Ухвала

іменем україни

10 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7,

суддів: ОСОБА_8, ОСОБА_9,

при секретарі ОСОБА_10,

за участю прокурора ОСОБА_11,

засудженого ОСОБА_1,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000610, за обвинуваченням

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, раніше неодноразово судимого, останній раз: вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 29 січня 2013 року за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст. 75 КК України до 5 років позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

та

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, раніше судимого: вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 29 січня 2013 року за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 8 вересня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1000 грн. кожному.

Вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_3, в частині призначеного засудженим покарання, скасовано. Постановлено новий вирок, яким ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання:

ОСОБА_1 у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання призначеного вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 29 січня 2013 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць;

ОСОБА_2 у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання призначеного вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 29 січня 2013 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.

Вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 8 вересня 2014 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_3 змінено. Виключено з мотивувальної частини вирок обставину, що обтяжує покарання засудженим - вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою.

В решті вирок районного суду залишено без зміни.

Згідно з вироком апеляційного суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 засуджено за те, що вони 1 серпня 2013 року близько 20 години 00 хвилин, за ініціативою ОСОБА_4, таємно, повторно, шляхом витягнення скобеля навісного замка на вхідних дверях, проникли в приміщення житлового будинку потерпілої ОСОБА_5, який знаходиться за адресою АДРЕСА_3, та викрали майно останньої на загальну суму 135 грн. 00 коп., спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на зазначену суму.

У касаційній скарзі прокурор, який брав участь в розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, не оспорюючи фактичних обставин справи, юридичної кваліфікації дій засуджених та призначеного апеляційним судом покарання, вважає, що вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що у мотивувальній частині вироку апеляційного суду не зазначено обставин, які пом'якшують або обтяжують покарання засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та не наведено мотивів призначення засудженим покарання, чим порушено вимоги статей 374, 420 КПК України. Також прокурор зазначає, що апеляційний суд в порушення вимог ст. 419 КПК України не дав відповіді на доводи апеляції прокурора щодо м'якості призначеного покарання засудженим. Також прокурор вказує, що апеляційний суд в порушення вимог ч. 2 ст. 54 КПК України прийняв відмову ОСОБА_2 від захисника за відсутності самого захисника, чим допустив істотне порушення вимог процесуального закону, а тому просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Захисник ОСОБА_6 у касаційній скарзі в інтересах засудженого ОСОБА_1, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій засудженого порушує питання про зміну вироку апеляційного суду у зв'язку з невідповідністю призначеного її підзахисному покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу внаслідок суворості.

Заслухавши доповідь суді, думку прокурора ОСОБА_11, який підтримав касаційну скаргу прокурора, просив її задовольнити, а касаційну скаргу захисника просив залишити без задоволення, думку засудженого ОСОБА_1, який підтримав касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 та заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з касаційних скарг, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у вчиненні злочину, за який їх засуджено та правильність кваліфікації дій засуджених прокурором та захисником у касаційному порядку не оскаржується.

Згідно зі ст. 370 КПК України вирок апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у статтях 374 , 420 цього Кодексу .

За приписами норм процесуального права та загальних засад кримінального провадження вирок повинен містити не тільки формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, але й безпосередньо досліджені під час судового розгляду докази на підтвердження встановлених обставин.

Крім того, за правилами статей 404 , 407 , 420 КПК України апеляційний суд переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги, і за наслідками її розгляду має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю або частково та ухвалити новий, у якому зобов'язаний навести належні й достатні мотиви та підстави прийнятого рішення, з урахуванням ст. 409 цього Кодексу .

З матеріалів кримінального провадження та змісту вироку вбачається, що апеляційний суд, частково задовольняючи апеляцію прокурора та скасовуючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_1 та ОСОБА_2, і постановляючи свій вирок повною мірою дотримався вказаних вимог процесуального закону.

Як убачається з вироку апеляційного суду, кримінальна справа розглядалась за апеляцією прокурора, в якій порушувалось питання про скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону, а як наслідок м'якістю призначеного засудженим покарання, а саме, прокурор зазначав, що суд першої інстанції безпідставно застосував до засуджених положення ч. 1 ст. 69 КК України , та не врахував що вони раніше неодноразово притягувались до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, мали не зняті та не погашені судимості, вчинили нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку. Також прокурор у апеляційній скарзі зазначав, що кваліфікуюча ознака ч. 3 ст. 185 КК України - вчинення крадіжки за попередньою змовою групою осіб, була зазначена як обставина, яка обтяжує покарання, через що вона підлягала виключенню з вироку.

Згідно ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом у межах поданої апеляції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій в разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Частково задовольняючи апеляцію прокурора, а саме скасовуючи вирок щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині призначеного покарання, апеляційний суд, відповідно до ст. 404 КПК України, зазначив у своєму рішенні зміст вироку суду першої інстанції, в тому числі формулювання обвинувачення, вказавши при цьому, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчинені інкримінованого їм кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах справи доказами.

Апеляційний суд у вироку зазначив, що призначення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді штрафу не відповідає ступені тяжкості вчиненого ними злочину та їх особам, через що вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 08.09.2014 року з цих підстав, в частині призначення покарання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було скасовано, з постановленням в цій частині нового вироку, та призначення останнім покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України .

Також, апеляційний суд задовольнив і апеляційні вимоги прокурора щодо виключення з мотивувальної частини вироку обставини, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою, оскільки зазначене є кваліфікуючою ознакою ч. 3 ст. 185 КК України .

Доводи прокурора про порушення апеляційним судом вимог ст. 54 КПК України, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження захисник ОСОБА_6 брала участь при розгляді справи районним судом представляючи інтереси засудженого ОСОБА_2, так як з нею було укладено угоду на її участь в суді першої інстанції. Угода щодо участі захисника ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції не укладалась, а засудженим ОСОБА_2 клопотання про призначення йому захисника в апеляційній інстанції не заявлялось. Крім того, участь захисника в апеляційній інстанції в даному випадку не обов'язкова, а тому відмова ОСОБА_2 від захисника в суді апеляційної інстанції не мала місце, що також підтверджується звукозаписом судового засідання апеляційного суду.

У касаційній скарзі прокурора не наведено обставин, передбачених статтями 412, 413 КПК України, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону чи неправильне застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність, що перешкодили б суду постановити законне та обґрунтоване рішення, тим більше, що апеляційний суд з достатньою повнотою дослідив матеріали справи, та навів у вироку мотиви прийнятого рішення.

Що ж стосується доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_6 про порушення щодо засудженого ОСОБА_1 загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є, зокрема, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею Кримінального кодексу, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим як внаслідок м'якості, так і суворості.

Як убачається з вироку апеляційного суду, кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розглядалась за апеляційною скаргою прокурора, в якій порушувалось питання про скасування вироку щодо засуджених у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та їх особам внаслідок м'якості.

Апеляційний суд дотримався вимог процесуального закону при розгляді поданої прокурором апеляції на вирок суду першої інстанції, а постановлений в апеляційному порядку вирок щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій в разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Так, апеляційний суд правильно зазначив про необхідність призначення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покарання необхідного й достатнього для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається, щодо призначеного судом першої інстанції покарання засудженим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу, то апеляційний суд визнав його м'яким, таким, що не відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого злочину, та задовольнив апеляцію прокурора в цій частині.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо призначення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі, яке вони мають відбувати реально, колегія суддів апеляційного суду виходила з того, що відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про обрання покарання ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які раніше неодноразово притягувались до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, мали не зняті та не погашені судимості, вчинили нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку, апеляційний суд виходив не лише з характеру і ступеня тяжкості вчиненого ними, але й відповідно до ст.ст. 65, 66 КК України урахував всі обставини, які були встановлені судом першої інстанції.

Призначене ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості злочину, всім обставинам справи і є необхідним для виправлення засуджених та попередження нових злочинів, як це передбачено ст. 65 КК України.

Підстав вважати призначене ОСОБА_1 покарання явно несправедливим через його суворість, про що зазначає захисник засудженого у касаційній скарзі, не вбачається, як і не вбачається обставин для пом'якшення покарання.

Вирок апеляційного суду відповідає вимогам статей 420, 374 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, які були б підставою для зміни судових рішень щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2, колегією суддів не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційних скарг прокурора та захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ______________________ ___________________

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9