Дата документу Справа № 227/2463/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №227/2463/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/74/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.309 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000527 від 11 березня 2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Донецьк, раніше судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з Добропільським міськрайонним судом Донецької області),

ВСТАНОВИЛА:
04 вересня 2014 року прокурор у кримінальному провадженні прокурор Добропільської міжрайонної прокуратури Донецької області ОСОБА_8 звернувся до Апеляційного суду Запорізької області з апеляційною скаргою на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 серпня 2014 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі; на підставі п.«е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року обвинуваченого звільнено від відбуття покарання та постановлено стягнути з нього на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судової хімічної експертизи в розмірі 589,68 грн. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставин справи, доведеність вини та юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вищезазначений вирок суду щодо останнього скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді 1 року позбавлення волі. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що на момент постановлення оскаржуваного вироку суду обвинувачений мав непогашені судимості за умисні тяжкі злочини, а тому відповідно до вимог п.«в» ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01 жовтня 1996 року, до нього не може бути застосовано амністію.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 06 квітня 2014 року приблизно о 17-30 годині, знаходячись за місцем свого мешкання - в АДРЕСА_1 , незаконно виготовив наркотичний засіб, який помістив в медичний шприц, проградуйований на 20 мл, та незаконно зберігав для особистого вживання без мети збуту.

06 квітня 2014 року близько о 19-20 годині під час огляду вищевказаного житлового приміщення, де мешкає ОСОБА_6 , в кухні на кухонному столі виявлено та вилучено медичний шприц, проградуйований на 20 мл, із рідиною коричневого кольору масою 3,739 г, на вугільній пічці виявлено та вилучено дві пластикові пляшки з рідиною світло-коричневого кольору масами 39,984 г та 90,238 г, загальною масою 133,961 г, яка містить особливо небезпечний наркотичний засіб - концентрат з макової соломи. Маса особливо небезпечного наркотичного засобу в перерахунку на суху речовину складає 1,069 г, 0,758 г, 0,722 г, загальною масою 2,549 г, який ОСОБА_6 незаконно виготовив та зберігав за місцем свого мешкання для особистого вживання без мити збуту.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і наполягав на скасуванні вироку суду першої інстанції та ухваленні нового вироку, обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на стан свого здоров`я, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, вищевказаний вирок суду цим вимогам закону не відповідає.

Статтею 52 цього Кодексу передбачено, що у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад не здатні повною мірою реалізувати свої права, має бути забезпечена участь захисника з моменту встановлення цих вад.

В матеріалах кримінального провадження міститься висновок судово-наркологічної експертизи №9 від 28 квітня 2014 року, згідно з яким ОСОБА_6 має тривалу психічну та фізичну залежність від вживання наркотичних

речовин (з 1990 року), синдром залежності від опіатів /а.п.38/.

На думку колегії суддів, вказані відомості дають обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений через свій стан здоров`я не здатен повною мірою реалізувати свої права самостійно, у зв`язку з чим судове провадження, відповідно до вимог ст.52 КПК України, необхідно було здійснювати за участю захисника.

Проте, на викладене суд першої інстанції уваги не звернув, участь захисника при судовому розгляді не забезпечив, що на думку колегії суддів, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим судовий розгляд даного провадження в цілому не може бути визнаний справедливим.

Окрім того, відповідно до матеріалів провадження та вироку суду, докази судом першої інстанції досліджувались у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Суд визнав недоцільним досліджувати інші докази, окрім показань обвинуваченого.

Разом з цим, згідно з вимогами вказаної статті, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів лише щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Із запису судового засідання, якій міститься на технічному носії інформації (CD диску) вбачається, що суд не роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_6 зміст положень ч.3 ст.349 КПК України та наслідки їх застосування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду не може вважатися законним та обґрунтованим, а тому, на підставі ст.ст.412, 415 КПК України, підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

В ході нового розгляду необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, забезпечити участь захисника у судовому провадженні, повно і всебічно дослідити обставини кримінального провадження і в залежності від встановленого прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

З урахуванням зазначеного, доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, щодо неможливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 амністії, підлягають перевірці при новому розгляді.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 412, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора Добропільської міжрайонної прокуратури Донецької області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 серпня 2014 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.309 КК України, скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4