Код суду 233 Справа № 233/319/16-к
Вирок
Іменем України
22 лютого 2016 року м. Костянтинівка
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, має середню технічну освіту, неодружений, дітей не має, військовослужбовця за призовом під час мобілізації, на особливий період, кулеметника 3-го комендантського відділення комендантського взводу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
18 березня 2015 року на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ІНФОРМАЦІЯ_2 солдат ОСОБА_4 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та 22 квітня 2015 року наказом командира зазначеної військової частини № НОМЕР_2 був зарахований до списків особового складу та призначений на посад) кулеметника 3 комендантського відділення комендантського взводу цієї ж частини, на якій проходить військову службу по теперішній час.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період солдат ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.
Проте, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючі можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення.
Так, відповідно до наказу №113 від 21 квітня 2015 року командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 був передислокований в м. Костянтинівка Донецької області, зону проведення антитерористичної операції, з метою виконання службових (бойових) завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та безпосередньої участі в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, для подальшого проходження служби.
Водночас, 24 червня 2015 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, в період проходження військової служби та будучи придатним для проходження військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, ведучи бездіяльний та дозвільний спосіб життя, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без дозволу командування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 не з`явився вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , розташованої в АДРЕСА_2 .
Реалізуючи свій злочинний намір у період часу з 24 червня 2015 року по 24 листопада 2015 року солдат ОСОБА_4 , не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби перебував дома у АДРЕСА_2 , проводячи час вільно на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи заходів для повернення до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .
Надалі, виконуючи дії, пов`язані між собою єдністю мети та умислу, спрямовані на тимчасове ухилення від військової служби, про своє місцезнаходження солдат ОСОБА_4 до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
У подальшому, ОСОБА_4 вирішив припинити тимчасово ухилятися від проходження військової служби та 24 листопада 2015 року прибув добровільно до місця служби у розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка розташована в АДРЕСА_2 та приступив до виконання своїх службових обов`язків, після чого з`явився до органів військової прокуратури із зізнанням.
Таким чином, солдат ОСОБА_4 за викладених вище обставин обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді кулеметника 3-го комендантського відділення комендантського взводу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , о 08 годині 24 червня 2015 року не з`явився вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, а саме, до вищезазначеної частини, розташованої у АДРЕСА_2 та продовжував ухилятися від військової служби до 24 листопада 2015 року, тобто - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 сі. 407 КК України не з`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав у повному обсязі та пояснив, що він 18.03.2015 року був призваний на військову службу та проходив службу у 57-й бригаді на посаді кулеметника. 12.06.2015 року після нічного обстрілу він був доставлений до Дзержинської центральної міської лікарні, де лікувався в стаціонарі до 24.11.2015 року, після чого мав повернутись на службу. 24.06.2015 року ввечері йому зателефонувала його дівчина, і повідомила, що хоче його покинути. Після цього він рознервувався і вирішив поїхати додому до м. Кривий Ріг щоб владнати проблеми з дівчиною, що і зробив. При цьому він нікого не повідомив про те, що не повернеться до військової частини вчасно. Перебуваючи вдома він загубив військовий квиток і не знав, як повертатись до військової частини без нього. В подальшому він вирішив все ж таки повернутись і продовжити службу, 24.07.2015 року прибув до розташування військової частини, командир одразу спрямував його до військової прокуратури, де він в усьому зізнався. Зараз розуміє, що не повинен був так поступати, шкодує про свій вчинок, щиро розкаявся. Має намір продовжити військову службу після демобілізації.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину та, приймаючи до уваги, що прокурор також не оспорював встановлені фактичні обставини, при яких скоєно злочин, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння злочину, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при встановлених судом обставинах доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на медичних обліках не перебуває, за місцем проходження служби в грудні 2015 року характеризувався негативно, але в теперішній час виправився, характеризується співслужбовцями позитивно, на обліках за станом здоров`я не перебуває.
Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття, добровільну явку у військову частину та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не виявлено.
При таких обставинах, суд вважає, що покарання обвинуваченого повинно бути пов`язано з позбавленням волі на мінімальний строк, передбачений санкцією відповідної частини статті, оскільки вважає, що саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
Беручи до уваги те, що обвинувачений скоїв злочин вперше, щиро розкаявся в скоєному, співпрацював з органами досудового розслідування, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, оскільки відсутні відомості щодо нього, які давали б підстави стверджувати про його підвищену суспільну небезпеку, як особистості, і до нього необхідно застосувати ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.
Цивільний позов не заявлений.
Відомості про речові докази в обвинувальному акті не зазначені.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: повідомляти командира військової частини або в кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу командира військової частини або кримінально-виконавчої інспекції.
Контроль за поведінкою ОСОБА_4 покласти на командира військової частини за місцем проходження служби, а у разі звільнення з військової служби на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем його проживання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя