7 є неправильною, і підлягає перекваліфікації на ч.2 ст.185 КК України, тому що в діях обвинуваченої відсутня кваліфікуюча ознака диспозиції ч.3 ст.185 КК України як «проникнення» у житло, оскільки ОСОБА_9 , як це стверджено в судовому засіданні, потрапила до житла ОСОБА_7 шляхом вільного доступу без наміру вчинити викрадення чужого майна, зокрема, з метою купівлі горіхів у господарів, і тільки всередині будинку пересвідчившись, що в ньому нікого немає, у обвинуваченої виник умисел на заволодіння чужим майном, що об`єктивно стверджено показами самої обвинуваченої, частково показами в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_7 , показами свідків в судовому засіданні ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , протоколом слідчого експерименту (а.с.203-208) і вказані докази стороною обвинувачення в судовому засіданні жодним чином не спростовані.

При цьому відповідно до вимог ч.4 ст.17 КПК України та ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_9 своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненими повторно, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.185 КК України.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_9 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених нею злочину, який відносяться до категорії середньої тяжкості, дані про її особу зокрема те, що вона хворіє, на її утриманні та вихованні знаходиться п`ятеро дітей, троє з яких є неповнолітніми, крім того матір - інвалід другої групи, задовільно характеризується по місцю проживання, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та повне відшкодування завданих збитків усім без винятку потерпілим.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, слід віднести рецидив злочинів. При цьому, суд вважає, що не заслуговує на увагу посилання сторони обвинувачення як на обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину повторно, оскільки остання є кваліфікуючою ознакою інкримінованого обвинуваченій злочину. Крім того, з обвинувального акту від 31.01.2015 року за ч.2 ст.185 КК України відносно ОСОБА_15 кримінальне провадження № 0000327 від 30.08.2014 року слід виключити обтяжуючу покарання обставину як вчинення злочину відносно особи похилого віку, оскільки обвинувачена достовірно не знала та не усвідомлювала, що вчиняє злочин щодо особи похилого віку, тобто відносно ОСОБА_10 ..

З урахуванням вищевикладеного та ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину, її особи, суд дійшов висновку, що обвинуваченій слід призначити покарання за інкримінованим їй обвинуваченням в межах санкції закону за яким вона притягується до кримінальної відповідальності у виді позбавлення волі.

Однак обвинувачена ОСОБА_9 хоча і не вперше притягується до кримінальної відповідальності, проте за обставинами справи, в тому числі, що пом`якшують її покарання, зокрема щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, повного відшкодування потерпілим завданої злочином шкоди, знаходження у неї неповнолітніх утриманців та матері інваліда другої групи, задовільної характеристики, наявності хронічної хвороби, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання останньої можливе без ізоляції від суспільства, а тому від відбування основного покарання ОСОБА_9 слід звільнити на підставі ст.75 КК України з випробовуванням та іспитовим строком з врахування обтяжуючої обставини на три роки, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Таке визначене покарання обвинуваченій, на думку суду, буде відповідати завданням та загальним засадам призначення покарання, його меті, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, та буде необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Згідно зі ст.124 КПК України з обвинуваченої в дохід держави слід стягнути витрати на залучення експертів.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Оскільки суд дійшов до висновку про призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі без ізоляції її від суспільства, і в дебатах прокурор просив обвинуваченій до вступу вироку в законну силу залишити запобіжний захід у виді домашнього арешту суд, враховуючи наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, вважає за необхідне до вступу вироку в законну силу залишити обвинуваченій попередню міру запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-

з а с у д и в :

ОСОБА_9 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

На підставі ст.75 КК України звільнити засуджену ОСОБА_9 від відбування призначеного судом основного покарання, якщо вона протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України, зокрема не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися в інспекцію для реєстрації.

Стягнути з засудженої ОСОБА_9 в дохід держави 589 (п`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 68 копійок процесуальних витрат за залучення експертів.

Речові докази по справі: мобільний телефон марки «Samsung» імей НОМЕР_1 , сім картка оператора мобільного зв`язку «Life» номер НОМЕР_2 , які передано на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_9 , передати останній в повне розпорядження та користування.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_9 , до вступу вироку в законну силу, залишити попередній у виді домашнього арешту.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Головуючий : суддя ОСОБА_1