Справа 631/1573/15-к
Провадження 1кп/631/121/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2015 року смт. Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області в складі :
Головуючого судді ОСОБА_1
При секретарі ОСОБА_2
За участі прокурора ОСОБА_3
Обвинуваченого ОСОБА_4
Захисника ОСОБА_5
Розглянув у відкритому підготовчому засіданні кримінальне провадження №0000559 від 17.06.2015 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Руська Лозова Харківської обл., громадянина України, не одруженого, раніше судимого, призваний під час мобілізації до лав Збройних Сил України Дергачівсько-Золочівським ОРВК Харківської області 29.05.2015 року відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року №15/2015, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , солдат, стрілець 2 відділення 3 стрілецького взводу 8 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

ВСТАНОВИВ:

29.05.2015 солдат ОСОБА_6 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» 14.01.2015 №15/2015, призваний у Збройні Сили України та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №134 від 29.05.2015 року, солдат ОСОБА_6 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця 2 відділення 3 стрілецького взводу 8 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», солдат ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Однак, солдат ОСОБА_6 , в порушення вищевказаних норм чинного законодавства України 15 червня 2015 року вирішив стати на злочинний шлях та самовільно залишити військову частину.

Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, 15 червня 2015 року о 19.00 год., в порушення ст.ст. 11, 16, 127, 128, 130, 216-220 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», без поважних на те причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , та до 15 червня 2015 року 23.50 год. до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Крім того, солдат ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, 16 червня 2015 року о 06.00 год., в порушення ст.ст. 11, 16, 127, 128, 130, 216-220 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», повторно, без поважних на те причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , та до 17 червня 2015 року 15.00 год. до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

У подальшому, о 15 год. 00 хв. 17.06.2015 солдат ОСОБА_6 був затриманий працівниками правоохоронного органу.

Таким чином, солдат ОСОБА_6 , 15 червня 2015 року о 19.00 год., будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», діючи умисно, без поважних причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та до 15 червня 2015 року 23.50 год. до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, чим скоїв самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України;

16 червня 2015 року о 06.00 год., діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», повторно, без поважних причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та до 17 червня 2015 року 15.00 год. до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, чим скоїв самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

У судовому засіданні до обвинувального акту сторонами була надана угода про визнання винуватості , укладена між прокурором та обвинуваченим . У вказаній угоді зазначено сторони , формування обвинувачення , його правова кваліфікація із зазначенням статей КК України , істотні для даного кримінального провадження обставини , застосування ст. 69 КК України , узгоджене покарання у вигляді арешту на гауптвахті строком на 4 місяці, та згода сторін на його призначення , наслідки укладення та затвердження угоди передбачені ст. 473 КПК України , наслідки не виконання угоди . Угода укладена 13.08.2015 року і скріплена підписами прокурора та обвинуваченого , що вони підтвердили у підготовчому судовому засіданні.

Обвинувачений у судовому засіданні в порядку затвердження угоди про визнання винуватості , свою вину у скоєнні даного кримінального правопорушення визнав повністю, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння , обставини його скоєння пояснив, виказав щире каяття у скоєнні кримінального правопорушення і виконуючи вимоги угоди про визнання винуватості підтвердив свою згоду на обрання покарання саме у вигляді арешту на гауптвахті строком 4 місяці.

Прокурор , обвинувачений , захист не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 474 КПК України суд в судовому засіданні з`ясував , що обвинувачений правильно розуміє зміст вказаних обставин. Добровільно визнає себе винним у скоєнні самовільного залишення військової частини без поважних причин .

Обвинуваченому зрозумілі його права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого, кримінального правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заяви клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів обвинувачуваному роз`яснено і є зрозумілими.

Обвинувачений розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в межах цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення складеної угоди.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Обвинувачений розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України, який згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені абз. 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, та не суперечить інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості , є можливість застосування ст. 69 КК України , з урахуванням визнання пом`якшуючими обставинами щирого каяття , сприяння розкриттю злочину , беззастережного визнання винуватості .

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_6 згідно ст. 67 КК України, у ході досудового розслідування не встановлені.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 залишити без змін до набрання чинності вироком.

Кримінальним правопорушенням збитків державі не завдано.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону та обвинуваченим ОСОБА_6 від 13.08.2015 року .

Визнати ОСОБА_6 винним у скоєнні кримінального правопорушення злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України арешт на гауптвахті строком чотири місяці.

Зарахувати у строк відбуття покарання тримання під вартою з 17.06.2015 року та з цього часу відраховувати строк відбуття покарання .

Запобіжний захід тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком чинності .

Вирок може бути оскаржений з підстав , передбачених ст.ст. 394,395 КПК України до Апеляційного суду Харківської області через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з часу його проголошення , ОСОБА_6 з часу отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , якщо її не подано . У разі подання , вирок , якщо його не скасовано . набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку надати учасникам провадження.

Суддя