АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 667/1389/13-к
Кримінальне Провадження № 11-кп/791/191/13 Головуючий в 1-й Інстанції
категорія: ст. 15 ч. 2, ст. 115 ч. 1 КК України ОСОБА_1
Доповідач: сажинов В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2013 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участі прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8, апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7, апеляційною скаргою зі змінами старшого прокурора прокуратури Комсомольського району м. Херсона ОСОБА_10 на вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 14 червня 2013 року, -

встановила:

Цим вироком ОСОБА_8 засуджено за ст. 15 ч. 2, ст. 115 ч. 1 КК України на сім років позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Вирішено питання про стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним і засуджений за злочин, вчинений ним за таких обставин.

ОСОБА_8 19.12.2012 року близько 23.00 години, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, умисно, переслідуючи прямий умисел, з метою противоправного позбавлення життя іншої людини, в ході раптово виниклого конфлікту на грунті неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_7, використовуючи, як знаряддя позбавлення життя іншої особи, кухонний ніж, який взяв на місці вчинення кримінального правопорушення, наніс один удар ножем в життєво важливий орган, а саме в область грудної клітини потерпілого, чим спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження, згідно висновку експерта від 01.02.2013 р. за № 20 Херсонського обласного бюро судово-медичних експертиз у вигляді колото-різаної рани лівої передньої поверхні грудної клітини, проникаючої в ліву плевральну порожнину, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, однак свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя потерпілого, не довів до кінця по причинам, які не залежали від його волі, у звязку з тим, що потерпілому було надано медичну допомогу та госпіталізовано до лікарні А. і О. Тропіних.

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 посилається на неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що сам факт нанесення ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_11 удару ножем не свідчить про наявність умислу на вбивство. Пояснення ОСОБА_8, який заперечував умисел на вбивство потерпілого в суді нічим не спростовані, а кількість поранень, причини припинення дій обвинуваченого, а також віктимна поведінка потерпілого при розгляді справи належно не оцінені. Окрім того, судом при визначенні міри покарання обєктивно не оцінені дані про особу засудженого, який не судимий, хворіє на тяжку хворобу туберкульоз та є інвалідом 3 групи, має постійне місце проживання, за яким характеризується задовільно. Просить вирок суду щодо ОСОБА_8 змінити, змінивши правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України, застосувавши кримінальний закон про менш тяжке кримінальне правопорушення, обрати ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки.

У своїй апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 посилається на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що органами досудового слідства та судом не добуто доказів на підтвердження наявності у засудженого умислу на вчинення умисного вбивства. ОСОБА_8 жодного разу не висловлював такого наміру. Показання ОСОБА_8 про перевищення меж необхідної оборони нічим не спростовано. Безпідставні також висновки суду про те, що ОСОБА_9 не довів свій злочинний умисел до кінця через те, що потерпілий отримав медичну допомогу. Стверджує, що злочинні дії ОСОБА_8 припинив сам, так як був наляканий. Окрім того, просить врахувати, що ОСОБА_9 хворіє на туберкульоз легенів, є інвалідом 3 групи, не може влаштуватись на роботу через хворобу, задовільно характеризується і не є небезпечним для суспільства. Просить вирок суду щодо ОСОБА_8 змінити, перекваліфікувати його дії з ст. 15 ч. 2, ст. 115 ч. 1 КК України на ст. 124 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт.

У своїй апеляційній скарзі зі змінами прокурор посилається на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість. При цьому посилається на те, що судом не були враховані обставини злочину, у тому числі те, що сварка та бійка між ОСОБА_8 та потерпілим виникла за ініціативою останнього, котрий також знаходився у стані алкогольного спяніння. Також не враховані доводи обвинуваченого про відсутність у нього умислу на вбивство потерпілого. Про відсутність такого умислу у ОСОБА_8 свідчить характер взаємовідносин між ним та потерпілим, як до, так і після вчиненого злочину, а також факт припинення злочинних дій ОСОБА_8 при відсутності перешкод для їх продовження. Виходячи з того, що ОСОБА_8 фактично вчинив злочин, за який передбачено більш мяке покарання, вважає, що призначене йому покарання є занадто суворим. Просить вирок суду щодо ОСОБА_8 змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо суті поданих апеляційних скарг, пояснення потерпілого ОСОБА_7, який підтримав свої апеляційні вимоги, засудженого ОСОБА_8, який підтримав апеляційні скарги захисника та потерпілого, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу державного обвинувача зі змінами та апеляційну скаргу захисника в частині перекваліфікації дій засудженого, а апеляційну скаргу потерпілого просила залишити без задоволення, вислухавши сторони у дебатах, які залишилися на попередніх позиціях та останнє слово засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга зі змінами прокурора підлягає повному задоволенню, апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Обгрунтовуючи свій висновок про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст. ст. 15 ч. 2, 115 ч. 1 КК України і кваліфікуючи його дії, як замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, не доведене до кінця з причин, які не залежали від його волі, суд послався на те, що наносячи удар ножем потерпілому ОСОБА_7 в ліву частину грудей, де знаходиться життєво важливий орган серце, він повинен був усвідомлювати та усвідомлював тяжкий наслідок, а саме спричинення смерті потерпілого.

Проте такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_8 показав, що 19.12.2012 року він, ОСОБА_7, брат та матір вирішили відсвяткувати День ОСОБА_12. У звязку із чим за вечерею випили 3 пляшки горілки. Мати, випивши небагато, одразу пішла відпочивати до кімнати, а він, брат та ОСОБА_7 залишилися на кухні, де продовжували розпивати спиртне. Близько 23.00 години ОСОБА_7 пішов до кімнати, де відпочивала мати, де між ними почалася сварка в ході якої ОСОБА_7 висловлювався нецензурною лайкою на адресу його мати, яка пропонувала йому піти додому, оскільки він випив багато горілки та був сильно пяним. Він та брат намагалися заспокоїти ОСОБА_7, кричали йому з кухні, щоб він припинив сварку, але той не реагував і пішов до них на кухню, продовжуючи висловлюватися нецензурною лайкою вже на їх із братом адресу. Коли ОСОБА_7 стояв в дверях кухні, він, піднімаючись із-за столу, кухонним ножем, яким нарізали закуску та який находився у нього в руках, ненавмисне наніс тому один удар у груди. Будь-якого умислу на вбивство ОСОБА_7 він не мав.

Свідок ОСОБА_13 показала, що 19.12.2013 року між нею та ОСОБА_7 на кухні її квартири виникла сварка, вона пішла з кухні, а ОСОБА_7 почав сваритися з її сином ОСОБА_14. Коли знову повернулася до кухні, то побачила, що ОСОБА_7 тримається рукою за ліву сторону грудей та у нього злегка тече кров. ОСОБА_8 був переляканий та говорив „Що я накоїв ?. Вона приклала до грудей ОСОБА_7 рушник, а сина виштовхнула з кухні до кімнати, щоб він лягав спати, оскільки той був дуже пяний, сама побігла до кімнати викликати швидку допомогу, а ОСОБА_7 вибіг з квартири та побіг униз по сходам.

З показань потерпілого ОСОБА_7 вбачається, що після того, як ОСОБА_8 завдав йому один удар ножем, останній не намагався продовжити свої протиправні дії та довести злочин до кінця, був наляканий та говорив, що він накоїв.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 01.02.2013 року № 20 потерпілому ОСОБА_7 було заподіяно тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани передньої поверхні грудної клітини, проникаючої в ліву плевральну порожнину, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (а.к.п. 29)

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 2 від 07.02.2003 р. „Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоровя особи замах на вбивство може бути вчинений лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки та бажає їх настання).

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Аналізуючи зібрані під час досудового слідства та перевірені в судовому засіданні докази, колегія суддів приходить до висновку, що ні під час провадження досудового слідства, ні при судовому розгляді не добуті обєктивні докази того, що ОСОБА_8 діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_7 і бажав настання наслідків у вигляді смерті потерпілого.

При цьому колегія суддів враховує показання ОСОБА_8 про відсутність у нього умислу на вбивство, показання потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 про те, ОСОБА_8 не намагався довести злочин до кінця, був переляканий та жалівся з приводу того, що він накоїв, заподіяння ОСОБА_8 лише одного удару ножем потерпілому ОСОБА_7 та обєктивну можливість довести злочин до кінця.

Таким чином, колегія суддів кваліфікує дії ОСОБА_8 за наслідками які фактично наступили за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Доводи апеляційної скарги потерпілого про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_8 на ст. 124 КК України є необґрунтованими.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_8 завдав йому удар ножем умисно в ході виниклого конфлікту на грунті неприязних відносин та перебуваючи в стані алкогольного спяніння, що підтвердив і сам потерпілий. Наявність між ними сварки не свідчить про перевищення ОСОБА_8 меж необхідної оборони.

У звязку з перекваліфікацією дій ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 15, 115 ч. 1 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України, колегія суддів, вважає необхідним помякшити йому покарання до мінімальних меж, передбачених санкцією ч. 1 ст. 121 КК України. При цьому колегія суддів враховує, те що ОСОБА_8, як особа характеризується посередньо, є інвалідом 3 групи, фактично визнав себе винним у вчиненні злочину.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 408, 411, 413, 414 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора - задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 14 червня 2013 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ст. 15 ч. 2, ст. 115 ч. 1 КК України на ст. 121 ч. 1 КК України з помякшенням покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ст. 121 ч. 1 КК України на пять років позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

В решті цей вирок щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

На ухвалу апеляційного суду засудженим, його захисником, прокурором, потерпілим може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: