Справа №1-19/10 15.06.2010 15.06.2010 15.06.2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-340/10 Головуючий у 1-й інстанції: Малюк Т.О. Категорія: ч.1 ст.185 КК України Доповідач: Царюк В.В.
ч.2 ст.186 КК України
ч.3 ст.289 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Миколаївської області

у складі: головуючого - Царюка В.В.

суддів : Гребенюк В.І., Олещук Т.Л.

за участю прокурора Якименка О.П., засудженого ОСОБА_1

15 червня 2010 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01.04.2010 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше судимий: 27.11.2001 року Вознесенським міським судом Миколаївської області за ст. 185 ч. 3 КК України до 3-х років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік; 29.09.2002 року Вознесенським міським судом Миколаївської області за ст.ст. 185 ч. 2, 71 КК України до 3-х років 3-х місяців позбавлення волі. Звільнений 29.12.2005 року у зв'язку з відбуттям строку покарання; 27.04.2006 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ст. 185 ч. 3 КК України до 3-х років позбавлення волі. Звільнений 17.03.2009 року у зв'язку з відбуттям строку покарання.

прож.: ІНФОРМАЦІЯ_3,-

засуджений:

- за ст. 289 ч.3 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ст. 186 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не судимий, прож.: ІНФОРМАЦІЯ_5,-

засуджений:

- за ст. 289 ч. 3 КК України з застосуванням ст. 69 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ст. 185 ч. 1 КК України до 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України шляхом повного складання призначених покарань, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з конфіскацією всього належного йому майна.

Постановлено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 27321 грн. 44 коп.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у тому, що 19.05.2009 року близько 4 години 00 хвилин, в смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_2, шляхом погрози застосування насильства небезпечного для життя та здоровя, що полягало в погрозі застосування ножа до водія, автомобіля «ЗАЗ», державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4, незаконно заволоділи даним транспортним засобом, який на праві власності належить ОСОБА_3, чим спричинили останньому матеріальний збиток на суму 40489 грн. 31 коп..

Разом з тим, 19.05.2009 року близько 4 години 30 хвилин в м. Вознесенську біля колишнього сільськогосподарського підприємства «Прогрес», розташованого по вул. Жовтневої революції, ОСОБА_2, знаходячись в салоні зазначеного автомобіля, шляхом вільного доступу, таємно викрав панель управління СД - плеєра «Панасоник» вартістю 960 грн. та 12 музичних дисків загальною вартістю 300 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 матеріальний збиток на загальну суму 1260 грн.

Крім цього, 08.06.2009 року близько 22 години 30 хвилин в м. Вознесенську в приміщенні магазину «Ларець», розташованому по вул. Матросова, № 184, ОСОБА_1 відкрито викрав майно, яке належить приватному підприємцю ОСОБА_5І на загальну суму 104 грн.

В апеляції ОСОБА_1 просить скасувати вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01.04.2010 року та направити справу на новий судовий розгляд. Вважає зазначений вирок незаконним, оскільки, як стверджує апелянт, на досудовому слідстві, справа відносно нього була сфабрикована, а під час судового розгляду справи суддею була допущенна однобічність, неповнота та упередженість. Разом з тим апелянт зазначив, що в основу обвинувачення за ст. 289 ч.3 КК України, лягли хибні свідчення потерпілого, який навмисно обмовив ОСОБА_1 з метою уникнути матеріальної відповідальності перед власником за пошкоджений автомобіль. Також в апеляції ОСОБА_1 заявив, що під час слухання справи було порушено його право на захист, що виразилося у тому, що його захисник за весь час розгляду справи не зробив жодної дії направленої на захист ОСОБА_1, а навпаки намагався схилити свого підзахисного щоб він визнав свою вину у скоєнні злочину, який, на думку апелянта, він не скоював.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, який підтримав свою апеляцію і заперечував свою провину у заволодінні автомобілем під керуванням ОСОБА_4, думку прокурора, який вважав, що апеляція не підлягає задоволенню, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла слідуючого.

Вина ОСОБА_1 у заволодінні транспортним засобом під керуванням ОСОБА_4 за обставин, викладених у вироку суду, повністю підтверджується доказами, дослідженими безпосередньо у судовому засіданні. Відповідно до змісту вироку, такими доказами судом визнані показання потерпілого ОСОБА_4, засудженого ОСОБА_2, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, зміст протоколу огляду місця події ( а.с.6-9), відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_2 ( а.с.39-42), висновки експерта №405 ( а.с.96). Ці докази органами досудового слідства зібрані відповідно до вимог діючого кримінально-процесуального законодавства і судом першої інстанції вірно визнані законними та допустимими. Посилання засудженого ОСОБА_1 на те, що ці докази не можна приймати до уваги, оскільки він сам не бажає їх сприймати і критично відноситься до них, на думку колегії суддів, є голослівними та надуманими, оскільки будь-яких аргументованих заперечень з цього приводу засудженим не наведено.

Що стосується засудження ОСОБА_1 за злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, то вирок в цій частині фактично ніким не оспорюється.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_1 суд врахував тяжкість вчинених ОСОБА_1 злочинів, їх суспільну небезпечність, негативні наслідки та дані про особу засудженого. Саме на підставі цих даних, на думку колегії суддів, суд вірно дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_1 покарання саме у вигляді позбавлення волі. Такі висновки суду відповідають вимогам ст..65-67 КК України і підстав вважати їх невірними - немає.

Слід зазначити, що будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального законодавства при розслідуванні та судовому розгляді цієї справи, які б могли потягнути за собою зміну чи скасування вироку,- не вбачається.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляції засудженого ОСОБА_1 - немає.

Керуючись ст..ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 1.04.2010 року відносно ОСОБА_1 - залишити без змін, а апеляцію засудженого на цей вирок - залишити без задоволення.

Головуючий :

Судді :