справа № 462/8846/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2015 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000365 про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні малолітню доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого черговим стрілочного поста ВП Локомотивне депо «Львів-Захід», зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.191 КК України,

встановив:
ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді роздавача нафтопродуктів ВП Локомотивне депо «Львів-Захід», що розташоване за адресою: м.Львів, вул.Левандівська, 14, 23.10.2014 року під час робочої зміни, у період часу з 08.00 год. до 17.00 год., будучи згідно своєї посадової інструкції відповідальним за схоронність підзвітних матеріальних цінностей, діючи умисно, всупереч вказівкам наказу начальника депо С-5/432 від 16.09.2014 року «Про контроль за використанням паливно-мастильних матеріалів та запобігання їх розкрадання», з корисливих мотивів, розтратив 60 л дизельного палива, що перебували у його віданні, спричинивши при цьому матеріальної шкоди ДТГО «Львівська залізниця» на суму 1036,80 грн., що було виявлено комісією у складі працівників ВП Локомотивне депо «Львів-Захід» та ЛВ на ст.Львів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.1 ст.191 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, при цьому пояснив, що допустив розтрату ввіреного йому майна, а саме 60 л дизельного палива. Відмітив, що завдана підприємству шкода ним відшкодована в повному обсязі. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.

Незважаючи на визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні розтрати чужого майна, яке перебувало у його віданні, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 об`єктивно підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показав, що до його обов`язків входить контроль за видачею нафтопродуктів, 23.10.2014 року ОСОБА_7 прийшов до нього та повідомив про нестачу 60 л нафтопродуктів. Після перевірки встановлено, що дійсно має місце недостача дизельного палива в такому розмірі. При цьому, показники в журналі обліку нафтопродуктів попередньої зміни відповідали кількості нафтопродуктів за лічильником на початок робочої зміни ОСОБА_7 о 08.00 год.

Свідок ОСОБА_9 , допитаний в судовому засіданні, дав суду показання, що він працює роздавальником нафтопродуктів. Зазначив, що того дня бачив ОСОБА_7 , однак він йому про недостачу нічого не сказав. Якщо б мала місце недостача від попередньої зміни, то ОСОБА_7 повинен був доповісти про такий факт керівництву та скласти акт про неприйняття зміни.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала суду, що щодня працівники зобов`язані проходити інструктажі про ознайомлення з умовами праці, розписуватися про свої обов`язки.

Свідок ОСОБА_11 в суді показав, що працівник повинен підписати інструктаж, первинний інструктаж, розписку про ознайомлення про відповідальність за розтрату, а при виході на зміну о 07.45 год. інструктаж з техніки безпеки. Крім цього зазначив, що у разі виявлення недостачі нафтопродуктів, працівник повинен доповісти бригадиру безпоседньому керівнику про нестачу, на підставі чого складається акт.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_7 у розтраті чужого майна, яке перебувало в його віданні, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.191 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, вчиненим умисно, з корисливих мотивів; особу винного, який раніше не судимий (матеріали кримінального провадження, арк.147), одружений (матеріали кримінального провадження, арк.146), має на утриманні малолітню доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває (матеріали кримінального провадження, арк. 142, 144), згідно наданої характеристики з місця проживання характеризується виключно позитивно (матеріали кримінального провадження, арк. 146).

Виходячи з наведеного, приймаючи до уваги думку представника потерпілого, що підприємство не має претензій до обвинуваченого, який в повному обсязі відшкодував завдану матеріальну шкоду, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.191 КК України.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Підстав, передбачених ст.ст. 176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд
засудив:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.191 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1