У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря прокурора захисника та засудженогоОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 9 грудня 2015 року матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 серпня 2015 року.
Зазначеним вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Черепин Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, -

визнано винуватим та засуджено: - за ч. 1 ст. 162 КК України до штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн.;
- за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів ОСОБА_7 остаточно призначено 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 серпня 2015 року вирок щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що 9 червня 2014 року, приблизно о 13 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, невстановленим досудового розслідуванням способом, всупереч волі власника житла, що розташоване по АДРЕСА_2 , умисно, незаконно, за відсутності визначених законом підстав та в порушення встановленого законом порядку проник на прибудинкову територію і через гараж проник до приміщення вказаного будинку, чим порушив недоторканність житла та іншого володіння потерпілої ОСОБА_8 .
Цього ж дня, приблизно о 13 год. 05 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в кімнаті на першому поверсі вказаного вище будинку, керуючись раптово виниклим умислом на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , яка в цей час спала на ліжку, умисно наніс їй один удар металевим предметом, схожим на «монтировку», яку взяв в гаражі цього будинку, в лобну частину голови, заподіявши потерпілій тяжке тілесне ушкодження у вигляді проникаючої відкритої черепно-мозкової травми.
У касаційній скарзі прокурор просить судові рішення щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, посилаючись на його безпідставне звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. При цьому прокурор вважає, що судом першої інстанції не дано належної оцінки тому, що ОСОБА_7 вчинив злочини у стані алкогольного сп`яніння, щодо потерпілої жіночої статі, наніс їй удар металевим предметом в життєво-важливий орган - голову та те, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, згідно ст. 12 КК є тяжким. Також вказує на те, що апеляційний суд в ухвалі не навів переконливих мотивів щодо безпідставності доводів прокурора та обгрунтованості застосування до ОСОБА_7 вимог ст. 75 КК України, чим порушив вимоги ст. 419 КПК України.
У заперечення на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_6 просить судові рішення щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Заслухавши доповідача, пояснення засудженого та захисника, які заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора, думку прокурора, яка просила касаційну скаргу задовольнити частково шляхом скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового апеляційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_7 вбачається, що це провадження судом розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому кваліфікація дій засудженого за ч. 1 ст. 162 та ч. 1 ст. 121 КК України у касаційній скарзі прокурором не оспорюється.
Що ж стосується доводів прокурора про м`якість призначеного засудженому ОСОБА_7 покарання внаслідок необгрунтованого звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для його її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої особи. Крім того, згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення винної особи від відбування покарання з випробуванням.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, покарання засудженому ОСОБА_7 призначено в межах, встановлених санкцією статті більш тяжкого закону, за яким його визнано винним. Звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, судом першої інстанції враховано як ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відносяться до злочину невеликої тяжкості та тяжкого злочину, дані про його особу, обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, повне визнання вини, щире каяття у вчиненому та добровільне відшкодування потерпілій заподіяної шкоди, так і те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Враховано також думку потерпілої ОСОБА_8 у судовому засіданні, яка вважала за можливе призначити засудженому покарання, не пов`язане з позбавленням волі та застосувати до ОСОБА_7 вимоги ст. 75 КК України. Враховано судом також обставину, що обтяжує покарання вчинення засудженим злочинів у стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи зазначені вище обставини, які мали значення для призначення покарання, а також виходячи із вимог ст. 75 КК України і засад законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів без відбування реального покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, встановленням конкретного іспитового строку та покладенням на засудженого певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
З таким рішенням суду першої інстанції обгрунтовано погодився й апеляційний суд, визнавши його таким, що не суперечить вимогам кримінального закону, врахувавши усі обставини у їх сукупності, а також те, що він є студентом Київського Національного університету будівництва і архітектури, де характеризується виключно позитивно і як особа з високим рівнем навчання та думку потерпілої під час апеляційного розгляду, яка моральних та матеріальних претензій до ОСОБА_7 не мала і погодилась з вироком суду в частині призначення йому покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, яке вважала достатнім для виправлення засудженого (т. 2, а.п. 134).
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що за викладених обставин рішення суду першої інстанції про звільнення засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням є законним та обгрунтованим, оскільки таке рішення відповідає вимогам статей 65 і 75 КК України і не призвело до неправильного застосування кримінального закону.
Враховуючи, що порушень вимог кримінального та кримінального процесуального законів, які б тягнули безумовне скасування судових рішень щодо засудженого ОСОБА_7 судами першої та апеляційної інстанції у провадженні не допущено, тому касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
На підставі наведеного, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3