АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2183/15 Справа № 205/7444/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю засудженого- ОСОБА_6
захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську, за матеріалами кримінального провадження апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 жовтня 2015 року, відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Вільногірська Дніпропетровської області, раніше неодноразово судимого, в останнє
-09 січня 2014 року Апеляційним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.186 КК України, ст.71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі,-
якому відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляції /а.п.14/ засуджений ОСОБА_6 , якому відмовлено в задоволенні його клопотання від 22 вересня 2015 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 жовтня 2015 року та застосувати до нього положення ст.81 КК України. Так, в обґрунтування своїх апеляційних вимог засуджений вказує, що дійсно в 2013 році він мав стягнення, які на даний час погашені, однак, під час відбуття покарання у ВК № 21 мав заохочення за зразкову поведінку і сумлінну працю. Надалі, у зв`язку з погіршенням його стану здоров`я у 2015 році був переведений до ВК № 89 м.Дніпропетровська, де на даний час відбуває покарання, у зв`язку з чим заохочень він не мав, оскільки не працював і тому вбачає, що дані обставини можливі для того, аби звільнити його умовно-достроково.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник- адвокат ОСОБА_7 просили задовольнити апеляційні вимоги засудженого у повному обсязі, обґрунтовуючи їх доводами, викладеними в апеляції, а також, посилаючись на вимоги Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.
Прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції прохав ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану, а апеляцію засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, оскільки судом вірно зазначено в ухвалі, що поведінка засудженого за весь час відбування покарання не свідчить про його виправлення.
Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від призначеного покарання.
Відмовляючи в умовно-достроковому звільненні засудженому, суд першої інстанції вказав, що засуджений за час відбуття покарання характеризується посередньо, мав ряд стягнень за систематичне порушення режиму відбування покарання і поряд з цим не мав більше одного заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, у зв`язку з чим не можливо зробити висновок, що останній довів своє виправлення, внаслідок чого підлягав би умовно-достроковому звільненню від відбування покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони, частково дослідивши матеріали провадження, надані сторонами документи, перевіривши доводи апеляції, матеріали провадження та особової справи, надавши сторонам слово в дебатах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Так, відповідно до вимог ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення може бути застосоване, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Як витікає зі змісту вказаної статті кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, для цього всі дані про особу беруться в сукупності.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у кожному злочині.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом покарання.
Як вбачається з характеристики /а.п.5/ засуджений ОСОБА_6 , під час відбуття покарання у ВК № 21 з 2014 року хоча й характеризувався позитивно, стягнень не мав, мав одне заохочення, однак починаючи з 31 серпня 2015 року, під час відбування покарання у Дніпропетровській виправній колонії № 89, де не працевлаштований, у зв`язку з хворобою, характеризується посередньо, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, легко піддається негативному впливу, в особистості засудженого не відбулось позитивних змін, які б свідчили про його готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, що в сукупності з іншими даними, які характеризують особу засудженого, зазначеними судом першої інстанції в ухвалі та довідки по особовій справі засудженого /а.п.8/, дослідженої в суді апеляційної інстанції при проведенні часткового судового слідства, згідно якої засудженому рішенням адміністративної комісії 26 вересня 2014 року та 22 травня 2015 року було відмовлено, відповідно, у застосуванні вимог ст.101 КК України- переведенні до дільниці соціальної реабілітації та ст.82 КК України- заміні невідбутої частини покарання більш м`якою, підтверджують висновок суду про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення.
Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 від 22 вересня 2015 року про його умовно-дострокове звільнення, з дотриманням вимог ст.81 КК України, прийняв законне та справедливе рішення, обґрунтовано пославшись у своїй ухвалі на те, що своєю поведінкою та ставленням до праці за весь час відбуття покарання засуджений ОСОБА_6 не довів свого виправлення, з чим погоджується й колегія суддів, хоча при цьому безпідставно послався саме на наявність у обвинуваченого стягнень, накладених на засудженого у слідчому ізоляторі, однак посилання на які в цілому не вплинуло на правильність висновку суду.
Тому, з урахуванням вище викладеного, колегія суддів не вбачає підстав до скасування ухвали Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 жовтня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого від 22 вересня 2015 року про умовно-дострокове звільнення останнього в порядку вимог ст.81 КК України та задоволення апеляції засудженого ОСОБА_6 .
Що стосується пояснень засудженого про відбуття ним частини покарання в слідчому ізоляторі і необхідності застосування умовно-дострокового звільнення з урахуванням зазначеного строку, то виходячи з того, що дані обставини не були предметом дослідження в суді першої інстанції, а згідно з вимогами ч.3 ст.26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, беручи до уваги положення ч.3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII (далі- Закону) та вимоги ст.539 КПК України, якими передбачено особливий порядок розгляду зазначеного, вказані пояснення не можуть бути враховані колегією суддів при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення засудженого на підставі вимог ст.81 КК України.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити засудженому та його захиснику право на звернення в суд з клопотанням про застосування до засудженого вимог ч.5 ст.72 КК України в порядку, визначеному вказаним вище Законом.
На підставі наведеного вище, керуючись ст.81 КК України, ст.404 КПК України, п.1) ч.1 ст.407 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 жовтня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 від 22 вересня 2015 року, в умовно-достроковому звільненні засудженого від відбування покарання на підставі вимог ст.81 КК України- залишити без змін.
Апеляцію засудженого ОСОБА_6 на вказану ухвалу- залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4