Справа № 152/1653/15-к
Провадження1-кп/152/98/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 жовтня 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 13.08.2015 року за № 0000314 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Пустовойтівка Роменського району Сумської області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, не одруженої, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4
обвинуваченої ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачена ОСОБА_3 12 серпня 2015 року біля 23 години знаходячись на задньому пасажирському сидінні салону автомобіля ВАЗ 2101 державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , який підвозив її із села Джурин в с. Сапіжанка Шаргородського району Вінницької області, підбурювана жагою особистої наживи та незаконного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, усвідомлюючи, що за її діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно викрала гаманець вартістю 30 гривень, в якому знаходилося 350 гривень, що знаходився на задньому сидінні автомобіля і належав водію ОСОБА_5 . В подальшому викрадені кошти ОСОБА_3 витратила на придбання продуктів харчування, алкогольних напоїв та цигарок, а гаманець викинула.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 винуватою себе у пред`явленому обвинуваченні визнала у повному обсязі, не заперечувала

факту вчинення кримінального правопорушення при вище наведених обставинах, розкаялася у скоєному, запевняла суд, що усвідомила свою протиправну поведінку і готова понести покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Суду показала, що 12 серпня 2015 року біля 23 години автомобілем ВАЗ 2101 ОСОБА_5 підвозив її із села Джурин в с. Сапіжанка Шаргородського району Вінницької області. Вона сиділа на задньому сидінні, де побачила гаманець і вирішила його викрасти. Коли автомобіль пригальмував, вона схопила гаманець, відкрила дверцята, залишила салон автомобіля і побігла у напрямку села. В селі викинула гаманець, а на гроші, які знаходилися в ньому купила продукти харчування, цигарки, горілку і пішла до свого брата ОСОБА_6 , куди через декілька хвилин приїхав той чоловік, що підвозив її в с. Сапіжанка і почав сваритися з нею через крадіжку гаманця. Злякавшись вона втекла з будинку, а на наступний день її викликали в міліцію, де вона розповіла про обставини вчинення нею крадіжки гаманця з грішми.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно сторони судового провадження розуміють зміст цих обставин. Сумнівів у добровільності та істинності позиції обвинуваченої ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 , який подав заяву про розгляд справи в його відсутності, у суду немає. Суд також роз`яснив обвинуваченій ОСОБА_3 , що у такому разі вона позбавляється права оскаржувати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Таким чином, суд визнав доведеним, що дії обвинуваченої ОСОБА_3 , які полягають у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) органами досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість її доведена і вона повинна нести кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винної, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Обвинувачена ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, розкаялася у скоєному, позитивно характеризується по місцю постійного проживання. Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченої ОСОБА_3 .

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 суд не вбачає.

З урахуванням цих обставин, особи винної, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_3 можливе в умовах застосування до неї покарання у виді штрафу.

Речові докази та процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 органом досудового розслідування не обирався, відсутні також підстави і для обрання запобіжного заходу судом.

Керуючись ст.ст. 368,370, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України і призначити покарання у виді штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок вступає в законну силу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якщо апеляційну скаргу на нього не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1