Справа № 750/1296/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/941/2015
Категорія - ст.187ч.2КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0006844 від 12.12.2014 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 вересня 2015 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калинівка Вінницької області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

що обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 вересня 2015 року обвинувачений ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України з призначенням покарання у вигляді семи років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, що належить засудженому.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 обчислюється з 24.01.2015 року, тобто з моменту його фактичного затримання .

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог статті 100 КПК України.

Згідно вироку суду першої інстанції, 19 квітня 2014 року, близько 11.00 години, ОСОБА_6 , за попередньою змовою з особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, знаходячись у будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою заволодіння чужим майном, тримав руками за тулуб ОСОБА_9 , в той час, як особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, нанесла декілька ударів руками останньому в область голови, чим спричинили потерпілому тілесні ушкодження, у вигляді черепно-мозкової травми, струс головного мозку, забито-рваної рани підочної області зліва, забитої рани верхньої губи, синців та забиття м`яких тканин голови, обличчя, вушних раковин, садна обличчя, котрі згідно висновку судово-медичної експертизи № 441 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та відкрито викрали чотири сокири, вартістю 329 грн., дві кувалди, вартістю 178 грн., акумулятор марки «Оріон», вартістю 490 грн., електроциркулярку, вартістю 650 грн., що належали ОСОБА_10 , чим завдали останньому матеріальну шкоду на загальну суму 1 647 грн.

Не погодившись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 вересня 2015 року скасувати та перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України, застосувавши ст.ст.69, 75 КК України та призначивши покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з іспитовим строком три роки та звільнивши його з під варти в залі суду.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції не дослідив в повному обсязі матеріали кримінального провадження та не надав справедливої та законної оцінки доказам при постановленні вироку. Вказує, що показання потерпілого є протиречивими та неправдивими, як і неправдивими є показання свідка ОСОБА_11 . Зазначає, що докази по кримінальному провадженню були здобуті з порушенням процесуального законодавства, а суд першої інстанції на їх послався.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 вересня 2015 року відносно нього змінити, врахувати що він повністю визнає свою вину у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України та просить призначити йому покарання з застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України.

Захисник також не погодилась з рішенням суду першої інстанції та звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить вирок суду першої інстанції змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_6 зі ст.187 ч.2 КК України на ст.186 КК України та призначити покарання застосувавши ст.ст.69, 75 КК України. Вважає вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 вересня 2015 року незаконним в зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи. На думку захисника, висновки суду першої інстанції про небезпечність для життя і здоров`я на момент спричинення фізичного насильства, застосованого до потерпілого ОСОБА_10 , належним чином не обґрунтовані та зазначає, що в суді не доведено, що саме ОСОБА_12 та ОСОБА_13 спричинили тілесні ушкодження перелічені в висновку судово-медичної експертизи. Зазначає, що тілесні ушкодження ОСОБА_13 та ОСОБА_12 наносили не з метою заволодіння майном, а в зв`язку з конфліктом на особистому ґрунті.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали змінену апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та просили змінити вирок та пом`якшити обвинуваченому міру покарання, думку прокурора, щодо необхідності залишення вироку без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, в даному випадку тільки того що стосується міри покарання.

Як вбачається з вироку, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_9 ґрунтується на зібраних у справі доказах, які були перевірені у судовому засіданні і яким суд дав належну оцінку у вироку, відповідно до вимог ст.374 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 у суді першої інстанції пояснив, що 18.04.2014 року він потягом їхав до Білорусії, але не пересікши кордон був знятий з потягу прикордонниками та повернувся на вокзал м. Чернігова, де познайомився з таксистом, який запропонував йому заробити грошей, скопавши його земельну ділянку на дачі, там він познайомився з ОСОБА_14 та потерпілим, які також скопували грядки на дачній ділянці. У вечірній час він разом з ОСОБА_14 , незнайомим чоловіком та потерпілим вживали спиртні напої у дачному будинку потерпілого та полягали там спати. Вранці прокинувшись, виявив у себе відсутність своїх речей, паспорта, грошей в сумі 130 грн. та 2500 білоруських рублів. Він звернувся до потерпілого, вони пошукали речі, але не знайшовши їх пішли удвох до магазину, після чого повернулись до будинку, де чекав їх ОСОБА_14 . Потерпілий запросив його та Піддубного до себе додому. Перебуваючи у потерпілого вдома він побачив, як з кишені штанів потерпілого випало 2500 білоруських рублів. В цей час до будинку зайшла компанія молодих людей, двоє хлопців та дві дівчини. ОСОБА_14 став вимагати у потерпілого, щоб той повернув йому гроші, а також його паспорт. Вони почали сваритись між собою і ОСОБА_14 вдарив потерпілого рукою в обличчя. Обвинувачений вийшов на подвір`я, потім вийшла компанія молодих людей і пішла. Згодом вийшов і ОСОБА_14 , який передав йому акумулятор та електроциркулярну пилку, а сам повернувся до будинку та виніс ще речі і серед них були сокири. Після цього за вказівкою ОСОБА_14 вони пішли звідти і за ним пішов потерпілий, який запропонував їм допомогти нести речі, перешкод потерпілий не чинив. На обличчі потерпілого він бачив ушкодження. Через деяку відстань до них підбіг якийсь чоловік та став його та ОСОБА_14 бити, як з`ясувалось пізніше, то був брат потерпілого.

Суд першої інстанції, дослідивши під час судового розгляду зібрані та надані сторонами докази і оцінивши їх в сукупності із врахуванням вимог ст.ст. 84, 94 КПК України, дійшов висновку, що вина обвинуваченого за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, - розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб, доведена.

Досліджені судом докази на підтвердження вини обвинуваченого є достовірними, допустимими та належними, вони не мають суттєвих протиріч, отримані з різних джерел та у передбаченому законом процесуальному порядку, об`єктивно відтворюють фактичні обставини вчинення злочину та узгоджуються між собою.

Проаналізувавши зазначені докази, доводи апеляційних скарг обвинуваченого і захисника та обставини вчинення злочину, колегія суддів дійшла висновку, що вказані докази в сукупності вказують на причетність обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, яке судом першої інстанції кваліфіковано за ч.2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, - розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винуватого.

На думку колегії суддів при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно врахувати обставини, що пом`якшують покарання, які свідчать про можливість призначення йому основного покарання нижче від найнижчої межі на підставі ст. 69 КК України, це те, що обвинувачений раніше не судимий, в апеляційному суді повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, має молодий вік, все викрадене, під час скоєння кримінального правопорушення, повністю повернуто потерпілому, крім того суд враховує, що обвинувачений в ранньому віці залишився сиротою, з родичів має дідуся похилого віку. Всі ці обставини на думку колегії суддів є такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, за можливе призначити обвинуваченому покарання менше за найнижчої межі передбаченої санкцією ст. 187 ч. 2 КК України.

Порушень кримінального процесуального закону, які могли б слугувати підставою скасування вироку, перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 змінити. Вважати ОСОБА_6 засудженим за ст. 187 ч. 2 КК України з застосуванням ст. 69 КК України до 4 /чотирьох/ років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить засудженому.

В решті цей же вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4