Справа №11-609/10 Головуючий у суді у 1 інстанції -
Номер провадження - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року листопада «30» дня. Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Сумської області в складі: '

головуючого - судді Ященка В.А.,

суддів - Гончарова М.В., Демченка М.О.,

3 участю прокурора - Кононової Л.Ф.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 вересня 2010 року, якою, -

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше судимому:

- 28.01.1999 р. Придніпровським районним судом м. Черкаси за ст.ст. 140 ч. 2, 17, 140 ч. 2, 145 ч. 1 КК України (1960 р.) до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

- 25.12.2001 р. Апеляційним судом Черкаської області за ст. 142 ч. 3, п.п. «а», «е», «і», «з» ст. 93 КК України (1960 р.) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві особистої власності майна, -

відмовлено в задоволенні заяви про приведення вироку у відповідність з діючим законодавством, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 16 серпня 2010 року звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області із заявою про перегляд та приведення у відповідність до вимог чинного законодавства вироку відносно нього, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.05.2008 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо гуманізації кримінальної

відповідальності» від 15.04.2008 року, яким передбачені зміни вироку суду, згідно якого він відбуває покарання. Свою заяву мотивував тим, що рішенням Конституційного Суду України від 29.12.1999 року визнано неконституційним існування і застосування смертної кари як виду покарання і максимальна міра покарання повинна бути 15 років за ст. 93 КК України в редакції 1960 року. Оскільки він вчинив злочин, передбачений ст. 93 КК України в листопаді 1999 року, то йому не може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, тому це покарання повинно бути замінено на позбавлення волі строком на 15 років.

Постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 вересня 2010 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні його заяви.

В своїй апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_2 ставить питання про скасування постанови суду та приведення у відповідність до чинного законодавства вироку щодо нього на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо гуманізації кримінальної відповідальності».

Заслухавши доповідь судді про обставини справи і зміст апеляції, думку прокурора про законність та обгрунтованість постанови суду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що задоволенню вона не підлягає.

Суд обгрунтовано відмовив в задоволенні заяви ОСОБА_2 про приведення у відповідність до вимог чинного законодавства вироку Апеляційного суду Черкаської області від 25 грудня 2001 року ОСОБА_2 відповідно до вироку цього суду був засуджений за ст.ст. 142 ч. З, п.п. «а, е, і, з» ст. 93 КК України в редакції 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Злочини він вчинив 04 та 30 листопада 1999 року, тобто, коли за злочин, передбачений ст. 93 КК України в редакції 1960 року була передбачена виняткова міра покарання - смертна кара.

Переглядаючи справу в касаційному порядку Верховний Суд України 16 липня 2002 року залишив вирок Апеляційного суду Черкаської області від 25 грудня 2001 року стосовно ОСОБА_2 без зміни (а.с. 48-56).

Також Верховним Судом України 29 червня 2010 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_2 про перегляд у порядку виключного провадження вироку Апеляційного суду Черкаської області стосовно від 25 грудня 2001 року щодо нього (а.с. 60).

Рішенням Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року положення ст. 24 Загальної частини та положення санкцій статей Особливої частини Кримінального кодексу України, які передбачали смертну кару як вид покарання, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

На виконання зазначеного рішення Конституційного Суду України Верховною Радою України 22 лютого 2000 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України», яким внесені зміни до цих кодексів, зокрема, ст. 24 КК України в редакції 1960 року, яка передбачала міру покарання «смертна кара» - виключено, і доповнено ст. 25-2 КК України в редакції 1960 року, згідно якої найсуворішою мірою покарання є «довічне позбавлення волі».

Оскільки суд, 25 грудня 2001 року призначив засудженому ОСОБА_2 покарання у виді довічного позбавлення волі, яке на той час вже було передбачено Кримінальним кодексом України, то колегія суддів вважає, що на засудженого ОСОБА_2 не розповсюджується дія Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо гуманізації кримінальної відповідальності» від 15 квітня 2008 року, тому підстав для скасування постанови суду та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 - немає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 362, 366, 377 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 вересня 2010 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_2 про приведення вироку у відповідність з чинним законодавством залишити без зміни, а апеляцію засудженого - без задоволення.

Судді

ОСОБА_3

ОСОБА_1

ОСОБА_4