Єдиний унікальний № 500/6495/14-к
Провадження № 1-кп/500/32/16
УХВАЛА
Іменем України
27 січня 2016 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі матеріали кримінального провадження № 0001837 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Броска Ізмаїльського району Одеської області, громадянин України, українець, освіта середня, розлучений, приватний підприємець директор СФГ «Венера», проживає в АДРЕСА_1 , раніше не засуджений,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

24 червня 2014 року приблизно о 05 годині 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_8 , діючи на ґрунті особистих неприязних відносин, пов`язаних з підозрою у вчиненні крадіжки врожаю фруктів з його саду громадянами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , знаходячись біля металевого вагончику на полі, орендованому СФГ «Гізул», яке знаходиться в 700 метрах від кінця вул. Шкільної с.Броска Ізмаїльського району Одеської області, умисно, з метою заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, за допомогою дерев`яного держака, наніс потерпілому ОСОБА_10 множинні удари в область обох рук та інших частин тіла, в результаті чого заподіяв йому травму правої руки у вигляді закритого осколкового перелому ліктьової кістки в нижній третині передпліччя і травму лівої руки у вигляді закритого осколкового перелому ліктьової кістки в нижній третині і її ліктьового відростка, садна і синці обох передпліч, а також забиту рану лівої гомілки, садна і забої обох гомілок, які згідно з висновком судово-медичного експерта № 378 відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я. Своїми діями він вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.122 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні визнав себе винним за ст..122 КК України та пояснив, що потерпілого ОСОБА_11 до цього знав, він жив 2 роки у вагончику поряд з його садом. ОСОБА_12 взимку жив у нього вдома, а потім також пішов жити у вагончик. Потерпілі кожен день крали фрукти з його саду та продавали їх, він хотів їх налякати. 24 липня 2014 року вранці він взяв 1,5-літрову пляшку бензину, налив його на вагончик в щілину приблизно грам 300-400 та підпалив, вони прокинулися та почали відкривати двері, він підпер двері черенком від сапи та тримав хвилин 10. горіло лише на порозі. Коли бензин прогорів, він випустив ОСОБА_12 , а ОСОБА_11 залишився там. Коли він відкрив двері, всередині вагончика нічого не горіло, був дим, однак там була витяжка від пічки. ОСОБА_12 вийшов з вагончика та він вдарив його палкою по руках та ногах приблизно 15-20 разів. Потім забрав палку, пляшку, та повернувся до саду, й поїхав на базар. О 9 годині приїхала опергрупа та його затримали. Вбивати потерпілих він наміру не мав, хотів лише їх залякати, аби вони більше не крали. Бензин він налив лише один раз, більше не наливав, аби вони не задихнулися. Перед підпалом у вагончик не зазирав, знав, що потерпілі були там.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, підтверджується зібраними доказами у кримінальному провадженні:

-показаннями потерпілого ОСОБА_9 про те, що обвинуваченого знає 2 роки, ОСОБА_13 його підгодовував. Він охороняв сусідній сад та жив у вагончику. Він крав з саду ОСОБА_13 абрикоси, продавав їх та на ці гроші купував собі поїсти. До нього цей сад охороняв ОСОБА_12 , не знає, чи крав ОСОБА_12 там абрикоси. Того ранку він прокинувся та побачив, що дим іде у вагончик, подумав, що це від його буржуйки. Вогонь був біля входу у вагончик, площа загоряння була приблизно 20-30 см. Він погасив вогонь та сів. Що робив ОСОБА_12 , він не бачив, бо було темно. Вийти з вагончику не намагався, тому що диму було небагато. Відкрилися двері, хто їх відкрив, він не знає. Він вийшов, побачив, що все в порядку, нікого не бачив. ОСОБА_13 не бачив. Коли він вийшов на вулицю, ОСОБА_12 знаходився біля вагончику, попросив його викликати швидку допомогу та зайшов у вагончик. Він не міг викликати швидку, оскільки у нього не було телефону. Перед пожежею він нічого не чув. Він не бачив, аби ОСОБА_13 завдавав удари ОСОБА_12 . Працівники міліції до нього не приходили. Претензій до обвинуваченого не має. Хто та навіщо підпалив вагончик, йому не було відомо.

-показаннями свідка ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_13 знає як сусіда. ОСОБА_11 також знає, він працював у нього охоронцем, а ОСОБА_12 просто приходив до ОСОБА_11 в гості. Десь в червні приблизно о 7 годині йому зателефонував ОСОБА_12 та сказав, що ОСОБА_13 його побив та підпалив вагончик. Він приїхав до нього, побачив, що він побитий, викликав швидку та міліцію. Приїхали працівники міліції та склали протокол. Він бачив там сліди пожежі. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 розповідали, що підпалив ОСОБА_13 . ОСОБА_12 вискочив та ОСОБА_13 його побив. ОСОБА_12 не розказував, чи крав він у ОСОБА_13 чи ні. ОСОБА_12 розповідав, що хотів вискочити, однак двері були підперті.

Захисник ОСОБА_7 заявив клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, мотивуючи тим, що злочин, в якому він обвинувачується, відноситься до злочинів середньої тяжкості, він вперше притягується до кримінальної відповідальності, інших злочинів не вчиняв, з моменту вчинення злочину пройшло більше півтора років, своєю поведінкою та відношенням до скоєного ОСОБА_8 довів своє виправлення та перевиховання, в силу чого ОСОБА_8 перестав бути суспільно небезпечною особою, має постійне місце проживання, працює, характеризується позитивно, вчинене ОСОБА_8 діяння також втратило суспільну небезпеку, оскільки будь-яких тяжких тілесних наслідків від нього не настало, а тому вважає можливим звільнити його від кримінальної відповідальності.

Прокурори не заперечували проти задоволення клопотання.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника.

У відповідності до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст.122 КК України класифікується як злочин середньої тяжкості.

Відповідно до ст.48 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Враховуючи вищезазначене та те, що ОСОБА_8 вчинив злочин середньої тяжкості вперше, вину усвідомив, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, у скоєному розкаюється, з моменту вчинення злочину пройшло більше півтора років, своєю поведінкою та відношенням до скоєного ОСОБА_8 довів своє виправлення та перевиховання, в силу чого ОСОБА_8 перестав бути суспільно небезпечною особою, має постійне місце проживання, працює, характеризується позитивно, та те, що при розгляді справи вчинений ним злочин внаслідок зміни обстановки втратив суспільну небезпеку, особа перестала бути суспільно небезпечною, суд вважає можливим ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України звільнити та закрити кримінальне провадження.

Керуючись ст.284 КПК України, ст.12,48 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_8 звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України та кримінальне провадження № 0001837 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, закрити у зв`язку зі зміною обстановки.

Стягнути зі ОСОБА_8 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в загальній сумі 1229 гривень 80 копійок.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: /підпис/ ОСОБА_1

Судді: 1. /підпис/

2. /підпис/

Копія вірна

Суддя: ОСОБА_1