Справа №490/49/15-к 05.10.2015 05.10.2015 05.10.2015
Провадження № 11-кп/784/676/15 Категорія ч. 1 ст. 121 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ОСОБА_6
- ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України; -
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9
обвинувачений ОСОБА_7
захисник ОСОБА_8
потерпіла ОСОБА_10
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційної скарги.
Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва 06 травня 2015 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого неповнолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виконує будівельні роботи, раніше не судимого, проживаючого на АДРЕСА_1 ; -
- засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України на 6 років позбавлення волі
Постановлено:
- запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою;
- строк відбування покарання обчислювати з 24.11.2014 року;
- цивільний позов прокурора задовольнити та стягнути з ОСОБА_7 на користь Департаменту фінансів Миколаївської міської ради 5 637 грн.;
- цивільний позов ОСОБА_11 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 2 516,17 грн. на відшкодування витрат на лікування та 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.
В апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 захисник ОСОБА_8 просить змінити даний вирок в частині призначеного покарання та пом`якшити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України до арешту з максимальним строком.
За змістом апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 просить пом`якшити призначене йому покарання та застосувати ст. 75 КК України.
Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
Захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 та доведеності його вини, фактичних обставин, встановлених під час судового розгляду, вважає вирок суду незаконним та підлягаючим зміні з підстав невідповідності призначеного судом покарання особі обвинуваченого та тяжкості злочину.
Вважає, що суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, формально послався на обставини, що пом`якшують покарання та не дав їм належної оцінки, зокрема: що ОСОБА_7 раніше не судимий, має малолітню дитину, до кримінальної та адміністративної відповідальності раніше не притягався, відвіз до лікарні потерпілу, його молодий вік та те, що злочин вчинений ним внаслідок збігу тяжких обставин.
На думку захисника декілька пом`якшуючих покарання обставин, які перебувають у співвідношенні та взаємодії і у сукупності суттєво, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину та значно знижують суспільну небезпеку цього злочину порівняно з іншими злочинами цієї категорії.
При цьому посилається на положення ст. ст. 50, 65 КК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи кваліфікацію своїх дій, вважає призначене йому покарання занадто суворим та несправедливим через невідповідність призначеного покарання його (обвинуваченого) особі. Посилається на враховані судом дані про його особу та інші обставини справи і вважає, що до нього можливо застосувати ст. 75 КК України.
Також твердить, що через пів року з моменту скоєння злочину, він змінився, змінилося його ставлення до встановлених у суспільстві норм моралі.
В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_7 твердить про невжиття судом першої інстанції в порядку ст. 378 КПК України заходів щодо його житла квартири АДРЕСА_2 і просить апеляційний суд прийняти такі заходи, виселивши звідти осіб, які там, за його твердженням, незаконно проживають. При цьому посилається на видачу ним оформленої в СІЗО довіреності щодо даного житла своїй тітці.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
В ніч з 19 на 20 листопада 2014 року ОСОБА_7 , під час з`ясування стосунків зі своєю дружиною ОСОБА_11 у квартирі АДРЕСА_3 , неодноразово завдав їй удари, побої та вчиняв відносно неї інші насильницькі дії, внаслідок чого потерпілій були спричинені тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з наявністю забійної рани скроневої області зліва, вдавленого перелому лівої скронево-тім`яної області зі зміщенням країв кісткових фрагментів в порожнину черепу, забою головного мозку легкого ступеню, забоїв та крововиливів лобної області та верхніх вій обох очей, крововиливу лівого плеча.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1759 від 25 листопада 2014 року тілесні ушкодження у вигляді крововиливу лівого плеча відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, інші - до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку їх апеляційних скарг, заперечення прокурора ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_10 проти апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника; дослідивши матеріали кримінального провадження № 0006537 та додатково надані документи, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд вважає їх не підлягаючими задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Фактичні обставини справи та кваліфікацію злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 не оспорюють, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд в цій частині оскаржуваний вирок не переглядає.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. ст. 65, 66 КК України врахував:

ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином. При цьому суд цілком вірно врахував, що протиправні наслідки настали внаслідок умисних триваючих насильницьких дій обвинуваченого відносно потерпілої, що підвищує суспільну небезпеку цього злочину порівняно з іншими злочинами цієї категорії;

дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання негативної характеристики не має, на обліках у Миколаївській обласній психіатричній лікарні та Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває;

пом`якшуючі покарання обставини - першу судимість обвинуваченого та вчинення злочин внаслідок збігу тяжких сімейних обставин. При цьому суд зазначив, що обвинувачений та потерпіла є подружжям, мають дитину, жоден з них не вжив визначених законом та таких, що відповідають здоровому глузду, дій щодо належної організації взаємних стосунків (їх продовження або припинення).

За такого є безпідставними доводи апелянтів щодо недостатнього та формального врахування судом всіх встановлених у справі обставин, що впливають на покарання обвинуваченого.

Оцінивши сукупність вищезазначених обставини, суд прийшов до вірного висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України та у розмірі, більшому за мінімальну межу покарання, встановлену частиною першою цією статті.

На думку апеляційного суду таке покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
За таких обставин призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, і відсутні підстави вважати його занадто суворим.

А тому доводи апелянтів в цій частині є непереконливими та безпідставними.
Що стосується доводів захисника про призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, то суд належним чином обговорив у вироку аналогічне прохання сторони захисту, вмотивовано зазначивши, що в даному випадку наявними є лише дві ознаки, що пом`якшують покарання, але лише одна з них - вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих сімейних обставин - може бути визнана за таку, що зменшує суспільну небезпеку вчиненого діяння. Проте, як вірно вказав суд у вироку, сукупно з встановленою вище обставиною, що суттєво збільшує суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 злочину, вказана обставина не призводить до зменшення суспільної небезпеки злочину настільки, щоб це давало можливість призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом.

З огляду на зазначене є неспроможними доводи апеляційних скарг про незаконність вироку суду у цій частині.

Крім того, суд належним чином вмотивував і своє рішення щодо прохання сторони захисту про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, вірно вказавши, що ст. 75 КК України не надає можливості такого звільнення у разі призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк, більший за 5 років.

Окрім того, відсутні підстави для визнання пом`якшуючою покарання обставиною супроводження обвинуваченим до лікарні потерпілої в автомобілі швидкої медичної допомоги, яку, до речі, викликала сама потерпіла.

З урахуванням вищезазначеного, наведені в апеляційних скаргах доводи про невідповідність призначеного судом покарання не відповідають дійсності.

Що стосується клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про прийняття в порядку ст. 378 КПК України заходів щодо його житла квартири АДРЕСА_2 та виселення звідти осіб, які там проживають, то воно не підлягає задоволенню, оскільки, як зазначає сам обвинувачений, він вже самостійно вжив заходів для збереження свого житла, визначивши та уповноваживши певну особу з числа своїх родичів тітку, якій, як він сам зазначив у своїх заявах, він надав оформлену в СІЗО відповідну довіреність. Крім того, спірні питання щодо виселення осіб з житлових приміщень розглядаються у порядку цивільного судочинства і не є предметом розгляду у порядку кримінального судочинства.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Залишити без змін вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 травня 2015 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4