ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2015 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі головуючої ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Пологи, Запорізької області, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого СП «Дніпро-кераміка», неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст.365, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 371 КК України

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Кожухів, Літинського району, Вінницької області, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого ТОВ ГДК «Мінерал» , неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Данков, Ліпецької області, Російська Федерація, громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, неодруженого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого

у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 374 КК України

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачуються в тім, що будучи оперуповноваженим карного розшуку Пологівського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України у Запорізькій області (далі Пологівського РВ УМВС), представником влади та службовою особою, вчинив за попередньою змовою з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , перевищення влади, катування, завідомо незаконне затримання, а також службове підроблення офіційних документів явки з повинною ОСОБА_11 та пояснення від імені ОСОБА_11 про скоєння зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 , що спричинило тяжкі наслідки, при наступних обставинах.

Наказом № 49 л /с по УМВС України в Запорізькій області від 13 лютого 2001 року ОСОБА_6 , призначений для проходження служби в органах внутрішніх справ на посаду оперуповноваженого карного розшуку Пологівського РВ УМВС.

Тим самим, ОСОБА_6 був представником державного органу виконавчої влади, чиї законні вимоги були обов`язковими для виконання громадянами і посадовими особами і був зобов`язаний забезпечувати безпеку громадян, припиняти та розкривати злочини, вживати з цією метою оперативно-розшукові заходи, передбачені чинним законодавством, тобто здійснював функції представника влади.

17 серпня 2003 року в період часу з 17.00 години до 17 години 30 хвилин на лузі, розташованому в 300 метрах від будинку АДРЕСА_6 , невстановленою на той момент особою, із застосуванням фізичного насильства, була зґвалтована малолітня ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Того ж дня за даним фактом прокуратурою Пологівського району порушено кримінальну справу №280328 за ознаками складу злочину, передбаченого частиною 4 статті 152 КК України (зґвалтування малолітньої), яке до свого провадження прийняв слідчий даної прокуратури ОСОБА_8 .

Для розкриття цього тяжкого злочину 17 серпня 2003 року розпорядженням начальника Пологівського РВ УМВС України в Запорізькій області №13 було створено оперативну групу з працівників Пологівського РВ УМВС України в Запорізькій області, діями яких керував перший заступник начальника - начальник кримінальної міліції ОСОБА_9 . До складу зазначеної оперативної групи входив старший оперуповноважений карного розшуку ОСОБА_10 . Крім того, активну участь у проведенні оперативно - розшукових заходів брав оперуповноважений карного розшуку ОСОБА_6

18 серпня 2003 року в ранковий час, в ході проведених заходів, спрямованих на встановлення особи, яка вчинила зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 , співробітниками кримінальної міліції у Пологівський РВ УМВС України в Запорізькій області, розташований за адресою: вулиця Жовтнева, 61, місто Пологи, був доставлений мешканець села Чапаєвка, Пологівського району, Запорізької області ОСОБА_11 , який в поясненні на ім`я начальника районного відділу внутрішніх справ заявив про свою непричетність до даного злочину, детально описавши обставини проведеного ним дня 17 серпня 2003 року. Цього ж дня ОСОБА_11 в період часу з 10.00 години до 10 години 30 хвилин у службовому кабінеті ОСОБА_9 був допитаний як свідок слідчим прокуратури ОСОБА_8 , де підтвердив свою непричетність до зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 .

Під час знаходження ОСОБА_11 18 серпня 2003 року в приміщенні райвідділу міліції, туди звернулася мешканка села Чапаєвка ОСОБА_13 , яка повідомила ОСОБА_6 і ОСОБА_9 , що вранці 18 серпня 2003 року, коли з дочкою ОСОБА_14 вона йшла на роботу, то неподалік від місця зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 побачила хлопця з велосипедом, який спочатку котив його в руках, а потім поїхав на ньому. При цьому, ОСОБА_13 пояснила, що, хоча обличчя цього хлопця не розглянула, але, можливо, зможе впізнати його по статурі і ході. Враховуючи ці обставини, ОСОБА_6 і ОСОБА_9 , в порушення вимог статей 114, 174 і 175 КПК України, якими встановлено, що слідчий по розслідуваних ним кримінальних справах має право дати органу дізнання доручення на виконання пошукових і слідчих дій і, що особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється упізнаючому разом з іншими особами цієї ж статі у кількості не менше трьох, які не мають різких відмінностей у зовнішності та одязі, а також, що у разі, якщо упізнаюча особа є свідком, то попереджається про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, саме ця слідча дія проводиться в присутності не менше двох понятих і про пред`явлення особи для впізнання складається протокол з дотриманням правил, зазначених у статті 85 КПК України, не маючи такого доручення слідчого по кримінальній справі, спільно прийняли рішення пред`явити ОСОБА_13 для впізнання ОСОБА_11 . З цією метою вони запропонували ОСОБА_13 вийти з будівлі райвідділу на вулицю і відразу ж після цього вивели туди ж ОСОБА_11 . По його фігурі і ході ОСОБА_13 впізнала в ОСОБА_11 того хлопця , якого вона бачила вранці 18 серпня 2003 року в селі Чапаєвка на стежці неподалік від місця зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 . При цьому, ОСОБА_13 про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань не попереджувалася, ОСОБА_11 для впізнання пред`являвся один і про пред`явлення його для впізнання ОСОБА_13 протокол не складався .

Потім, у зв`язку з отриманням від ОСОБА_13 зазначеної інформації, ОСОБА_9 запросив до себе в службовий кабінет слідчого прокуратури ОСОБА_8 , разом з яким став пропонувати ОСОБА_11 зізнатися у скоєнні зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 . Оскільки ОСОБА_11 продовжував наполягати на своїй непричетності до скоєння цього злочину і ніяких достовірних доказів того, що ОСОБА_11 скоїв зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 не малося, то після зазначеної бесіди він був відпущений додому.

Наступного дня - 19 серпня 2003 року вранці перший заступник начальника - начальник кримінальної міліції Пологівського РВ УМВС України в Запорізькій області ОСОБА_9 , оперуповноважений карного розшуку та старший оперуповноважений карного розшуку цього ж райвідділу відповідно ОСОБА_6 і ОСОБА_10 для створення видимості розкриття тяжкого злочину і належного виконання своїх службових обов`язків, тобто діючи з особистої заінтересованості, вступили в злочинну змову щодо спонукання ОСОБА_11 проти його волі до самооговору у вчиненні зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 шляхом застосування до нього фізичного і психічного насильства.

Реалізуючи даний спільний злочинний умисел, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у вказаний день, приблизно о 10.00 годині, на невстановленому слідством службовому автомобілі приїхали за ОСОБА_11 до місця його роботи в ТОВ «Агрохімсервіс» села Чапаєвка, Пологівського району. Там вони вимагали від ОСОБА_11 проїхати з ними на службовому автомобілі в Пологівський райвідділ міліції, на що ОСОБА_11 погодився, але, в свою чергу, попросив перед цим заїхати до нього додому за адресою: АДРЕСА_7 , щоб залишити там мопед, на якому він приїхав на роботу. Отримавши на це згоду, ОСОБА_11 на мопеді поїхав за вищевказаною адресою, а ОСОБА_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 на службовому автомобілі проїхали за ним. Прибувши до вказаного домоволодіння, ОСОБА_11 зайшов в будинок, щоб попередити своїх родичів про те, що їде в міліцію.

Коли ОСОБА_11 виходив з будинку АДРЕСА_7 , то в цей момент ОСОБА_6 , діючи спільно та узгоджено з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , з метою спонукання ОСОБА_11 проти його волі до самооговору у вчиненні вказаного зґвалтування, в період часу, приблизно між 10.00 та 11.00 годинами, явно виходячи за межі повноважень, наданих йому як працівнику міліції, в порушення вимог статті 12 Закону України «Про міліцію», якою встановлено підстави для фізичного впливу, а саме, що він застосовується лише у випадку, якщо виникла безпосередня загроза життя або здоров`я громадян, або працівника міліції, незважаючи на відсутність таких підстав, раптово наніс ОСОБА_11 удар кулаком в область грудної клітки, заподіявши йому фізичного болю, після чого той упав. Скориставшись цим, ОСОБА_9 , діючи умисно, спільно і узгоджено з ОСОБА_6 і ОСОБА_10 , явно виходячи за межі наданих йому прав і повноважень, передбачених статтею 14 Закону України «Про міліцію», в якій визначено підстави застосування міліцією спеціальних засобів, а саме, що співробітники міліції мають право застосовувати наручники для затримання і доставки в міліцію осіб, які вчинили правопорушення, а так само для конвоювання затриманих і підлягаючих арешту, взятих під варту, для припинення опору працівникові міліції та іншим особам, виконуючим службові та громадянські обов`язки з охорони громадського порядку і боротьбі зі злочинністю, незважаючи на відсутність таких підстав, незаконно застосував щодо ОСОБА_11 спецзасіб - наручники, одягнувши їх йому на зап`ястя рук, і позбавивши його, таким чином, свободи переміщення. Потім, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 помістили ОСОБА_11 в автомобіль і, приблизно о 12.00 годині, 19 серпня 2003 року доставили в Пологівський РВ УМВС України в Запорізькій області, де, діючи умисно і взаємоузгоджено, здійснюючи загальний злочинний умисел, спрямований на примушування ОСОБА_11 проти його волі до самооговору у вчиненні конкретного злочину для створення видимості розкриття зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 та належного виконання своїх службових обов`язків, продовжили утримувати його в службовому кабінеті першого заступника начальника - начальника кримінальної міліції, розташованому на першому поверсі приміщення райвідділу.

У зазначеному місці ОСОБА_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , будучи службовими особами та представниками влади, явно виходячи за межі наданих їм прав та повноважень, всупереч волі ОСОБА_11 , ображаючи його особисту гідність, під загрозою застосування фізичного насильства стали схиляти його до самооговору у вчиненні зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 , однак, ОСОБА_11 продовжував стверджувати про свою непричетність до даного злочину. Не добившись такими незаконними методами від ОСОБА_11 зізнання у вчиненні злочину, якого він не скоював, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 спільно вирішили заподіяти йому побої, застосувати інші насильницькі дії, які доставлять потерпілому сильного фізичного болю та моральні страждання, і, в такій спосіб, отримати від нього зізнання у зґвалтуванні малолітньої ОСОБА_12 , що мало виразитися у складанні ОСОБА_11 завідомо неправдивого офіційного документа - явки з повинною.

При цьому, ОСОБА_9 , ОСОБА_6 і ОСОБА_10 домовилися, що безпосередньо фізичне насильство до ОСОБА_11 у вигляді катування застосовуватиме ОСОБА_6 , а потім ОСОБА_9 і ОСОБА_10 оформлять документально здобуте злочинним шляхом визнання ОСОБА_11 в скоєнні злочину, якого той фактично не скоював, тобто спільними злочинними діями змусять ОСОБА_11 скласти і підписати завідомо неправдивий документ - явку з повинною з тим, щоб вподальшому передати її слідчому прокуратури ОСОБА_8 для залучення до матеріалів кримінальної справи.

Діючи з цією метою і за попередньою змовою з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , виконуючи свою роль у вчиненні злочину, явно виходячи за межі наданих йому законом прав і повноважень, передбачених статтею 14 Закону України «Про міліцію», у вказаний вище час, приблизно між 12.00 та 13.00 годинами 19 серпня 2003 року, знову незаконно застосував щодо ОСОБА_11 спецзасіб - наручники, пристебнувши його зап`ястям правої руки до батареї опалення в службовому кабінеті першого заступника начальника - начальника кримінальної міліції Пологівського РВ УМВС України в Запорізькій області, позбавивши його, тим самим, свободи пересування, після чого, здійснюючи спільний з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 злочинний умисел, направлений на примушення ОСОБА_11 до самооговору у вчиненні зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 , тобто у вчиненні дій, що суперечать його волі, використовуючи незаконні методи ведення дізнання, застосував до нього катування, тобто фізичне насильство шляхом нанесення безлічі ударів руками і ногами в область тулуба і кінцівок (всього, приблизно 80 ударів), заподіявши в результаті цього сильний фізичний біль, а також тілесні ушкодження у вигляді саден, синців, забоїв, що відносяться до тілесних ушкоджень, не спричинившим короткочасного розладу здоров`я, а також внутрішньосуглобний перелом медіальної кісточки лівої великогомілкової кістки, що кваліфікується як середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Застосування ОСОБА_6 катування до ОСОБА_11 тривало протягом 30-40 хвилин до тих пір, коли той, будучи не в змозі переносити сильний фізичний біль та моральні страждання, не заявив про свою згоду визнати себе винним у зґвалтуванні малолітньої ОСОБА_12 , тобто того злочину, якого він не скоював і скласти про це вимагаючий від нього завідомо неправдивий документ - явку з повинною. Про це ОСОБА_6 тут же повідомив ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які, відповідно досягнутій домовленості, не були присутні при побитті ОСОБА_11 .

Безпосередньо, після цього ОСОБА_9 і ОСОБА_10 зайшли в кабінет, де перебував ОСОБА_11 , і, діючи незаконно, узгоджено з ОСОБА_6 , проінструктували його про те, які саме неправдиві показання він повинен буде дати слідчому прокуратури при його допиті, яким чином повинен буде описати механізм заподіяння ОСОБА_12 тілесних ушкоджень.

Далі, ОСОБА_9 , діючи умисно, протиправно, продовжуючи реалізовувати спільний з ОСОБА_6 і ОСОБА_10 злочинний умисел, спрямований на примушування ОСОБА_11 проти його волі до самооговору і складанню бажаного для них завідомо неправдивого документа - явки з повинною, в цей же день, тобто 19 серпня 2003 року, приблизно в 15.00 годин, у своєму службовому кабінеті в приміщенні Пологівського РВ УМВС України в Запорізькій області, надиктував ОСОБА_11 офіційний документ - явку з повинною, в якій останній, зі слів ОСОБА_9 , вніс неправдиві відомості про те, що, нібито, саме він скоїв зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 і вказав обставини, за яких він цей злочин, нібито, скоїв. Тобто, фактично виконавцями офіційного документа - явки з повинною про вчинення зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 був не ОСОБА_11 , який даного злочину не скоював, а ОСОБА_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , внаслідок злочинних дій яких було складено цей документ, передбачений статтею 95 КПК України, що являється, відповідно до частини 3 пункту 1 статті 94 КПК України, одним із приводів до порушення кримінальної справи .

У цей час ОСОБА_10 , діючи умисно і взаємоузгоджено з ОСОБА_9 і ОСОБА_6 , виконуючи свою роль у вчиненні злочину, склав від імені ОСОБА_11 письмове пояснення про обставини, викладені в явці з повинною, в яке умисно вніс ті ж неправдиві відомості про причетність ОСОБА_11 до зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 , які були викладені в явці з повинною, тим самим, склавши від імені ОСОБА_11 завідомо неправдивий офіційний документ. Далі це пояснення ОСОБА_10 надав ОСОБА_11 для підпису та виконання в ньому запису про те, що воно складено з його слів і записано вірно, що той і зробив.

Крім того, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , діючи з метою штучного створення неправдивих доказів у кримінальній справі про зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 , під загрозою застосування знову фізичного насильства вимагали від ОСОБА_11 підтвердити слідчому прокуратури Пологівського району при допиті ті обставини вчинення злочину, які були вказані в явці з повинною і поясненні, зміст яких завідомо для них не відповідав дійсності.

Далі, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 19 серпня 2003 року, враховуючи наявність на тілі ОСОБА_11 тілесних ушкоджень в результаті застосування до нього фізичного насильства, спільно прийняли незаконне рішення про затримання ОСОБА_11 і поміщення його в слідчий кабінет ізолятора тимчасового тримання Пологівського РВ УМВС України в Запорізькій області. При цьому, вони виходили з того, що ОСОБА_9 як перший заступник начальника - начальник кримінальної міліції районного відділу внутрішніх справ мав право давати вказівки працівникам ізолятора тимчасового тримання по поміщенню в камери осіб, підозрюваних у скоєнні злочинів, а також на проведення в даному приміщенні певних оперативно-розшукових заходів.

Реалізуючи цей умисел, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , діючи незаконно, всупереч вимогам Закону України «Про попереднє ув`язнення» та не маючи передбачених законом підстав, без винесення будь-яких процесуальних документів, передбачених статтями 106, 115 КПК України, для ізоляції ОСОБА_11 до тих пір, поки у того на тілі перестануть бути видні сліди застосування фізичного насильства, явно перевищуючи надані їм законом права і повноваження, помістили його в слідчий кабінет ІТТ Пологівського РВ УМВС України в Запорізькій області, розташований на першому поверсі приміщення райвідділу, що знаходиться за адресою : вулиця Жовтнева , 61, місто Пологи. У зазначеному слідчому кабінеті, який не передбачений для тримання слідчо-заарештованих та затриманих за вчинення правопорушень, так як в ньому були відсутні ліжко, нормальна система вентиляції, туалет, ОСОБА_11 знаходився в період з 19 серпня по 07 годину 30 хвилин 03 вересня 2003 року.

Крім цього, ОСОБА_9 , в порушення вимог статті 96 КПК України, з метою приховати свою, ОСОБА_6 і ОСОБА_10 причетність до скоєння протиправних дій відносно ОСОБА_11 , не став реєструвати 19 серпня 2003 року отриману від того незаконно, шляхом застосування фізичного насильства, явку з повинною, а також ставити на ній дату.

Надалі, 02 вересня 2003 року ОСОБА_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 прийняли рішення про реалізацію неправдивих доказів у кримінальній справі про зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 , а саме: отриманої злочинним шляхом явки з повинною ОСОБА_11 про вчинення даного злочину, що містила завідомо неправдиві відомості, однак, приймаючи заходи з приховування слідів своєї злочинної діяльності, в той же день, запропонували старшому оперуповноваженому карного розшуку Пологівського РВ УМВС України в Запорізькій області ОСОБА_7 підписати цей завідомо неправдивий офіційний документ, як посадовій особі органу дізнання, яким, нібито, прийнята явка з повинною від ОСОБА_11 . Необізнаний про обставини написання ОСОБА_11 зазначеної явки з повинною, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою догодити своєму безпосередньому керівнику ОСОБА_9 і товаришам по службі ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , погодився на цю пропозицію і в приміщенні Пологівського РВ УМВС України в Запорізькій області 02 вересня 2003 року, у невстановлений слідством час, підписав написану ОСОБА_11 19 серпня 2003 року явку з повинною про вчинення зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 від імені посадової особи органу внутрішніх справ , нібито, прийняв цю явку з повинною, що завідомо для нього не відповідало дійсності, а також вказав дату прийняття від ОСОБА_11 явки з повинною - 02 вересня 2003 року, що також не відповідало дійсності.

Продовжуючи діяти далі, відповідно до розробленого плану, ОСОБА_9 вранці 03 вересня 2003 року запросив до себе в кабінет слідчого прокуратури ОСОБА_8 , якому передав завідомо неправдиві документи - явку з повинною ОСОБА_11 про вчинення зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 і його письмове пояснення про обставини скоєння цього злочину, що містили неправдиві відомості. Зазначені процесуальні документи ОСОБА_8 , який не був обізнаний про злочинні дії ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_7 , долучив до матеріалів кримінальної справи №280328 та на їх підставі цього ж дня порушив відносно ОСОБА_11 кримінальну справу за ознаками складу злочину, передбаченого частиною 4 статті 152 КК України - зґвалтування малолітньої.

03 вересня 2003 року о 07 годині 30 хвилин у слідчому кабінеті ІТТ Пологівського РВ, в якому ОСОБА_11 незаконно перебував з 19 серпня 2003 року, ОСОБА_8 затримав його в порядку статті 115 КПК України і помістив у той же ізолятор тимчасового тримання.

Далі, в період з 07 години 50 хвилин до 09.00 години ОСОБА_8 допитав ОСОБА_11 в якості підозрюваного. При цьому, ОСОБА_11 , сприймаючи реально загрози ОСОБА_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 застосувати знову до нього фізичне насильство в разі відмови оговорити себе, виконуючи їх незаконні вказівки, був змушений дати неправдиві показання про те, що він, нібито, скоїв зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 . Ці недостовірні показання про вчинення даного злочину ОСОБА_11 підтвердив 03 вересня 2003 року при відтворенні обстановки та обставин події злочину. При цьому, ОСОБА_6 і ОСОБА_10 , бажаючи контролювати поведінку ОСОБА_11 під час цієї слідчої дії і підтримувати в ньому рішучість до дачі неправдивих, вигідних їм і ОСОБА_9 показань, взяли участь у проведенні відтворення обстановки та обставин події, виступаючи в якості конвоїрів підозрюваного ОСОБА_11 . У зв`язку з цим, ОСОБА_11 , під почуттям страху за свої здоров`я і життя, не маючи реальної можливості відмовитися від своїх раніше даних показань, які не відповідають дійсності, продовжив оговорювати себе в скоєнні цього злочину, на місці вказавши ставші йому відомими від ОСОБА_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 обставини зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 .

05 вересня 2003 року ОСОБА_8 на підставі наявних матеріалів справи, включаючи явку з повинною ОСОБА_11 і його пояснення, здобуті ОСОБА_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 в порушення чинного кримінально- процесуального законодавства України та таких, що містили завідомо неправдиві дані, пред`явив ОСОБА_11 обвинувачення у згвалтуванні малолітньої ОСОБА_12 по частині 4 статті 152 КК України. Того ж дня Пологівським районним судом обвинуваченому ОСОБА_11 обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

03 листопада 2003 року прокурор Пологівського району затвердив у кримінальній справі №280328 по обвинуваченню ОСОБА_11 в скоєнні злочину, передбаченого частиною 4 статті 152 КК України обвинувальний висновок і направив його в Пологівський районний суд для розгляду по суті.

Розглянувши зазначену справу у відкритому судовому засіданні, Пологівський районний суд 18 листопада 2003 року за підробленими доказам, в тому числі і самооговору ОСОБА_11 в результаті злочинних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , визнав його винним у скоєнні зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 по частині 4 статті 152 КК України і призначив йому покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

У період 2007 року Генеральною прокуратурою України отримані дані про скоєння зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 іншою особою, у зв`язку з чим в судову колегію у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області внесено подання про перегляд вироку Пологівського районного суду від 18 листопада 2003 року стосовно ОСОБА_11 за нововиявленими обставинами.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20 лютого 2008 року вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 18 листопада 2003 року скасовано в порядку виключного провадження, запобіжний захід ОСОБА_11 тримання під вартою скасовано.

08 квітня 2008 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_11 у зґвалтуванні малолітньої ОСОБА_15 за ознаками складу злочину, передбаченого частиною 4 статті 152 КК України, закрито за відсутністю в його діях складу злочину.

У результаті вищевказаних злочинних дій ОСОБА_6 , діючого узгоджено, спільно з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , спрямованих на штучне створення доказів і завідому фальсифікацію даних про особу, що вчинила злочин, що супроводжувалися катуванням, насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого діями, незаконному затриманні його, було заподіяно істотну шкоду державним інтересам і охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, що призвело до тяжких наслідків у вигляді незаконного тримання ОСОБА_11 в ізоляторі тимчасового тримання без складання будь-яких процесуальних документів в період з 19 серпня по 07 годину 30 хвилин 03 вересня 2003 року, притягнення невинної особи - ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності та засудження за вчинення тяжкого злочину, необгрунтованому його знаходженні під вартою і в місцях позбавлення волі в період з 03 вересня 2003 року по 25 лютого 2008 року, що, в свою чергу, дало можливість особі, фактично вчинившій зґвалтування ОСОБА_12 , тривалий час уникати кримінальної відповідальності, продовжувати скоєння аналогічних злочинів і потягло підрив авторитету і престижу правоохоронних органів.

Органами досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачується в тім, що будучи оперуповноваженим карного розшуку Пологівського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ у Запорізькій області (далі Пологівського РВ УМВС), представником влади, тобто посадовою особою, скоїв службове підроблення, що спричинило тяжкі наслідки, за таких обставин:

Наказом № 82 л/с по УМВС України в Запорізькій області від 19 березня 2002 року ОСОБА_7 призначений для проходження служби в органах внутрішніх справ на посаду оперуповноваженого карного розшуку Пологівського РВ УМВС.

Тим самим, ОСОБА_7 був представником державного органу виконавчої влади, чиї законні вимоги були обов`язковими для виконання громадянами і посадовими особами, і був зобов`язаний забезпечувати безпеку громадян, припиняти та розкривати злочини, вживати з цією метою оперативно-розшукові заходи, передбачені чинним законодавством, тобто здійснював функції представника влади.

Так, 17 серпня 2003 року, в період часу з 17.00 години до 17 години 30 хвилин на лузі, розташованому в 300 метрах від будинку АДРЕСА_6 , не встановленою на той момент особою, із застосуванням фізичного насильства, була зґвалтована малолітня ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Того ж дня за даним фактом прокуратурою Пологівського району порушено кримінальну справу №280328 за ознаками складу злочину, передбаченого частиною 4 статті 152 КК України (згвалтування малолітньої), яке до свого провадження прийняв слідчий даної прокуратури ОСОБА_8 .

Для розкриття цього тяжкого злочину 17 серпня 2003 року було створено оперативну групу з працівників Пологівського РВ УМВС, діями яких керував перший заступник начальника - начальник кримінальної міліції ОСОБА_9 . До складу зазначеної оперативної групи входили оперуповноважений карного розшуку ОСОБА_6 і старший оперуповноважений карного розшуку ОСОБА_10 , які брали активну участь у проведенні оперативно-розшукових заходів.

У ході проведеної роботи з розкриття даного злочину 19 серпня 2003 року ОСОБА_9 , ОСОБА_6 і ОСОБА_10 вступили між собою в злочинну змову щодо схилення ОСОБА_11 до самооговору у вчиненні згвалтування малолітньої ОСОБА_12 шляхом застосування до нього фізичного і психічного насильства.

Реалізуючи цей спільний злочинний умисел ОСОБА_6 в той же день - 19 серпня 2003 року в службовому кабінеті першого заступника начальника - начальника кримінальної міліції Пологівського РВ УМВС України в Запорізькій області застосував до ОСОБА_11 фізичне насильство шляхом нанесення безлічі ударів руками і ногами в область тулуба і кінцівок (всього, приблизно 80 ударів), заподіявши в результаті цього сильний фізичний біль, а також тілесні ушкодження у вигляді саден, синців, забитих місць, що відносяться до тілесних ушкоджень, не спричинившим короткочасного розладу здоров`я, а також внутрішньосуглобовий перелом медіальної кісточки лівої великогомілкової кістки, що кваліфікується, як середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Застосування ОСОБА_6 катування до ОСОБА_11 тривало протягом 30-40 хвилин до тих пір, коли той, будучи не взмозі переносити сильний фізичний біль та моральні страждання, не заявив про свою згоду визнати себе винним у зґвалтуванні малолітньої ОСОБА_12 , тобто того злочину, якого він не скоював і скласти про це необхідний від нього завідомо неправдивий документ - явку з повинною. Про це ОСОБА_6 зараз же повідомив ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які, відповідно до досягнутої домовленості, не були присутні при побитті ОСОБА_11 .

Безпосередньо після цього, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 зайшли в кабінет, де перебував ОСОБА_11 і, діючи незаконно, узгоджено з ОСОБА_6 , проінструктували його про те, які саме неправдиві показання він повинен буде дати слідчому прокуратури при його допиті, яким чином повинен буде описати механізм заподіяння ОСОБА_12 тілесних ушкоджень.

Далі, ОСОБА_9 , діючи умисно, протиправно, продовжуючи реалізовувати спільний з ОСОБА_6 і ОСОБА_10 злочинний умисел, спрямований на схилення ОСОБА_11 до самооговору і складанню бажаного для них завідомо неправдивого документа - явки з повинною, в цей же день, тобто 19 серпня 2003 року, приблизно о 15.00 годині, у своєму службовому кабінеті в приміщенні Пологівського РВ УМВС України в Запорізькій області надиктував ОСОБА_11 офіційний документ - явку з повинною, в який останній, зі слів ОСОБА_9 , вніс неправдиві відомості про те, що, нібито, саме він скоїв зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 і вказав обставини, за яких він цей злочин, нібито, скоїв.

У цей час ОСОБА_10 , виконуючи свою роль у вчиненні злочину, склав від імені ОСОБА_11 письмове пояснення про обставини, викладених у явці з повинною, в яке умисно вніс ті ж неправдиві відомості про причетність ОСОБА_11 до зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 , які були викладені в явці з повинною, тим самим, склавши від імені ОСОБА_11 завідомо неправдивий офіційний документ. Далі це пояснення ОСОБА_10 надав ОСОБА_11 для підпису та виконання в ньому запису про те, що воно складено з його слів і записано вірно, що той і зробив.

Далі, ОСОБА_9 , ОСОБА_6 і ОСОБА_10 , діючи незаконно, всупереч вимогам Закону України «Про попереднє ув`язнення» та не маючи передбачених законом підстав, без винесення будь-яких процесуальних документів, передбачених статтями 106, 115 КПК України, для ізоляції ОСОБА_11 до тих пір, поки у того на тілі перестануть бути видними сліди застосування фізичного насильства, явно перевищуючи надані їм законом права і повноваження, помістили його в слідчий кабінет ізолятора тимчасового тримання Пологівського РВ УМВС України в Запорізькій області, де той перебував в період з 19 серпня по 07 годину 30 хвилин 03 вересня 2003 року.

Крім цього, ОСОБА_9 , в порушення вимог статті 96 КПК України, з метою приховати свою, ОСОБА_6 і ОСОБА_10 причетність до скоєння протиправних дій відносно ОСОБА_11 , не став реєструвати 19 серпня 2003 року отриману від того незаконно, шляхом застосування фізичного насильства, явку з повинною, а також ставити на ній дату.

Надалі, 02 вересня 2003 року ОСОБА_9 , ОСОБА_6 і ОСОБА_10 прийняли рішення про реалізацію неправдивих доказів у кримінальній справі про зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 , а саме: отриманої злочинним шляхом явки з повинною ОСОБА_11 про вчинення даного злочину, що містила завідомо неправдиві відомості, однак, приймаючи заходи з приховування слідів своєї злочинної діяльності, в той же день, запропонували старшому оперуповноваженому карного розшуку Пологівського РВ УМВС України в Запорізькій області ОСОБА_7 підписати цей завідомо неправдивий офіційний документ, як посадовій особі органу дізнання, яким, нібито, прийнята явка з повинною від ОСОБА_11 .

Не обізнаний про обставини написання ОСОБА_11 зазначеної явки з повинною, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, діючи умисно, з особистої зацікавленості, з метою догодити своєму безпосередньому керівнику ОСОБА_9 і товаришам по службі ОСОБА_6 і ОСОБА_10 , погодився на цю пропозицію і в приміщенні Пологівського РВ УМВС України в Запорізькій області 02 вересня 2003 року, у невстановлений слідством час, підписав написану ОСОБА_11 19 серпня 2003 року явку з повинною про скоєння зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 від імені посадової особи органу внутрішніх справ, нібито, прийняв цю явку з повинною, що завідомо для нього не відповідало дійсності, а також вказав дату прийняття від ОСОБА_11 явки з повинною - 02 вересня 2003 року, що також не відповідало дійсності.

У результаті вищевказаних злочинних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , спрямованих на штучне створення доказів і явну фальсифікацію даних про особу, що вчинила злочин, заподіяно істотну шкоду державним інтересам і охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, що призвело до тяжких наслідків у вигляді притягнення невинної особи - ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності та засудження за вчинення тяжкого злочину, безпідставному його знаходженні під вартою і в місцях позбавлення волі в період з 03 вересня 2003 року по 25 лютого 2008 року, що, в свою чергу, дало можливість особі, фактично вчинившій зґвалтування ОСОБА_12 , тривалий час уникати кримінальної відповідальності, продовжувати скоєння аналогічних злочинів і спричинило підрив авторитету і престижу правоохоронних органів.

Органами досудового слідства ОСОБА_8 обвинувачується в тім, що будучи слідчим прокуратури Пологівського району Запорізької області та будучи посадовою особою, скоїв зловживання владою, службове підроблення та порушення права на захист при наступних обставинах.

14 жовтня 1991 року наказом №143-1 прокурора Запорізької області ОСОБА_8 призначений на посаду слідчого прокуратури Пологівського району Запорізької області.

ОСОБА_8 , як постійно здійснюючий функції представника влади, був, згідно положень частини 1 Приміток до статті 364 Кримінального кодексу України, посадовою особою.

Проте, свої службові повноваження, як слідчого прокуратури, ОСОБА_8 використовував у злочинних цілях.

17 серпня 2003 року в період часу з 17.00 год. до 17.30 год. на лузі, розташованому в 300 метрах від будинку АДРЕСА_6 невстановленою на той момент особою із застосуванням фізичного насильства була зґвалтована малолітня ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За даним фактом прокуратурою Пологівського району Запорізької області 17 серпня 2003 року було порушено кримінальну справу № 280328 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України (зґвалтування малолітньої), яке до свого провадження прийняв слідчий прокуратури Пологівського району Запорізької області ОСОБА_8

18 серпня 2003 року в ході проведених заходів, спрямованих на встановлення особи, причетної до скоєння зґвалтування ОСОБА_12 , співробітниками кримінальної міліції у Пологівський РВ УМВС України в Запорізькій області, розташований за адресою: вулиця Жовтнева, 61, м. Пологи, серед інших був доставлений мешканець села Чапаєвка ОСОБА_11 , який в поясненні на ім`я начальника районного відділу внутрішніх справ заявив про свою непричетність до скоєння даного злочину, детально описавши обставини проведеного ним дня 17 серпня 2003 року. Цього ж дня в період часу з 10.00 години до 10 години 30 хвилин в службовому кабінеті першого заступника начальника - начальника кримінальної міліції Пологівського РВ ОСОБА_9 . ОСОБА_11 був допитаний як свідок слідчим прокуратури ОСОБА_8 . При цьому допиті ОСОБА_11 підтвердив свою непричетність до скоєння зґвалтування ОСОБА_12 .

Разом з тим, у період перебування ОСОБА_11 в приміщенні райвідділу міліції, туди звернулася мешканка села Чапаєвка ОСОБА_13 , яка повідомила ОСОБА_9 і ОСОБА_6 , що, коли з дочкою ОСОБА_14 вранці 18 серпня 2003 року йшла на роботу, то неподалік від місця вчинення згвалтування ОСОБА_12 побачила хлопця, який спочатку котив велосипед, а потім поїхав на ньому вгору. При цьому, ОСОБА_13 пояснила, що, хоча здалеку обличчя його не розгледіла, але, можливо, зможе впізнати його по фігурі і ході. У зв`язку з цим, ОСОБА_6 і ОСОБА_9 вивели ОСОБА_13 з приміщення райвідділу на вулицю, відразу ж після чого вивели туди ж ОСОБА_11 . По його фігурі і ході ОСОБА_13 упізнала ОСОБА_11 , як хлопця, якого вона бачила вранці 18 серпня 2003 року в селі Чапаєвка на стежці, неподалік від місця зґвалтування ОСОБА_12 ..

Потім, у зв`язку з отриманою від ОСОБА_13 інформацією, ОСОБА_9 запросив до себе в службовий кабінет слідчого прокуратури ОСОБА_8 , разом з яким став пропонувати ОСОБА_11 зізнатися у скоєнні зґвалтування малолітньої. Однак, оскільки ОСОБА_11 продовжував заперечувати свою причетність до скоєння цього злочину, то після бесіди з ОСОБА_9 і ОСОБА_8 він був відпущений додому.

Наступного дня, тобто 19 серпня 2003 року у першого заступника начальника - начальника кримінальної міліції Пологівського районного відділу внутрішніх справ ОСОБА_9 , оперуповноважених відділу карного розшуку цього ж райвідділу ОСОБА_6 і ОСОБА_10 , для створення видимості розкриття тяжкого злочину і належного виконання своїх службових обов`язків, виник умисел на схилення ОСОБА_11 до самооговору у вчиненні зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 шляхом застосування до нього фізичного та психічного насильства.

Реалізуючи цей злочинний умисел, ОСОБА_9 , ОСОБА_6 і ОСОБА_10 , приблизно о 10.00 годині, 19 серпня 2003 року затримали ОСОБА_11 і доставили його в приміщення райвідділу міліції, де незаконно утримували його. Крім того, ОСОБА_6 , діючи спільно та узгоджено з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , в той же день і в тому ж місці застосував до ОСОБА_11 фізичне насильство у вигляді нанесення ударів руками і ногами по різних частинах тіла.

В результаті застосування ОСОБА_9 , ОСОБА_6 і ОСОБА_10 до ОСОБА_11 психічного і фізичного насильства, той погодився зізнатися у скоєнні зґвалтування ОСОБА_12 , тобто в тому злочині, якого фактично не вчиняв і під диктовку ОСОБА_9 написав явку з повинною, а ОСОБА_10 склав від імені ОСОБА_11 пояснення з викладенням обставин, нібито, вчиненого останнім злочину. Також, ОСОБА_9 , ОСОБА_6 і ОСОБА_10 проінструктували ОСОБА_11 про те, які саме неправдиві свідчення він повинен буде дати слідчому прокуратури при допиті, в тому числі, яким чином повинен буде описати механізм заподіяння ОСОБА_12 тілесних ушкоджень.

Продовжуючи перевищувати свої службові повноваження, ОСОБА_16 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , всупереч вимогам Закону України «Про попереднє ув`язнення» та, не маючи передбачених законом підстав, без винесення будь-яких процесуальних документів, помістили ОСОБА_11 в слідчий кабінет ІТТ Пологівського РВ УМВС України в Запорізькій області, розташований на першому поверсі Пологівського РВ УМВС України в Запорізькій області. У зазначеному слідчому кабінеті, непередбаченому для утримання слідчо-заарештованих та затриманих за вчинення злочинів, ОСОБА_11 перебував у період з 19 серпня по 03 вересня 2003 року.

В один із днів у період з 26 серпня по 01 вересня 2003 року в денний час, ОСОБА_8 , продовжуючи розслідування кримінальної справи про зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 , у своєму службовому кабінеті в приміщенні прокуратури Пологівського району Запорізької області за адресою: вул. Горького, 28, м. Пологи,Запорізька область, пред`явив потерпілій ОСОБА_12 в присутності її матері ОСОБА_17 для впізнання фототаблицю з відображеними на ній фотокартками чотирьох передбачуваних злочинців, в числі яких була і фотокатрка ОСОБА_11 . Ознайомившись з пред`явленою їй фототаблицею, малолітня потерпіла ОСОБА_12 не впізнала ОСОБА_11 , як чоловіка, що скоїв у відношенні неї злочин. Однак, ОСОБА_8 , зловживаючи своїм службовим становищем, умисно, з хибно зрозумілих інтересів служби та всупереч їм, в порушення вимог ст. 22 КПК України, яка зобов`язує слідчого виявити як обвинувачуючі, так і виправдовуючі обвинуваченого обставини, не взяв до уваги свідчення потерпілої ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_11 не скоював стосовно неї злочину, не склав у присутності понятих відповідний протокол впізнання і не долучив його до матеріалів кримінальної справи.

Вранці 03 вересня 2003 року ОСОБА_9 запросив до себе в робочий кабінет слідчого прокуратури Пологівського району Запорізької області ОСОБА_8 , якому передав явку з повинною ОСОБА_11 і його письмове пояснення, які містили неправдиві відомості про вчинення ним зґвалтування ОСОБА_12 . Зазначені процесуальні документи ОСОБА_8 , який не був обізнаний про злочинні дії ОСОБА_9 , ОСОБА_6 і ОСОБА_10 , схиливших ОСОБА_11 до самооговору, прийняв і долучив до матеріалів кримінальної справи. Разом з тим, маючи об`єктивну можливість діяти так, як того вимагають інтереси служби, ОСОБА_8 не вжив заходів з перевірки зазначених у явці з повинною і поясненні ОСОБА_11 обставин вчинення злочину, які суперечили зібраними матеріалам кримінальної справи, в тому числі, і його попереднім показанням, а відразу порушив відносно ОСОБА_11 кримінальну справу за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України - зґвалтування малолітньої.

Потім, о 07 годині 30 хвилин, у слідчому кабінеті ІТТ Пологівського РВ, в якому ОСОБА_11 перебував з 19 серпня 2003 року, ОСОБА_8 , не будучи обізнаний про це, затримав його в порядку ст. 115 КПК України, помістив у той же ІТТ Пологівського РВ і без присутності понятих провів його особистий огляд. Після цього, в період з 07 години 50 хвилин до 09.00 години в приміщенні ІТТ Пологівського РВ ОСОБА_8 , за наявності письмової заяви ОСОБА_11 про його бажання мати захисника ОСОБА_18 , в порушення вимог ст.43-1 КПК України, згідно з якою слідчий зобов`язаний надати підозрюваному побачення з захисником до першого допиту, грубо порушуючи права ОСОБА_11 на захист і зловживаючи своїм службовим становищем, допитав його як підозрюваного, без присутності захисника. У ході допиту ОСОБА_11 , достовірно знаючи про те, що ОСОБА_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 є співробітниками міліції, сприймаючи загрози з їхнього боку, у разі відмови оговорити себе, як реальні, виконуючи їх незаконні вказівки, був змушений оговорити себе, давши слідчому прокуратури Пологівського району Запорізької області ОСОБА_8 неправдиві показання про те, що він, нібито, скоїв зґвалтування ОСОБА_12 , а також про те, що на наступний ранок після зґвалтування, бажаючи упевнитися, чи жива потерпіла, був на місці злочину.

При цьому, ОСОБА_8 , усвідомлював, що допит підозрюваного ОСОБА_11 без участі адвоката може негативно вплинути на розгляд кримінальної справи в суді по суті, свідчити про порушення права обвинуваченого на захист і явитися однією з підстав для повернення кримінальної справи на додаткове розслідування. Це, у свою чергу, могло б негативно позначитися на діловій характеристиці і службовому зростанні ОСОБА_8 . Бажаючи уникнути зазначених негативних наслідків для себе, ОСОБА_8 05 вересня 2003 року в період часу до 09 години 52 хвилин, у службовому кабінеті ОСОБА_9 , що знаходиться в приміщенні Пологівського РВ за адресою: АДРЕСА_8 , діючи з особистої зацікавленості, умисно, явно зловживаючи своїм службовим становищем, ознайомив адвоката ОСОБА_18 , фактично не бравшого участі в допиті ОСОБА_11 , з протоколом допиту останнього, переконав його підписати цей протокол, тим самим, створивши видимість дачі ОСОБА_11 зізнавальних показань у присутності захисника. Разом з тим, навіть такі показання ОСОБА_11 суперечили показанням потерпілої ОСОБА_12 в частині опису останньою нападником, розмови між потерпілою та нападником, а також у частині механізму заподіяння їй тілесних ушкоджень.

Крім того, 03 вересня 2003 року в період часу з 09 години 52 хвилини до 12 години 45 хвилин ОСОБА_8 провів відтворення обстановки та обставин події злочину з участю ОСОБА_11 . При цьому ОСОБА_6 і ОСОБА_10 , бажаючи контролювати поведінку ОСОБА_11 під час цієї слідчої дії і підтримувати в ньому рішучість до дачі неправдивих, вигідних їм і ОСОБА_9 показань, взяли участь у проведенні цієї слідчої дії в якості конвоїрів ОСОБА_11 . У зв`язку з цим, ОСОБА_11 , під страхом за своє життя, не маючи реальної можливості відмовитися від своїх попередніх показань, продовжив оговорювати себе у вчиненні цього злочину, на місці вказавши ставші йому відомими від ОСОБА_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 обставини зґвалтування ОСОБА_12 .

У ході даної слідчої дії, в порушення вимог ст. 194 КПК України, брав участь лише один понятий, а дані другого понятого були внесені ОСОБА_8 до протоколу пізніше, лише по приїзду в Пологівський РВ.

Перед закінченням відтворення обстановки та обставин події ОСОБА_8 , в порушення вимог ст. 85-2 КПК України, яка передбачає обов`язкову демонстрацію відеоплівки всім учасникам слідчої дії, такої демонстрації фактично не провів, хоча склав про це відповідний протокол, який надав на підпис учасникам відтворення, що вони і виконали.

Тоді ж, у тому ж приміщенні, в період часу з 14.00 до 14.30 години ОСОБА_8 , порушуючи вимоги ст. 181 КПК України, яка зобов`язує слідчого проводити виїмку в присутності двох понятих, провів виїмку одягу підозрюваного ОСОБА_11 без присутності таких.

05 вересня 2003 року в період з 9.00 до 9 години 30 хвилин ОСОБА_8 в своєму службовому кабінеті в приміщенні прокуратури Пологівського району Запорізької області за адресою: вул. Горького, 28, м. Пологи, Запорізька область, провів допит свідка ОСОБА_19 , який повідомив, що 17 серпня 2003 року, в день скоєння зґвалтування ОСОБА_12 , він і ОСОБА_11 до 18.00 годин перебували вдома по АДРЕСА_7 , де займалися ремонтом мопеда, а в перервах розпивали спиртні напої. Приблизно в 18.00-19.00 годин ОСОБА_11 пішов за спиртним і був відсутній не більше 10-15 хвилин.

Таким чином, показання свідка ОСОБА_19 прямо вказували на непричетність ОСОБА_11 до зґвалтування ОСОБА_12 , оскільки цей злочин було скоєно у період з 17.00 до 17.30 години 17 серпня 2003 року, а ОСОБА_11 в цей час перебував разом з ОСОБА_19 і фізично не міг скоїти цього злочину. Однак, діючи з хибно зрозумілих інтересів служби, безпідставно дійшовши висновку про причетність ОСОБА_11 до зґвалтування ОСОБА_12 , ОСОБА_8 вирішив внести до протоколу допиту свідка ОСОБА_19 завідомо неправдиві відомості. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , зловживаючи своїм службовим становищем слідчого прокуратури, діючи незаконно, умисно і самостійно, без участі ОСОБА_9 , ОСОБА_6 і ОСОБА_10 , не знаючи про їх раніше скоєні злочинні дії, у своєму службовому кабінеті вніс до протоколу допиту свідка ОСОБА_19 завідомо неправдиві відомості про те, що 17 серпня 2003 року в день зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 . ОСОБА_11 був відсутнім протягом 30-40 хвилин.

Крім цього, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, зловживаючи своїм службовим становищем, ОСОБА_8 за своєю особистою ініціативою і з хибно зрозумілих інтересів служби, не будучи обізнаним про фактичну дату затримання ОСОБА_11 , 19 серпня 2003 року вніс до того ж офіційного документа - протокол допиту свідка ОСОБА_19 , завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_11 був затриманий співробітниками міліції 03 вересня 2003 року. Після цього, ОСОБА_8 шляхом обману, використовуючи свої службові повноваження слідчого, всупереч інтересам служби, переконав ОСОБА_19 підписати протокол допиту, що він і виконав, не знайомлячись з текстом самого документа. Протокол допиту свідка ОСОБА_19 ОСОБА_8 долучив до матеріалів кримінальної справи №280328.

05 вересня 2003 року слідчий ОСОБА_8 , на підставі сфальсифікованих доказів, у тому числі і ним особисто, виніс постанову про пред`явлення ОСОБА_11 обвинувачення у зґвалтуванні малолітньої ОСОБА_12 , тобто вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України. У той же день, в невстановлений слідством період часу, ОСОБА_8 , перебуваючи в своєму службовому кабінеті в прокуратурі Пологівського району Запорізької області, в порушення вимог ст. 22 КПК України, практично не допитуючи ОСОБА_11 , самостійно від його імені вніс до бланку протоколу допиту, ставші йому відомими попередні показання ОСОБА_11 , які той дав у ході допиту в якості підозрюваного від 03 вересня 2003 року, а потім цей протокол допиту від 05 вересня 2003 року ОСОБА_8 в приміщенні ІТТ Пологівського РВ надав для підпису ОСОБА_11 , що той і виконав.

У той же день, тобто 05 вересня 2003 року, ОСОБА_8 виніс подання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 , на підставі якого за погодженням з прокурором району ОСОБА_20 , який також не був обізнаний про злочинні дії ОСОБА_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , суддя Пологівського місцевого суду Запорізької області ОСОБА_21 виніс постанову про обрання ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

08 вересня 2003 року ОСОБА_8 в своєму службовому кабінеті в приміщенні прокуратури Пологівського району Запорізької області за адресою: вул. Горького, 28, м. Пологи, Запорізька область в період часу з 08.00 до 08 години 30 хвилин, провів допит свідка ОСОБА_22 , яка повідомила, що 18 серпня 2003 року, тобто наступного дня після вчинення зґвалтування ОСОБА_12 , приблизно о 06 годині 30 хвилин, проходячи разом зі своєю матір`ю ОСОБА_13 в районі вул. Фрунзе, села Чапаєвка, вона бачила, як неподалік від кущів, де була зґвалтована потерпіла, проїжджав ОСОБА_23 . Однак, ОСОБА_8 раніше допитавший в якості підозрюваного та обвинуваченого ОСОБА_11 , який під фізичним і психічним насильством з боку ОСОБА_9 , ОСОБА_6 і ОСОБА_10 , оговорив себе і заявив, що вранці 18 серпня 2003 року він, нібито, перебував у кущах, прийшовши на місце скоєння згвалтування ОСОБА_12 , продовжуючи зловживати своїм службовим становищем, умисно, з хибно зрозумілих інтересів служби та всупереч їм, з метою усунення суперечностей у показаннях ОСОБА_11 і ОСОБА_22 , які в подальшому могли послужити підставою для повернення судом цієї кримінальної справи для додаткового розслідування, в порушення вимог ст. 22 КПК України, вніс в офіційний документ - протокол допиту свідка ОСОБА_22 завідомо неправдиві відомості про те, що вранці 17 серпня 2003 року вона бачила ОСОБА_11 саме виходячим із кущів, де було скоєно зґвалтування ОСОБА_12 . Після цього, ОСОБА_8 шляхом обману переконав ОСОБА_22 підписати протокол допиту, що вона виконала, не ознайомившись з текстом самого документа. Протокол допиту свідка ОСОБА_22 слідчий ОСОБА_8 долучив до матеріалів кримінальної справи №280328.

У той же день, тобто 08 вересня 2003 року, ОСОБА_8 в своєму службовому кабінеті в приміщенні прокуратури Пологівського району Запорізької області за вищевказаною адресою в період часу з 08 години 30 хвилин до 09 годин 00 хвилин проводив допит свідка ОСОБА_13 . У ході допиту ОСОБА_8 , раніше допитавши в якості свідка її дочку - ОСОБА_22 і внісши до протоколу її допиту завідомо неправдиві відомості, продовжуючи зловживати своїм службовим становищем, умисно, з хибно зрозумілих інтересів служби та всупереч їм, в порушення вимог ст. 22 КПК України, фактично не допитуючи ОСОБА_13 і не з`ясовуючи у неї питання про те, чи бачила вона ОСОБА_11 вранці 18 серпня 2003 року виходячим з кущів у місці вчинення зґвалтування, самостійно вніс до протоколу її допиту завідомо неправдиві відомості про те, що вранці 18 серпня 2003 року вона бачила ОСОБА_11 саме виходячим з кущів, де було скоєно зґвалтування ОСОБА_12 . Після цього, ОСОБА_8 шляхом обману переконав ОСОБА_13 підписати протокол допиту, що вона і виконала, не ознайомлюючись з текстом самого документа, а сам протокол долучив до матеріалів кримінальної справи №280328.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 , хибно розуміючи інтереси служби та зловживаючи своїм службовим становищем, не будучи обізнаним про злочинну роль ОСОБА_9 , ОСОБА_6 і ОСОБА_10 у схиленні ОСОБА_11 до самообмовлення, 03 листопада 2003 року в ранковий час, знаходячись в своєму службовому кабінеті в прокуратурі Пологівського району Запорізької області, в порушення вимог ст. 22 КПК України, практично не допитуючи ОСОБА_11 , самостійно від його імені вніс до бланку протоколу допиту обвинуваченого його раніше зізнавальні показання, в яких ОСОБА_11 оговорював себе, боячись за своє здоров`я і життя. Потім, в період часу з 08 годині 40 хвилин до 08 годині 50 хвилин, знаходячись в приміщенні ІТТ Пологівського РВ, ОСОБА_8 пред`явив ОСОБА_11 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України в остаточній редакції. Після цього, практично не допитуючи ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , зловживаючи своїм становищем слідчого, дав підписати ОСОБА_11 раніше складений без його участі і від його імені протокол допиту обвинуваченого від 03 вересня 2003 року, що той і виконав.

Надалі, слідчий ОСОБА_8 03 листопада 2003 року склав по кримінальній справі №280328 за обвинуваченням ОСОБА_11 обвинувальний висновок і передав його для затвердження прокурору.

При складанні 03 листопада 2003 року в приміщенні прокуратури Пологівського району Запорізької області обвинувального висновку слідчий ОСОБА_8 , не будучи обізнаним про злочинні дії ОСОБА_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , діючи в цій частині самостійно від них, в якості доказів, що підтверджують вину ОСОБА_11 , вказав протокол явки з повинною ОСОБА_11 , протоколи допитів останнього в якості підозрюваного від 03 вересня, обвинуваченого від 5 вересня та 03 листопада, а також протокол відтворення обстановки та обставин події злочину вiд 02 вересня 2003 року, при яких він давав неправдиві показання, вигідні перерахованим співробітникам міліції і, крім того, протокол допиту свідка ОСОБА_13 , в який він також особисто вніс завідомо неправдиві відомості.

При складанні 03 листопада 2003 в приміщенні прокуратури Пологівського району Запорізької області опису матеріалів кримінальної справи слідчий ОСОБА_8 , продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на фальсифікацію матеріалів кримінальної справи щодо ОСОБА_11 , діючи в цій частині самостійно і відособлено від ОСОБА_9 , ОСОБА_6 і ОСОБА_10 , умисно, в порушення вимог ст. 22 КПК України, вніс до неї протокол допиту свідка ОСОБА_19 від 03 вересня 2003 року, а також протоколи допитів свідків ОСОБА_22 і ОСОБА_13 від 08 вересня 2003 року, які містили внесені ним раніше завідомо неправдиві відомості.

03 листопада 2003 року обвинувальний висновок у вказаній кримінальній справі було затверджено прокурором Пологівського району ОСОБА_24 , який не був обізнаний ні про злочинні дії ОСОБА_8 , ні про злочинні дії ОСОБА_9 , ОСОБА_6 і ОСОБА_10 . Після цього, кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_11 в скоєнні згвалтування малолітньої ОСОБА_12 була направлена до суду для розгляду по суті.

18 листопада 2003 року ОСОБА_11 вироком Пологівського районного суду Запорізької області був визнаний винним у скоєнні зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 і засуджений до покарання у виді 10 років позбавлення волі.

08 квітня 2008 року кримінальну справу стосовно ОСОБА_11 про зґвалтування малолітньої ОСОБА_15 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України закрито за відсутністю в його діях складу злочину.

Злочинні дії ОСОБА_8 , як працівника правоохоронного органу, який, з хибно зрозумілих інтересів служби та всупереч їм, зловживаючи своїм службовим становищем, порушуючи права на захист ОСОБА_11 , з метою штучного створення доказів його винуватості вніс в офіційні документи - протоколи допитів свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_22 і ОСОБА_13 завідомо неправдиві відомості, спричинили незаконне притягнення ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину і знаходження його під вартою в місцях позбавлення волі більше чотирьох з половиною років, чим завдано істотної шкоди державним інтересам і охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих фізичних громадян, що спричинило тяжкі наслідки. Крім того, ці дії ОСОБА_8 дали можливість залишатися на волі особі, яка вчинила зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 , продовжити свою злочинну діяльність.

Крім того, ОСОБА_8 працюючи на посаді слідчого прокуратури Пологівського району, Запорізької області, будучи посадовою особою, при розслідуванні кримінальної справи зловживав своїм службовим становищем.

Так, 30 квітня 2004 року в період часу з 15.30 до 16.00 години, на пустирі біля нежилого будинку АДРЕСА_9 , невстановленою на той період часу особою було скоєно напад на малолітню ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дії відносно якої на той час були кваліфіковані, як зґвалтування малолітньої.

За даним фактом прокуратурою Пологівського району Запорізької області 30 квітня 2004 року порушено кримінальну справу №100428пр за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, яку в цей же день до свого провадження прийняв слідчий прокуратури Пологівського району Запорізької області ОСОБА_8 .

Оперативно-розшукові заходи щодо розкриття цього злочину проводили співробітники Пологівського РВ УМВС України в Запорізькій області.

30 квітня 2004 року в ході проведених заходів, спрямованих на встановлення особи, причетної до зґвалтування ОСОБА_25 , оперативними співробітниками кримінальної міліції у Пологівський РВ УМВС України в Запорізькій області, розташований за адресою: вулиця Жовтнева, 61, м. Пологи, був доставлений мешканець села Балочки, Пологівського району, Запорізької області ОСОБА_26 .

Того ж дня у вечірній час ОСОБА_8 в приміщенні Пологівського РВ УМВС України в Запорізькій області при спілкуванні з ОСОБА_26 дійшов висновку про те, що той має явні ознаки відхилення психіки, що виражалися в утрудненому контакті, низькому запасі знань, недорікуватості, відсутності інтелекту.

При цьому, ОСОБА_8 явно усвідомлював, що наявність у нього у провадженні чергового (четвертого за рахунком) нерозкритого злочину щодо малолітніх і неповнолітніх на статевому ґрунті може призвести до настання для нього негативних наслідків у вигляді заслуховувань його роботи при керівництві прокуратури району та області, можливого, у зв`язку з цим, притягнення його до дисциплінарної відповідальності, депреміювання, погіршення ділової репутації слідчого.

У зв`язку з цим, хибно розуміючи інтереси служби, ОСОБА_8 прийняв злочинне рішення скористатися недоумством ОСОБА_26 і виготовити від його імені процесуальні документи, що обвинувачують останнього в скоєнні зґвалтування ОСОБА_25 .

З цією метою ОСОБА_8 , не допитуючи ОСОБА_26 відносно обставин вчиненого у відношенні ОСОБА_25 злочину, виніс 30 квітня 2004 року постанову про призначення судово-медичної експертизи на предмет наявності на його тілі тілесних ушкоджень, а також направив запит до Пологівської районної лікарні, чи перебуває ОСОБА_26 на обліку у лікаря-психіатра.

Зловживаючи своїм службовим становищем, ОСОБА_8 01 травня 2004 року о 19.00 годин, знаходячись в приміщенні Пологівського РВ УМВС України, розташованому по вул. Жовтневій, 61 в м. Пологи, діючи умисно, не допитуючи ОСОБА_26 , склав від його імені на друкарській машинці «Optima SM 40» завідомо неправдивий документ, а саме: протокол його допиту в якості свідка. У зазначений офіційний документ ОСОБА_8 вніс не відповідаючі дійсності неправдиві відомості про те, що ОСОБА_26 30 квітня 2004 року, проїжджаючи по селу Чапаєвка на велосипеді, у відповідь на образу раніше незнайомої йому дівчинки ( ОСОБА_25 ), напав на неї, повалив на землю, двома руками стиснув їй органи шиї, від чого та втратила свідомість. Після цього, він переніс потерпілу в розташовані поруч кущі, де оголив її статеві органи і зґвалтував. Даний протокол допиту на вимогу ОСОБА_8 ОСОБА_26 , в силу свого недоумства, підписав, явно не розуміючи настання у зв`язку з цим для нього негативних наслідків у вигляді можливого притягнення до кримінальної відповідальності, а ОСОБА_8 долучив його до матеріалів кримінальної справи №100428пр.

Далі, ОСОБА_8 , зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно всупереч інтересам служби, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на штучне створення доказів вини ОСОБА_26 у скоєнні злочину щодо ОСОБА_25 , 02 травня 2004 року о 21 годині 57 хвилин, знаходячись у своєму службовому кабінеті прокуратури Пологівського району, розташованому за адресою: вул. Горького, 28, м. Пологи, Запорізька область, за допомогою комп`ютера «Maxtor» моделі 2F030J0, серійний номер F11S355E виготовив від імені ОСОБА_26 офіційний документ - явку з повинною, в яку також вніс завідомо неправдиві відомості про те, що саме ОСОБА_26 скоїв зґвалтування малолітньої ОСОБА_25 і вказав обставини, при яких він цей злочин, нібито, скоїв. Надалі, за вказівкою ОСОБА_8 у невстановлений слідством час та у невстановленому місці ОСОБА_26 підписав дану явку з повинною, а ОСОБА_8 долучив її до матеріалів кримінальної справи №100428пр, як ще один доказ вини ОСОБА_26 .

Крім того, діючи всупереч вимогам кримінально-процесуального закону, ОСОБА_8 не вжив заходів по перевірці первинних показань потерпілої ОСОБА_25 від 01 травня 2004 року щодо прикмет злочинця, які повністю відрізнялися від прикмет ОСОБА_26 , не встановив точного часу вчинення злочину, що дало йому можливість продовжувати фальсифікацію матеріалів кримінальної справи в частині можливого знаходження ОСОБА_26 в момент зґвалтування ОСОБА_25 в селі Чапаєвка Пологівського району.

05 травня 2004 року ОСОБА_8 , продовжуючи розслідувати вказану кримінальну справу, в період з 12.10 до 12.50 години у своєму службовому кабінеті прокуратури Пологівського району допитав у якості потерпілої малолітню ОСОБА_25 . У ході допиту ОСОБА_8 пред`явив ОСОБА_25 для впізнання фотокартку ОСОБА_26 , якого потерпіла не впізнала, заявивши, що злочин щодо неї скоїв інший чоловік. Даний протокол допиту ОСОБА_25 та її мати ОСОБА_27 , як законний представник потерпілої, підписали.

Однак, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на штучне створення доказів вини ОСОБА_26 у вчиненні злочину, з метою не допустити суперечностей у показаннях ОСОБА_25 і ОСОБА_26 , які надалі могли послужити підставою для повернення судом кримінальної справи для додаткового розслідування, діючи умисно, в порушення вимог ст. 22 КПК України, за своєю особистою ініціативою, з хибно зрозумілих інтересів служби і всупереч їм, вилучив з матеріалів кримінальної справи №100428пр протокол допиту ОСОБА_25 від 05 травня 2004 року, згідно з яким ОСОБА_26 не здійснював відносно неї злочину, який умисно знищив у невстановлений слідством час та у невстановленому місці.

Продовжуючи зловживати своїм службовим становищем слідчого прокуратури, діючи умисно і самостійно, ОСОБА_8 08 травня 2004 року в період з 11.00 до 12.00 години у своєму службовому кабінеті в приміщенні прокуратури Пологівського району провів додатковий допит потерпілої ОСОБА_25 , яка знову категорично заявила про непричетність ОСОБА_26 до скоєння відносно неї злочину. Однак, ОСОБА_8 , з метою усунення суперечностей у показаннях ОСОБА_25 і раніше сфальсифікованих ним показань ОСОБА_26 , в порушення вимог ст. 22 КПК України, шляхом настійних бесід і обману, переконав малолітню потерпілу ОСОБА_25 і її законного представника у тому, що саме ОСОБА_26 скоїв зґвалтування, про що вже дав обвинувачуючі його визнавальні показання.

При цьому, ОСОБА_8 , не дивлячись на наполегливі твердження ОСОБА_25 про непричетність ОСОБА_26 до злочину, вніс до офіційного документу - протокол її додаткового допиту від 08 травня 2004 року завідомо неправдиві відомості про те, що, можливо, ОСОБА_26 був тим чоловіком, який вчинив стосовно неї злочин. Після цього, ОСОБА_8 шляхом переконання наполіг на підписанні ОСОБА_25 і її законного представника ОСОБА_27 цього протоколу допиту, що вони і зробили.

Сфальсифікувавши, таким чином, протокол додаткового допиту потерпілої ОСОБА_25 , ОСОБА_8 долучив його до матеріалів кримінальної справи №100428пр, як ще один із доказів вини ОСОБА_26 в скоєнні злочину, якого той не скоював.

Крім того, ОСОБА_8 , продовжуючи зловживати своїм становищем слідчого, 13 травня 2004 року в період часу з 15 години 11 хвилин до 16 годин 10 хвилин, в порушення вимог ст.ст. 194, 168 КПК України, провів відтворення обстановки та обставин події злочину за участю малолітньої потерпілої ОСОБА_25 без залучення понятих та її законного представника. Пізніше, у невстановлений слідством час, ОСОБА_8 вніс до даного протоколу завідомо неправдиві відомості про участь у відтворенні обстановки та обставин події мешканців села Чапаєвка: ОСОБА_28 і ОСОБА_29 , що проживали неподалік від місця вчиненого злочину, а також матері потерпілої - ОСОБА_27

29 травня 2004 року в прокуратуру Пологівського району надійшов висновок судово-медичної експертизи №189 про відсутність у потерпілої ОСОБА_25 тілесних ушкоджень, характерних для зґвалтування.

При цьому, ОСОБА_8 , розуміючи, що раніше виготовлені ним від імені ОСОБА_26 завідомо неправдиві явка з повинною і протокол допиту від 01 травня 2004 року суперечать висновкам експертизи та не узгоджуються з обставинами справи, продовжуючи зловживати своїм службовим становищем шляхом фальсифікації доказів вини ОСОБА_26 , діючи умисно з хибно зрозумілих інтересів служби, 30 травня 2004 року в 18 годин 32 хвилини, перебуваючи в своєму службовому кабінеті прокуратури Пологівського району, склав завідомо неправдивий документ - протокол допиту свідка ОСОБА_26 , який датував 01 травня 2004 року. У цьому протоколі ОСОБА_8 вказав, що ОСОБА_26 30 квітня 2004 року, перебуваючи в селі Чапаєвка, напав на малолітню ОСОБА_25 , повалив її на землю, здавив їй шию, після чого переніс в кущі, де зняв з неї одяг і вводив їй пальці рук в статеві органи. Даний протокол допиту з внесеними до нього невідповідними дійсності даними, за наполяганням ОСОБА_8 ОСОБА_26 , не розуміючий в силу свого низького інтелектуального розвитку настання негативних для нього наслідків, підписав, а ОСОБА_8 долучив його до матеріалів кримінальної справи №100428пр.

Разом з тим, завідомо неправдивий протокол допиту ОСОБА_26 і його явку з повинною від 01 травня 2004 року, в яких було зазначено про зґвалтування ОСОБА_25 , ОСОБА_8 у невстановлений слідством час та невстановленому місці умисно знищив.

У подальшому, на підставі цього завідомо неправдивого документа - протоколу допиту свідка ОСОБА_26 від 01 травня 2004 року і відсутності в матеріалах кримінальної справи інших доказів його вини у скоєнні зґвалтування ОСОБА_25 , ОСОБА_8 29 червня 2004 року виніс постанову про зміну юридичної кваліфікації скоєного з ч.4 ст.152 КК України (зґвалтування малолітньої) на ч.2 ст.156 КК України (розбещення малолітньої). У зв`язку з такою перекваліфікацією дій ОСОБА_26 , 09 липня 2004 року кримінальну справу № 100428пр в порядку ст. 112 КПК України було передано за підслідністю до Пологівського РВ УМВС України в Запорізькій області.

30 вересня 2004 року, на підставі наявних у матеріалах кримінальної справи сфальсифікованих ОСОБА_8 офіційних документів, слідчий Пологівського РВ УМВС України в Запорізькій області ОСОБА_30 , який не був обізнаний про фальсифікації ОСОБА_8 матеріалів кримінальної справи, виніс постанову про направлення кримінальної справи №100428пр в Пологівський районний суд для застосування до ОСОБА_26 примусових заходів медичного характеру. Дана постанова в той же день була затверджена прокурором Пологівського району ОСОБА_24 , який також не був обізнаний про злочинні дії ОСОБА_8 .. Після цього, кримінальну справу стосовно ОСОБА_26 по ч.2 ст.156 КК України, в порядку ст.418 КПК України, було направлено в Пологівський районний суд.

11 березня 2005 року постановою Пологівського районного суду Запорізької області у зв`язку з психічним захворюванням до ОСОБА_26 були застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із звичайним режимом спостереження.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25 травня 2008 року постанову Пологівського районного суду Запорізької області від 11 березня 2005 року скасовано в порядку виключного провадження за ново виявленими обставинами. Цією ж ухвалою апеляційного суду примусовий захід медичного характеру відносно ОСОБА_26 був скасований.

Вище описані злочинні дії ОСОБА_8 , як співробітника правоохоронного органу, який з хибно зрозумілих інтересів служби і всупереч їм, зловживаючи своїм службовим становищем та владою, з метою штучного створення доказів вини ОСОБА_26 , вніс в офіційні документи - протокол допиту свідка ОСОБА_26 від 01 травня 2004 року, явку з повинною ОСОБА_26 від 01 травня 2004 року, протокол додаткового допиту потерпілої ОСОБА_25 від 08 травня 2004 року завідомо неправдиві відомості, а також вилучив з матеріалів кримінальної справи і знищив явку з повинною ОСОБА_26 від 01 травня 2004 року та протокол додаткового допиту потерпілої ОСОБА_25 від 05 травня 2004 року, потягли за собою тяжкі наслідки, які виразилися в застосуванні до ОСОБА_26 примусових заходів медичного характеру і необґрунтоване знаходження його в психіатричній лікарні в період з 05 квітня 2004 року по 30 липня 2008 року, чим було завдано істотної шкоди охоронюваним законом правам ОСОБА_31 , а також державним інтересам у вигляді підриву престижу і авторитету правоохоронних органів в особі прокуратури Запорізької області, що в сукупності спричинило настання тяжких наслідків.

Крім того, ці дії ОСОБА_8 дали можливість залишатися на волі особи, яка вчинила злочин щодо ОСОБА_25 , а також продовжити свою злочинну діяльність щодо інших малолітніх та неповнолітніх дівчаток.

У судовому засіданні підсудні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вину у скоєнні злочинів не визнали в повному обсязі.

ОСОБА_7 заявив клопотання про повернення кримінальної справи для проведення додаткового розслідування, вважає, що досудове слідство в справі було проведено поверхнево, упереджено та з порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства.

Не були усунені протиріччя в показах потерпілого ОСОБА_11 , не було проведено очної ставки між потерпілим ОСОБА_11 та судмедекспертом ОСОБА_32 .

Дата затримання ОСОБА_11 19.08.2003р. базується лише на його свідченнях, ніякими належними та допустимими доказами не підтверджена.

Слідчі дії під час досудового слідства проводились з порушенням законодавства.

Зокрема, слідчою групою було проведено виїмку бухгалтерської документації «Агрохімцентру», де працював ОСОБА_11 .

В протоколі виїмки, значиться прізвище директора вказаної організації ОСОБА_33 , як особи, яка приймала участь в даній слідчій дії. Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_34 пояснив, що під час проведення виїмки присутнім не був, коли і з чиєю участю вона проводилась не знає. Свій підпис на вказаному документі він поставив в кабінеті, де працювали співробітники ГПУ, куди його викликали спеціально для цього.

Також в порушення чинного законодавства з ОСОБА_11 двічі проводились відтворення місця та обставин скоєння злочину, за обставинами та механізмом спричинення йому тілесних пошкоджень 14.05.2008р., в приміщенні Прокуратури Запорізької області (т.3. а.с.109-115), 20.08.2008р., (через три місяці) в кабінеті ОСОБА_9 (т.3 а.с.127-138).

Під час проведення вказаних слідчих дій ОСОБА_11 показував два різних варіанти нанесення йому ударів.

Згідно висновку СМЭ №2/55м-к (т.9 а.с. 45-47) спричинення перелому ОСОБА_11 за обставин, вказаних ОСОБА_11 під час відтворення 14.05.2008р. виключено.

Під час одного з судових засідань потерпілий ОСОБА_11 власноручно показував як саме його приковували до радіатора опалення (а саме за шийку між секціями). Однак надіти наручники на шийку радіатора опалення не можливо, так як діаметр наручників менший ніж діаметр шийки радіатора в найвужчому місці. Цей факт також був залишений без уваги.

Не було встановлено саму природу походження перелому у ОСОБА_11 .

Діяння, яке йому інкримінується, передбачене ч.2 ст.366 КК України є злочином середньої тяжкості. Кримінальну справу стосовно ньго було порушено 30.09.2009р., тобто після спливу терміну давності, що згідно ст.ст. 49, 74 КК України та ст.12 КПК України (1960р.) виключає можливість притягнення особи до кримінальної відповідальності.

В зв`язку з цим сам факт порушення кримінальної справи після закінчення термінів давності, згідно законодавства, є нелогічним і формальним, та розцінюється мною як спосіб тиску на мене, як на свідка.

В ході досудового слідства почеркознавча експертиза документу «явка з повинною» проведена не була і доводи звинувачення, що це дійсно його підпис, базуються лише на власних свідченнях ОСОБА_7 .

Згідно авторознавчої експертизи №8052/8096 (а.с. 108-112) «явка з повинною ОСОБА_11 написана не самостійно, а при активній участі особи, з більш розвинутими навичками писемного мовлення у вигляді диктування чи відповідей на навідні питання». Стверджувати про те, при активній участі якої самої конкретної особи Лісового, Плетня чи його, можна лише після проведення відповідних авторознавчих експертиз з їхньою участю, а такі експертизи не проводились і питання про їх проведення не ставилось.

ОСОБА_8 заявив клопотання про повернення кримінальної справи для проведення додаткового розслідування, вважає, що досудове слідство в справі було проведено поверхнево, упереджено та з порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства.

Досудовим слідством не встановлені обставини отримання ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, місце, час їх завдання; не проведено судово-медична експертиза для виключення утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 від захворювання туберкульозом.

Наслідки, які настали по епізоду ОСОБА_11 кваліфіковані в сукупності, як тяжкі, що є не конкретним і неправомірним, оскільки відсутній причинонаслідковий зв`язок між його діями та ними. Зазначені тяжкі наслідки інкриміновані також ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 і ОСОБА_7 , але співучасть у скоєнні злочину з ними йому не інкримінується.

Не встановлено, де знаходився та утримувався ОСОБА_26 з часу доставлення його до Пологівського РВ 30.04.2004 року до часу проведення ним допиту увечері 01.05.2004 року, хто з працівників міліції працював з ним у той час, не застосовувались до нього не дозволенні методи дізнання, які надавав пояснення ОСОБА_35 , на той час та яким чином вони були оформленні; не встановлено походження ксерокопії явки з повинною ОСОБА_36 від 01.04.2004 року; не встановлено чи ОСОБА_35 та ним підписана явка з повинною, не проведена експертиза для встановлення особи, яка підписала явку з повинною.

Не перевірена можливість внесення до системного блоку комп`ютера тексту протоколу допита ОСОБА_25 від 05.05.2004 року, не проведена авторознавча експертиза тексту протоколу на предмет його невідповідності текстам аналогічних документів, складених ним, не допитані експерти Харківського НІІ СЕ.

Інкримінується підроблення протоколу відтворення обстановки та обставин події з участю ОСОБА_25 від 13.05.2004 року, за даним фактом кримінальна справа не порушувалася.

При допиті свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_37 , ОСОБА_38 порушенні вимоги ст. ст. 69, 85-1, 85-2 КПК України.

Досудовим слідством не встановлений причинний зв`язок між його діями та винесенням судом постанови про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_26 .

Обвинувачення по епізоду відносно ОСОБА_26 за ч. 3 ст. 364 КК України не конкретизовано в чому полягає використання ним влади, в чому службового положення. По епізоду відносно ОСОБА_39 в обвинувачені аналогічні по суті його дії кваліфіковані як зловживання службовим становищем, а не владою.

Не встановлено мотив його дій при внесенні завідомо неправдивих відомостей в офіційні документи, оскільки наявність у провадженні слідчого не розкритих злочинів не може привезти до негативних наслідків для слідчого.

Матеріали кримінальної справи не є предметом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 357 КК України як документи особливо важливі.

Протокол допиту свідка ОСОБА_36 від 01.05.2004 року, надрукований на друкарській машинці, ним не підписаний тому не може бути визнаний офіційним документом, оскільки офіційний документ повинен містити підпис посадової особи або пройти реєстрацію у встановленому порядку.

Обвинувачення на досудовому слідстві не відповідає вимогам КПК України та є не конкретним по змісту опис злочинних дій зазначено всукупності, не розмежовуючи його конкретні дії за кожну із статей, які йому інкримінуються, не зазначено місце, час та інші обставини кожного із злочинів, чим порушено його право на захист.

Вислухавши думку учасників процесу, а саме прокурора, який заперечував проти направлення кримінальної справи на додаткове розслідування, підсудних, які просили задовольнити клопотання, суд дійшов висновку про необхідність повернення кримінальної справи прокурору для організації додаткового розслідування за наступних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК в редакції 1960 р., повернення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду допускається лише тоді, коли неповнота або неправильність досудового слідства не може бути усунута в судовому засіданні.

Досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам статей 22 і 64 КПК України (в редакції 1960 року) не були досліджені або були поверхово чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи (не були допитані певні особи; не витребувані й не досліджені документи, речові та інші докази для підтвердження чи спростування таких обставин; не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого; тощо).

Неправильним досудове слідство визнається в разі, коли органами досудового слідства при вчиненні процесуальних дій і прийнятті процесуальних рішень були неправильно застосовані або безпідставно не застосовані норми кримінально-процесуального чи кримінального закону і без усунення цих порушень справа не може бути розглянута в суді.

Згідно зі ст. 16-1 КПК України в редакції 1960р., здійснення обвинувачення в суді покладається на прокурора. З огляду на ці вимоги закону, суд при розгляді кримінальної справи не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту.

Пред`явлене підсудним обвинувачення не є достатньо зрозумілим та достатньо конкретним, що не дає змоги підсудним захищатися від нього всіма можливими законними способами.

Підсудному ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення, в тому числі і за ч. 3 ст.364 КК України.

Диспозиція зазначеної норми передбачає відповідальність працівника правоохоронного органу за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.

Стаття 132 КПК України передбачає, що у постанові про притягнення як обвинуваченого повинно бути зазначено: хто склав постанову; місце і час її складання; назву справи; прізвище, імя та по батькові обвинуваченого, день, місяць та рік його народження; злочин, у вчиненні якого обвинувачується дана особа, час, місце та інші обставини вчинення злочину, наскільки вони відомі слідчому, і стаття кримінального закону, якою передбачений цей злочин.

Такі ж вимоги законодавець пред`являє і до обвинувального висновку згідно ст. 223 КПК України.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 24.10.2003 року «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві`передбачає, що суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб постанова про притягнення як обвинуваченого була конкретною за змістом. Зокрема, в описовій її частині зазначаються: злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа; час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому; стаття (частина, пункт статті) кримінального закону, якою передбачений цей злочин. Недодержання органами досудового слідства вимог статей 132 і142 КПК може бути підставою для повернення справи на додаткове розслідування.

Відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_8 інкримінується вчинення злочину зловживання службовим положенням та владою, при цьому не зазначено, які дії ОСОБА_8 є зловживанням службовим положенням, а які є зловживанням владою.

Крім того, Законом України № 746-VII від 21 лютого 2014 року «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції» змінено та виключено низку норм про кримінальну відповідальність службових осіб.

Зокрема, зі статті 364 Кримінального кодексу України виключено частину третю, яка встановлювала відповідальність за дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, якщо вони вчинені працівником правоохоронного органу та в абзаці першому частини першої слова "з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб" замінено словами "з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи" .

Органом досудового слідства не встановлена обов`язкова ознака суб`єктивної сторони службового зловживання мотив.

Зазначенні протиріччя, в порядку ст..277 КПК України, в ході судового слідства прокурором не усунуті.

Крім того, згідно до постанови слідчого Генеральної прокуратури України ОСОБА_40 від 28 квітня 2010 року про порушення кримінальної справи кримінальну справу порушено відносно ОСОБА_8 , в тому числі за ч.2 ст.366 КК України службове підроблення, а саме внесення ОСОБА_8 завідомо неправдивих відомостей до протоколу допиту ОСОБА_26 від 1 травня 2004 року; явки з повинною від іменні ОСОБА_26 ; протоколу додаткового допиту потерпілої ОСОБА_25 від 8.05.2004 року.( т.18 ар.с.1-7)

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено дослідженими матеріалами кримінальної справи, слідчим кримінальна справа за фактом підроблення протоколу відтворення обстановки та обставин події з участю ОСОБА_25 від 13.05.2004 року не порушувалась. Згідно обвинувального висновку ( т.24 ар.с.199- 260) ОСОБА_8 , інкримінується вчинення злочину службове підроблення, в тому числі протоколу відтворення обстановки та обставин події з участю ОСОБА_25 від 13.05.2004 року.

Обвинувальний висновок за обвинуваченням , в тому числі і ОСОБА_6 , затверджено заступником Генерального прокурора України 7.12.2009 року та направлено до суду.

Як встановлено в судовому засіданні, дана кримінальна справа була вже предметом розгляду в суді 1-ї інстанції, в ході розгляду, якої прокурором, виносилася постанова про зміну обвинувачення, згідно ст. 277 КПК України 10.05.2013 року відносно підсудного ОСОБА_6 ..

Відповідно до ст..297 КПК України судове слідство починається з читання обвинувального висновку.

Державний обвинувач в судовому засіданні після дослідження всіх доказів по справі не скористався наданим йому правом на уточнення чи зміну обвинувачення підсудним, тому пред`явлене обвинувачення є суперечливим та не конкретним.

Крім того, відповідно до вимог ст. 64 КПК України, при провадженні досудового слідства кримінальної справи у суді підлягає доказування подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчиненого злочину), винність обвинувачуваного у вчинені цього злочину, мотиви злочину, обставини, що впливають на ступінь тяжкості злочину, характеризують особу обвинуваченого, характер та розмір шкоди, завданої злочином.

Досудовим слідством зазначених вимог закону під час розслідування даної кримінальної справи в повному обсязі не дотримано.

Час і місце вчинення злочину є складовою об`єктивної сторони суспільно небезпечного діяння і його встановлення має важливе значення для правильного вирішення справи, оскільки дає можливість з`ясувати та визначити певну послідовність дій та обставин, необхідних для встановлення істини по справі.

Досудове слідство дійшло до висновку, що ОСОБА_11 утримувався в Пологівському РВ УМВС в період часу з 19 серпня 2003 року по 2 вересня 2003 року.

На думку суду, досудове слідство дійшло помилкового висновку, оскільки ця обставина досудовим слідством належним чинном не з`ясована та суперечить матеріалам кримінальної справи.

Так, свідок ОСОБА_41 суду показала, що працювала в ТОВ «Агрохімцентр» бухгалтером, звільнилась 28.08.2003 року, на момент її звільнення ОСОБА_11 ще працював, після звільнення вона ходила на роботу допомагала писати звіт. Коли вона вже не працювала, приїхали на підтприємство працівники міліції, зайшли до кабінету та розпитували за ОСОБА_11 .. Згідно поясненням співробітниці ОСОБА_11 в цей час був на господарському дворі, працівники міліції пішли до нього.

Свідок ОСОБА_42 суду показала, що працювала ТОВ «Агрохімцентр» економістом, в 2003 році роботи було мало, тому вони працювали із скороченим робочим тижнем, були додаткові вихідні без збереження заробітної плати.

Згідно оголошеним показам свідка ОСОБА_43 , даних на досудовому слідстві , посилаючись на книгу нарахування заробітної плати (т.4 а.с. 186-188), відповідно до якої в серпні 2003р. ОСОБА_11 відпрацював 108 робочих годин, тобто 13,5 днів.

Враховуючи норму тривалості робочого часу, затверджену Листом Мінпраці України №010-1135 від 06.11.2002р. «Про норму тривалості робочого часу на 2003рік», та виходячи із зазначених відпрацюваних ОСОБА_11 годин, якщо брати повністю відпрацьований тиждень без додаткового вихідного, останнім днем роботи ОСОБА_11 є 20 серпня 2003 року.

Під час перегляду речового доказу - відеозапису матеріалів відеотеки Пологівського РВ УМВС від 2.09.2003 року, ОСОБА_11 пояснив, що відеозйомку проведено в день його затримання.

Також, на досудовому слідстві не встановлено механізм утворення незрощеного перелому внутрішньої щиколотки з задовільним станом кісткових фрагментів у ОСОБА_11 .

Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_44 суду пояснив, що він оглядав ОСОБА_11 , опитали, оглянули, написали висновок, все зазначено у висновку. Скарг від ОСОБА_11 на стан здоровя не було. Демчук хворів туберкульозом, локалізація очагів могла бути різною, патологічний процес міг бути в кістці. Враховуючи захворювання туберкульоз незрощений перелом кісток може бути не травматичним, а патологічним, спричинений хворобою, а не удару.

Відповідно до досліджених висновків СМЕ № 1976/Д від 2.09.2008 року (т.9 ар.с.26-28, ар.с.68-70), під час проведення експертизи зазначене питання експертам не ставилось.

Досудове слідство проведено неповно, обставини справи були дослідженні однобічно та поверхово.

Так, підсудний ОСОБА_7 обвинувачується в тім, що діючи умисно, з метою догодити своєму безпосередньому керівнику ОСОБА_9 і співробітникам ОСОБА_6 і ОСОБА_10 , погодився на пропозицію керівництва і в приміщенні Пологівського РВ УМВС України в Запорізькій області 02 вересня 2003 року, у невстановлений слідством час, підписав написану ОСОБА_11 19 серпня 2003 явку з повинною про вчинення зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 від імені посадової особи органу внутрішніх справ, нібито, прийнявшого цю явку з повинною, що завідомо для нього не відповідало дійсності, а також вказав дату прийняття від ОСОБА_11 явки з повинною - 02 вересня 2003 року, що також не відповідало дійсності.

При цьому на досудовому слідстві почеркознавча експертиза з приводу того ОСОБА_7 чи кимось іншим виконано цей напис, не проводилась.

Відповідно до ст.277 КПК України в редакції 1960 р., під час судового розгляду до закінчення судового слідства прокурор вправі змінити пред`явлене особі обвинувачення. Однак, прокурор таким правом не скористався.

Неповнота досудового слідства є суттєвою і не може бути усунута в ході судового слідства.

При провадженні досудового слідства, слідчому необхідно встановити час, місце, обставини вчинення злочинів, для чого провести певні слідчі та розшукові дії, після чого вирішити питання про надання юридичної оцінки діям підсудних.

Всі інші, зазначенні підсудними підстави для повернення справи для проведення досудового розслідування, є оцінкою доказів та не можуть бути прийнятті судом.

Керуючись ст.ст. 281 КПК України в редакції 1960р.,

п о с т а н о в и в :

Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст.365, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 371 КК України, ОСОБА_7 , у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_8 , у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 374 КК України направити Генеральному прокурору України для організації проведення додаткового розслідування.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 7 діб з моменту її проголошення через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 374 КК України направити Генеральному прокурору України для організації проведення додаткового розслідування.

Суддя: ОСОБА_1