Справа № 461/4013/15-к
Провадження № 1-кс/461/2360/15
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Галицького району м. Львова щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення злочину, передбаченого ст.375 КК України суддею Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 ,
скаржник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою, в якій просить зобов`язати прокурора прокуратури Галицького району м. Львова ОСОБА_6 внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення злочину, передбаченого ст.375 КК України, суддею Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 .
В судовому засіданні ОСОБА_3 внесену скаргу підтримав, надав пояснення, аналогічні до викладених у такій та просив скаргу задоволити.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив, надав пояснення про те, що заява ОСОБА_3 розглянута згідно чинного законодавства, така не відповідає вимогам ч.5 ст.214 КПК України, а саме заявником не наведено жодних об`єктивних даних, які б свідчили про вчинення протиправних діянь суддею Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 , а тому відомості не підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку, передбаченому ст.214 КПК України.
Вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, заслухавши думки учасників процесу, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні скарги з наступних підстав.
Згідно ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань при отриманні заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами ст.169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний здійснити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна; рішення слідчого прокурора про зупинення досудового розслідування потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником тощо.
В судовому засіданні встановлено, що 27 лютого 2015 року ОСОБА_3 , ОСОБА_7 звернулись до прокуратури Львівської області із заявою про вчинення суддею Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 злочину, передбаченого ст.375 КК України при винесенні ним рішення від 26 грудня 2013 року у цивільній справі №2-2662/11.
Таким чином, ОСОБА_3 є належним носієм права на оскарження дій прокурора щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
03 березня 2015 року заступник прокурора м. Львова ОСОБА_8 на підставі п.3.6 Інструкції «Про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення» направив прокурору Галицького району м. Львова ОСОБА_6 для розгляду в межах територіальної юрисдикції заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_7 від 18 лютого 2015 року щодо вчинення кримінального правопорушення суддями Шевченківського районного суду м. Львова та апеляційного суду Львівської області.
06 березня 2015 року прокурор Галицького району м. Львова надав відповідь ОСОБА_3 , ОСОБА_7 за №04/28-57/15, в якому, покликаючись на норми Конституції України, ЦПК України, КПК України та Постанову Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади», вказує, що доводи, які викладені у скарзі є предметом розгляду у суді касаційної інстанції. Крім цього, вказує, що із звернення заявників не вбачається жодних об`єктивних даних, які б свідчили про вчинення протиправних діянь суддею Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 , а тому відомості не підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку, передбаченому ст.214 КПК України.
Відповідно до ст.2 ч.1 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
Відповідно до п.4 ч.5 ст.214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема, про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.
Таким чином, згідно з вимогами КПК України, внесенню до ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).
При цьому, виходячи зі змісту ст.214 КПК України повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.
Як встановлено в ході розгляду скарги, повідомлення ОСОБА_3 щодо винесення завідомо неправосудного рішення базується на його непогодженні з таким. Разом з тим, з матеріалів перевірки вбачається, що рішення судді Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 від 26 грудня 2013 року оскаржено в апеляційному порядку та ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_7 відхилено, рішення залишено без змін. Крім цього, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 подали касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року та на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2013 року у справі №2-2662/11, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 січня 2015 року у відкритті касаційного провадження відмовлено.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.
Оскарження ухвал або інших процесуальних актів суду, якими не завершується провадження у справі (про прийняття заяв і скарг до розгляду, про призначення судових засідань, про виклик осіб, про витребування документів та інших доказів тощо), крім випадків, прямо передбачених процесуальним законом, не допускається.
Прийняття до розгляду будь-якими особами чи органами, крім відповідного апеляційного або касаційного суду, заяв, у яких оскаржуються судові рішення, їх розгляд, витребування від судів інформації про судові справи у зв`язку з такими заявами, направлення заяв судам, вимоги до суддів про встановлення контролю за розглядом справи судом чи суддею є порушенням незалежності та самостійності суду.
Відповідно до ст.126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.
Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Згідно ч.1 ст.306 КПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.318-380 КПК України, з урахуванням положень цієї глави.
Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Не зважаючи на зазначені положення КПК України особою, яка подала скаргу під час розгляду такої у суді не надано відомостей та доказів, які б підтверджували доводи, викладені у скарзі.
Відповідно до ч. 1 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала, яка згідно ч.2 цієї статі може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмовити у задоволенні скарги.
Таким чином з врахуванням вищенаведеного, приходжу до висновку, що прокурором Галицького району м. Львова не порушено вимог КПК України, прав та законних інтересів скаржника, його повідомлення було розглянуто з врахуванням норм діючого законодавства, в тому числі з врахуванням вищезазначених положень Конституції України, а тому скарга є безпідставною та у задоволенні такої слід відмовити.
Керуючись ст.ст.110,214,303,304,306,307,309,318-380 КПК України, ст. 55,124,126 Конституції України, ч.1 ст.47 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», слідчий суддя
у задоволенні скарги - відмовити.
Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1