"17" листопада 2015 р.
О К Р Е М А Д У М К А
Судді ОСОБА_1 по кримінальному провадженні щодо ОСОБА_2 ч. 3 ст. 186 КК України стосовно ухвали колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2015 року.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений, крім вимог по суті, заявив клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження вказаного вироку, мотивуючи свою позицію тим, що він не оскаржував вирок у встановлений законом строк оскільки покарання призначене судом вважав прийнятним для нього, але враховуючи, що потерпіла із незрозумілих для нього причин оскаржила вирок суду, і наполягає на його суворому покаранні, то і він теж вважає за необхідне оскаржити вирок суду в апеляційному порядку з тих підстав які вказав у апеляційній скарзі по суті. Зазначену причину пропуску строку на оскарження вважає поважною.
Вказаною ухвалою обвинуваченому відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Коломийського міськрайонного суду від 15 травня 2015 року яким ОСОБА_2 визнано винним за ч. 3 ст. 186 КК України з призначенням відповідного покарання, а апеляційну скаргу повернуто обвинуваченому.
Колегія суддів більшістю вважала, що така причина не може бути поважною для того щоб строк на апеляційне оскарження вироку було поновлено.
Стосовно суті цієї ухвали висловлюю таку думку.
При вирішенні клопотання, крім зазначеного в ухвалі колегії суддів, слід було враховувати і наступне.
У ст. 7 ( «Загальні засади кримінального провадження» ) зазначено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться, в тому числі : забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень.
Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень суду в порядку передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ст. 393 КПК України обвинувачений, стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок, має право подати на нього апеляційну скаргу.
Ст. 21 КПК України передбачає, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення його справи незалежним і неупередженим судом, а ст. 24 КПК України гарантує кожному право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст. 42 КПК України та інших норм цього Кодексу обвинувачений має право на оскарження судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду. Законом не визначено переліку підстав при наявності яких строк підлягає поновленню. Таке має вирішити суд в сукупності з усіма обставинами справи.
Оцінюючи обставини, на які посилається обвинувачений, вважаю, що, не даючи конкретної оцінки обставинам на які посилається обвинувачений, клопотання, виходячи із зазначених вище норм закону, слід було задовольнити та надати обвинуваченому доступ до правосуддя шляхом забезпечення йому реального права на апеляційне оскарження вироку суду, у зв`язку з чим строк на апеляційне оскарження слід було б поновити.
А тому вважаю, що підписуючи ухвалу колегії суддів, повинен відповідно до змісту ст. 375 КПК України, висловивши з цього приводу вказану позицію, підписати ухвалу з окремою думкою.
17 листопада 2015 року Суддя ОСОБА_1
Суддя ОСОБА_1