АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
11/490/540/12 Головуючий у 1 й інстанції - Крохмалюк
Доповідач - Косенко Л.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2012 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Косенка Л.М.

суддів Капелюхи В.М., Стуковенкової Т.Г.

з участю прокурора Чепурка А.С.

засудженого ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_2 на вирок Новомосковського міськрайонного Дніпропетровської області від 12 січня 2012 року.

Цим вироком ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не судимого,-

засуджено за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк пять років, ч.1 ст.296 КК України на один рік обмеження волі.

На підставі ст.70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_3 призначено покарання у виді пяти років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК ОСОБА_1 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки з покладанням на нього обовязків.

Згідно зі ст.76 КК на ОСОБА_1 покладені обовязки: не змінювати місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи та періодично зявлятися для реєстрації в органи виконання покарання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної шкоди 3456 грн 33 коп і моральної шкоди 25 000 грн.

Згідно з вироком ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів за таких обставин.

16 вересня 2007 р. приблизно о 18 год ОСОБА_1 як провідник знаходився в тамбурі пасажирського вагону № 5 приміського поїзду № 6175 сполученням ст. Красноград ст. Дніпропетровськ. Коли мимо нього проходили пасажири ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, він з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, з явної неповаги до суспільства, навмисно завдав один удар кулаком ОСОБА_4 в область обличчя, заподіявши йому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді контузії правого ока, що призвело до втрати зору на праве око до 0,08 діоптрій, який не корегується.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, порушив питання про скасування вироку та направлення справи на новий судовий розгляд у звязку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного засудженому покарання тяжкості вчиненого злочину та його особі унаслідок мякості. При цьому зазначив, що суд не проаналізував показання ОСОБА_1 на досудовому слідстві і при судовому розгляді справи і не дав їм належної оцінки, чим порушив вимоги ст.334 КПК.

Захисник ОСОБА_2 порушує питання про скасування вироку, оскільки вважає, що він є незаконним і необгрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи. На думку захисника у справі допущена суттєва неповнота досудового слідства. Зазначає, що вирок суду не містить обєктивних доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні названих злочинів.

Виходячи з цього захисник просить, як це видно з його апеляції, про скасування вироку і постановлення щодо ОСОБА_1 виправдувального вироку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, міркування прокурора Чепурка А.С., який підтримав доводи апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи, і вважав вирок відносно ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та призначення засудженому несправедливого покарання внаслідок його мякості, пояснення засудженого ОСОБА_1, який просив апеляції залишити без задоволення, а вирок суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи поданих апеляцій, колегія суддів приходить до наступного.

Доводи в апеляціях прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_2 про те, що під час судового розгляду справи за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.1 ст.121 КК та ч.1 ст.296 КК суд неповно і однобічно дослідив обставини, повязані із заподіянням ОСОБА_4 умисного тяжкого тілесного ушкодження, є слушними.

Відповідно до положень ст.323 КПК вирок суду повинен бути законним і обгрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст.334 КПК у мотивувальній частині вироку разом з іншими обставинами наводяться докази, на яких грунтується висновок суду щодо підсудного, із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку»суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта й інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.

Як видно з вироку, місцевий суд цих вимог закону не дотримав.

На обгрунтування свого висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні зазначених у вироку злочинів суд послався: на показання підсудного ОСОБА_7, потерпілого ОСОБА_4, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8 під час судового розгляду справи, показання ОСОБА_9, ОСОБА_10 на допитах 08 грудня 2007 року (т.1 а.с.124-127), показання потерпілого ОСОБА_4 і свідка ОСОБА_6 29 серпня 2009 року при відтворенні обстановки і обставин події на досудовому слідстві (т.1 а.с.249-262), висновки судово-медичних експертиз ОСОБА_4 (т.1 а.с. 75-76,247-248, т.2 а.с.112-121), дані довідки Дніпропетровського пасажирського вагонного депо про відсутність пошкоджень у приміському поїзді № 6175, де за висновком суду було вчинено злочини відносно ОСОБА_4Л.(т.1 а.с.27).

Проте з даними висновками суду колегія суддів погодитися не може, оскільки докази, якими вони обгрунтовані, досліджені поверхово й однобічно, про що обгрунтовано зазначається в поданих апеляціях. Крім того, деякі з названих доказів, як убачається з протоколу судового засідання, не досліджувались під час судового розгляду.

Так, згідно з обвинувальним висновком ОСОБА_1, побачивши в тамбурі пасажирського вагону ОСОБА_4, у присутності інших осіб, безпричинно, з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалася особливою зухвалістю, з метою заподіяння тілесних ушкоджень навмисно завдав йому один удар кулаком в область обличчя, внаслідок чого потерпілому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження у виді різкого погіршення зору на праве око.

Формулюючи обвинувачення, визнане доведеним, суд в мотивувальній частині вироку, хоча і дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у злочинах, передбачених ч.1 ст.121 і ч.1 ст.296 КК України, зазначив, що підсудний діяв з умислом на вчинення лише хуліганства і що саме з цією метою він завдав удар ОСОБА_4. Про те, що ОСОБА_1 діяв також з умислом на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, у вироку не зазначено.

Отже, у висновках суду про доведеність винуватості засудженого в названих злочинах містяться істотні суперечності, що відповідно до вимог статей 367 і 369 КПК України є підставою для скасування вироку.

Як убачається з матеріалів справи і протоколу судового засідання, засуджений ОСОБА_1 під час досудового і судового слідства неодноразово змінював свої показання.

Так, у перших поясненнях від 16 вересня 2007 року ОСОБА_1 визнавав, що під час зясовування стосунків з незнайомим пасажиром щодо пошкодження шибки на дверях у тамбурі вагона він помилково завдав удар в область обличчя хлопця, який був поруч.

В подальшому ОСОБА_1 на допитах як підозрюваного та обвинуваченого, на очних ставках з потерпілим ОСОБА_4 і свідком ОСОБА_6 відмовився від цих пояснень і почав стверджувати, що він не учиняв хуліганські дії та не заподіював тілесні ушкодження потерпілому. Зазначив, що в тамбурі вагону сварилися два пасажира, а коли він підійшов до них, один з них образив його нецензурною лайкою. Крім того, ОСОБА_1 заявив, що перші пояснення щодо обставин зазначеної події він давав під тиском співробітників міліції (т.1 а.с.83,128,131,153, т.2 а.с.130).

В судових засіданнях 2009 р. і 2011 р. ОСОБА_1, як убачається з протоколів судового засідання, не визнавав себе винуватим у злочинах відносно ОСОБА_4 При цьому стверджував, що саме ОСОБА_4 і ОСОБА_6 пошкодили скло на дверях у тамбурі вагона, образили його нецензурними словами, коли він зробив їм зауваження щодо їх неправомірної поведінки. Заявляв, що під час дачі пояснень 16 вересня 2007 р. на нього чинився тиск з метою отримання показань, які були потрібні співробітникам міліції.

З огляду на дані протоколу судового засідання 12 січня 2012 р. в кінці судового слідства ОСОБА_1 без будь-яких пояснень відмовився від попередніх показань щодо обставин учинення злочинних дій відносно ОСОБА_4 і визнав себе винуватим в заподіянні удару потерпілому. При цьому свої дії пояснював тим, що був незадовільним пошкодженням шибки на дверях у тамбурі вагона.

Відповідно до вимог ст.334 КПК якщо підсудний у судовому засіданні змінив свої показання, які давав на досудовому слідстві або дізнанні, суд повинен ретельно перевірити як ті, так і інші показання, зясувати причину зміни показань і в результаті ретельного дослідження дати їм у вироку належну оцінку в сукупності з іншими доказами, що є у справі.

Як видно з матеріалів справи, суд не дослідив ці показання ОСОБА_1 на досудовому слідстві і при судовому розгляді справи, не зясував причину зміни підсудним своїх показань. У вироку суду не зазначено, чому суд узяв до уваги тільки показання ОСОБА_1, які він дав у кінці судового засідання. З цих підстав доводи в апеляції прокурора про те, що суд на порушення ст.334 КПК у вироку не навів, які саме показання підсудного покладені в обгрунтування доведеності його вини, а лише зазначив, що ОСОБА_1 повністю визнав себе винним у вчиненні вказаних злочинів, є слушними. Про те, що в судовому засіданні ОСОБА_1, визнаючи себе винним у злочинах, до кінця не був щирим, зазначається і в апеляції захисника засудженого.

Суд у вироку послався також на показання свідка ОСОБА_8 на досудовому слідстві (т.1 а.с.122), дані протоколів відтворення обстановки та обставин події з участю потерпілого ОСОБА_4 і свідка ОСОБА_6 (т.1 а.с.249-262), висновок судово-медичної експертизи ОСОБА_4 (т.1 а.с.247-248).

Згідно протоколу судового засідання зазначені докази не були розглянуті в судовому засіданні. За таких обставин суд у відповідності до ст.323 КПК України не мав права посилатися на ці докази у вироку.

У вироку місцевий суд навів дані довідки Дніпропетровського пасажирського вагонного депо (т.1 а.с.27), однак на порушення вимог ст.334 КПК України не зазначив, які обставини ними підтверджуються або спростовуються. До того ж щодо обставин пошкодження в тамбурі пасажирського вагона у справі є й інші довідки (т.1 а.с.107,110), а також показання засудженого ОСОБА_1 та деяких свідків, яким на порушення ст.334 КПК у вироку не дана будь-яка оцінка. Проте з огляду на твердження ОСОБА_1 щодо мотивів його поведінки в тамбурі вагона всебічне дослідження цих обставин може мати значення при встановленні істини у справи.

За змістом ст.334 КПК суд у вироку має зазначити джерело доказу, фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини цими доказами спростовуються або підтверджуються. Остаточну оцінку доказам суд дає з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.334 КПК, а висновки щодо оцінки доказів він викладає в точних і категоричних судженнях.

Однак суд у достатній мірі не дав оцінки показанням засудженого і свідків на досудовому слідстві, іншим доказам, хоч вони могли істотно вплинути на висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 в зазначених в обвинувальному висновку злочинах. Тому посилання у вироку на зазначені докази для обгрунтування винності засудженого в злочинах, передбачених ч.1 ст.121 і ч.1 ст.296 КК, не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до вимог ст.368 КПК судове слідство в усякому разі визнається однобічним і неповним, коли не були допитані певні особи, не були витребувані і досліджені документи, речові та інші докази для підтвердження чи спростування обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, а згідно ст.369 КПК вирок вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, коли суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, коли при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, коли висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що рішення суду в частині засудження ОСОБА_1 за ч.1 ст.121 і ч.1 ст.296 КК є передчасним, воно прийняте без повного, всебічного дослідження обставин справи і зібраних доказів, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи, а тому воно не може бути визнане законним і обгрунтованим, оскільки суд допустив істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, зокрема статей 368 і 369 КПК, яке суттєво вплинуло на правильність прийняття рішення, що відповідно до ч.1 ст.367 КПК є підставою для скасування вироку.

Виходячи з того, що у справі зібрано достатньо доказів, необхідних для розгляду справи по суті, які суд мав ретельно дослідити, належним чином проаналізувати і зробити відповідні висновки, справу необхідно направити на новий судовий розгляд.

Під час нового судового розгляду необхідно ретельно дослідити показання засудженого ОСОБА_1 та пояснення потерпілого і зазначених в обвинувальному висновку свідків на досудовому і судовому слідстві про обставини злочинних дій відносно ОСОБА_4, заподіяння потерпілому матеріальної та моральної шкоди, вияснити причину зміни деякими з цих осіб показань на слідстві і в суді, повно і всебічно зясувати інші обставини справи, дати їм правильну юридичну оцінку і постановити законне та обгрунтоване рішення.

Питання, що стосуються необгрунтованого засудження ОСОБА_1 за ч.1 ст.121 і ч.1 ст.296 КК та необхідності визнання його в предявленому обвинуваченні невинним і по суду виправданим, а також мотивів дій за названими епізодами обвинувачення, посилань на недостовірність показань потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_6, необєктивність висновків судово-медичної експертизи ОСОБА_4 тощо, про що йдеться в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_2, підлягають перевірці при новому розгляді справи у суді першої інстанції, тому його апеляція в цій частині задоволенню не підлягає.

Разом з тим колегія суддів вважає, що у випадку доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, в яких він обвинувачується органами досудового слідства, призначене йому судом покарання із застосуванням ст.75 КК, слід визнати таким, що не відповідає ступені тяжкості злочинів та особі засудженого, тому є несправедливим унаслідок мякості.

Відповідно до вимог ст.378 КПК України вирок, який має право постановити апеляційний суд, може бути тільки обвинувальним. Тому апеляція захисника ОСОБА_2 в частині, де йдеться про постановлення виправдувального вироку щодо ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити.

Апеляцію захисника ОСОБА_2 частково задовольнити.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2012 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі.

Раніше обраний судом запобіжний захід у виді підписки про невиїзд відносно ОСОБА_1 залишити без зміни.

Судді