Справа № 515/2188/15-к
Провадження № 1-кп/515/18/16

Татарбунарський районний суд Одеської області
В И Р О К

Іменем України

03 лютого 2016 р. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

потерпілих ОСОБА_5

ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Татарбунари кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Приморське Татарбунарського району Одеської області, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не маючого судимості,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

24 жовтня 2015 року, приблизно о 19 годині, ОСОБА_8 , знаходячись в кімнаті будинку АДРЕСА_1 , на грунті особистих неприязних відносин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , умисно наніс ОСОБА_5 один удар кухонним ножем в живіт, спричинивши останньому проникаючу в черевну порожнину колото-різану рану на правій передній стінці черевної порожнини з пораненням поперечно-ободової кишки та субсерозного крововиливу і наявності рідкої крові в місці поранення. Дане ушкодження, у відповідності до п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, яке було небезпечним для життя.

Далі, продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_8 умисно наніс ОСОБА_6 один удар кухонним ножем в живіт, спричинивши останньому проникаючу в черевну порожнину колото-різану рану на передній стінці черевної порожнини з пораненням брижі та стінок тонкої кишки, виникненням зачеревного крововиливу та наявності рідкої крові в місці поранення. Дане ушкодження, у відповідності до п. 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, яке було небезпечним для життя.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, не оспорював усіх фактичних доказів по справі, у вчиненому щиро розкаявся і прохав його суворо не карати, пояснивши суду, що вчинив кримінальне правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, а також додатково пояснив, що дуже шкодує про скоєне, вибачається перед потерпілими, обіцяючи відшкодувати їм матеріальні та моральні збитки в зв`язку з спричиненням тілесних ушкоджень.

Крім повного визнання вини самим обвинуваченим, його вина також підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який пояснив суду, що 24.10.2015 року, приблизно о 19.00 годині він, разом з ОСОБА_6 , будучи в нетверезому стані, прийшли до сусіда ОСОБА_9 , де напередодні вони святкували день народження останнього. У ОСОБА_10 знаходився обвинувачений ОСОБА_8 , який спочивав. До останнього підійшов ОСОБА_6 та пошарпав його за ногу, бажаючи пробудити того від сну, поспілкуватися та випити спиртного. Прокинувшись, обвинувачений, який також був в стані алкогольного сп`яніння, оскільки до обіду вони втрьох з господарем ОСОБА_11 та обвинуваченим також вживали вино, схопив з тумби, що знаходилась поруч, кухонний ніж та попрямував до них. Побачивши це, він з ОСОБА_12 вибігли до коридору та намагались прикрити двері кімнати, однак обвинувачений їх відкрив та наніс вказаним ножем по одному удару в живіт йому та ОСОБА_13 . Він пробачає обвинуваченого за скоєне та просить призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, враховуючи обіцянку останнього відшкодувати їм витрати на лікування.

Аналогічні пояснення надав суду потерпілий ОСОБА_6 , який додав, що також не наполягає на суворій мірі покарання для обвинуваченого, просить не позбавляти його волі, оскільки розуміє, що вказаний інцидент спровокував саме він, розбудивши п`яного обвинуваченого, який спросоння безпричинно накинувся на них з ножем та наніс по одному удару в живіт кожному.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_8 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому діянні, ніхто з учасників провадження не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження усіх доказів стосовно фактичних обставин справи, обмежившись лише показаннями обвинуваченого та потерпілих, та дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо характеризуючих даних на обвинуваченого, речових доказів по справі та висновків експерта щодо тілесних ушкоджень, спричинених потерпілим.

Так, винність обвинуваченого ОСОБА_8 також підтверджується матеріалами кримінального провадження:

-висновком експерта №266 від 25.10.2015 року, із якого слідує, що у ОСОБА_5 виявлено тілесне ушкодження у вигляді проникаючої в черевну порожнину колото-різаної рани на правій передній стінці черевної порожнини з пораненням поперечно-ободової кишки та субсерозного крововиливу і наявності рідкої крові в місці поранення. Це ушкодження заподіяне дією гострого колюче-ріжучого предмету, групові і індивідуальні особливості якого в ушкоджені не відобразилися. Не виключено, що таким предметом міг бути кухонний ніж. Вказані ушкодження заподіяні незадовго до доставлення потерпілого до медичного закладу, тому не виключено їх утворення 24.10.2015 року. Вищевказане ушкодження було небезпечним для життя і за цим критерієм, згідно п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995 року) відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень (на 2-х арк.);

- висновком експерта №267 від 25.10.2015 року, згідно якого, у ОСОБА_6 виявлено тілесне ушкодження у вигляді проникаючої в черевну порожнину колото-різаної рани на передній стінці черевної порожнини з пораненням брижі та стінок тонкої кишки, виникненням зачеревного крововиливу і наявності рідкої крові в місці поранення. Це ушкодження заподіяне дією гострого колюче-ріжучого предмету, групові і індивідуальні особливості якого в ушкоджені не відобразилися. Не виключено, що таким предметом міг бути кухонний ніж. Вказані ушкодження заподіяні незадовго до доставлення потерпілого до медичного закладу, тому не виключено їх утворення 24.10.2015 року. Вищевказане ушкодження було небезпечним для життя і за цим критерієм, згідно п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995 року) відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, суд повно, усестороннє, об`єктивно аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні докази, приходить до висновку, що умисні дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При обранні покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення та особу обвинуваченого у їх сукупності.

Також суд враховує повне визнання вини обвинуваченим в судовому засіданні, його щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, посередню характеристику за місцем мешкання, наявність на його утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення ним кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд бере до уваги вимоги ст. 65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» із відповідними змінами, а також те, що, відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, не має за мету спричинити фізичні страждання або принизити людську гідність.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі в нижній межі санкції. При цьому, судом враховуються відношення обвинуваченого ОСОБА_8 до вчиненого та наслідки вчиненого кримінального правопорушення, мотив, мета та спосіб вчинення злочинних діянь, а також визнання потерпілим ОСОБА_6 тих обставин, що саме він спровокував обвинуваченого на вчинення неправомірних дій. .

Крім того, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненні злочину, активно сприяв його розкриттю, посередньо характеризується за місцем проживання, з урахуванням думки потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо міри покарання, які просили суд не призначати обвинуваченому покарання, пов`язане з позбавленням волі, суд вважає, що виправлення та перевиховання останнього можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд, на підставі ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КПК України. Підстав для застосування до обвинуваченого ст.69 КК України з призначенням іншого, більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією інкримінуємої йому статті, суд не вбачає.

При вирішенні питання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого до вступу вироку в законну силу, з урахуванням думки прокурора та захисника обвинуваченого, які просили змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний ОСОБА_8 на більш м`який, при наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку, що менш суворий запобіжний захід, ніж той, що був обраний до обвинуваченого, може забезпечити виконання останнім процесуальних обов`язків, а тому вважає можливим на даному етапі змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та відповідно до ст. 194 ч.5 КПК України покласти на нього на вказаний строк такі обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; не залишати місце постійного проживання з 20.00 до 08.00 години без дозволу прокурора або суду, крім перебування на роботі; не відлучатися за межі Татарбунарського району без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд, про зміну свого місця проживання.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.100, 331, 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання в вигляді - 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням на 3 (три) роки.

Відповідно до п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Іспитовий строк ОСОБА_8 обчислювати з 03 лютого 2016 року, відповідно до вимог ч.1 ст.165 КВК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 змінити на домашній арешт до вступу вироку в законну силу, звільнивши його з - під варти із зали суду.

Відповідно до ст.194 ч.5 КПК України до вступу вироку в закону силу, але на строк не більше двох місяців, покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 такі обов`язки:- прибувати до суду за першою вимогою;

- не залишати місце постійного проживання з 20.00 до 08.00 години щоденно без дозволу прокурора або суду, крім перебування на роботі;

- не відлучатися за межі Татарбунарського району Одеської області без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд, про зміну свого місця проживання.

Контроль за виконанням вироку в частині додержання обвинуваченим обов`язків, пов`язаних із зміненим запобіжним заходом, покласти на Татарбунарське відділення поліції Арцизького відділу поліції ГУНП в Одеській області.

Речові докази по справі а саме: слід пальця руки, поміщений до пакету експертної служби « 2415726»; занавіска, поміщену до пакету експертної служби №3104952; марлевий тампон зі змивами крові з вхідних дверей, поміщений до пакету експертної служби №2415725; рукоятку від ножа, поміщену до пакету експертної служби №1342500; лезо (клинок) від ножа, яке поміщено до пакету експертної служби №2204498; змиви з правої та лівої руки ОСОБА_8 , поміщені пакету експертної служби №1341682; зрізи нігтьових пластин з правої та лівої руки ОСОБА_8 , поміщені до пакету експертної служби №1342480; зразки нігтьових пластин з правої та лівої руки ОСОБА_6 , поміщені до пакету експертної служби №1342483; зразки нігтьових пластин з правої та лівої руки ОСОБА_5 , поміщені до пакету експертної служби №1342484 знищити як такі, що не представляють цінності.

Речові докази, а саме чоловічий светр, поміщений до пакету експертної служби №3105129; дорожню сумку, поміщену до пакету експертної служби №2026361; пару туфель, поміщених до пакету експертної служби № 3104951; одяг ОСОБА_8 а саме: спортивна кофта та брюки, які поміщено до пакету експертної служби №2026360 повернути ОСОБА_8 ; одяг ОСОБА_5 (чоловічий светр, футболка з короткими рукавами, які поміщено до пакету №1 та кофта спортивна з капюшоном, яка поміщена до пакету №2) повернути ОСОБА_5 ; одяг ОСОБА_6 , а саме куртка, светр чоловічий, футболка з короткими рукавами, які поміщено до пакету експертної служби №2076520 повернути ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржено впродовж 30 діб з моменту його оголошення до Апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.

Суддя Семенюк