Справа № 11-665/11 Категорія: 22
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач : Пікановський
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2011 року

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого Пікановського Б.В.,

Суддів: Дедик В.П., Нешик Р.І.

За участю прокурора Кузьміна С.В.

Адвокатів ОСОБА_2, ОСОБА_3

Потерпілих ОСОБА_4, ОСОБА_5

Засуджених ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці 16 червня 2011 р.

кримінальну справу за апеляцією адвоката ОСОБА_8, засудженого ОСОБА_7, засудженого ОСОБА_6 на вирок Замостянського районного суду м. Вінниці від 20 квітня 2011 р., яким засуджено

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше не судимого,

за ч. 2 ст. 187 КК України на 8 р. 6 м. позбавлення волі з конфіскацією майна;

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше неодноразово судимого, останній раз 16.04.2009 р. Замостянським районним судом м. Вінниці за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.,

за ч. 2 ст. 187 КК України на 9 р. позбавлення волі з конфіскацією майна.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 7000 грн. у відшкодування моральної шкоди, на користь ОСОБА_5 7000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Вироком встановлено, що 30.05.2009 р., приблизно о 4 годині ОСОБА_6 і ОСОБА_7 за попередньою змовою, перебуваючи в стані алкогольного спяніння біля готелю «Південний Буг», розташованого на площі Жовтневій, 1 в м. Вінниці, побачили раніше незнайомих їм громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і у них виник умисел на відкрите заволодіння чужим майном. З цією метою, підбурювані жагою наживи та особистого збагачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 наздогнали ОСОБА_4 і ОСОБА_5, застосували до них фізичне насильство, яке є небезпечним для здоровя потерпілих, шляхом нанесення ударів по голові та тулубу. Користуючись безпорадністю ОСОБА_4 внаслідок застосованого насильства, вони почали перевертати його та обшукувати кишені, в результаті цього ОСОБА_6 витягнув з передньої кишені брюк ОСОБА_4 мобільний телефон «Нокіа» вартістю 960 грн. та гроші в сумі 40 грн. Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з місця пригоди зникли, розпорядившись майном потерпілого на власний розсуд.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_6 і ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_5 були заподіяні тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку, синця в потиличній ділянці зліва, садна в лівій скроневій ділянці, синця та поверхневої забійної рани на обличчі справа, крововиливу під конюктиву правого ока, синця на тильній поверхні правої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя. Потерпілому ОСОБА_4 заподіяли тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, забійних ран мяких тканин лобної ділянки, гематоми правої вушної раковини, параорбітальних гематом і субконюктивальних крововиливів обох очей, які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя.

В апеляції адвоката ОСОБА_8, поданої в інтересах засудженого ОСОБА_6, міститься прохання про зміну вироку, із перекваліфікацією дій ОСОБА_6 на ч. 1 ст. 186 КК України, помякшенням призначеного покарання та звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України. Основними доводами апеляції є те, що у засуджених не було спільної мети заволодіти речами потерпілих. Мобільний телефон ОСОБА_6 випадково підібрав після бійки. При призначенні покарання судом не враховано щире каяття ОСОБА_6, сприяння розкриттю злочину, відшкодування заподіяної шкоди, позитивні характеристики, наявність на утриманні малолітньої доньки та хворої матері.

Таке ж прохання міститься в апеляції засудженого ОСОБА_6, який послався на те, що він і ОСОБА_7 випадково переплутали потерпілих з хлопцями, які на них напали незадовго до цього біля готелю «Південний Буг». Попереднього умислу на заволодіння майном потерпілих у них не було, доказів цьому немає. Кишені у ОСОБА_4 вони не обшукували. Не дано оцінки тій обставині, що потерпілий ОСОБА_4 лише після повернення справи на додаткове розслідування заявив, що чув вислів - «перевір його кишені». Не враховано визнання ним вини у злочині, передбаченому ч. 1 ст. 186 КК України, не взято до уваги те, що він не судимий, відшкодував потерпілим матеріальну та моральну шкоду, позитивно характеризується, має на утримані неповнолітню доньку та мати пенсійного віку.

Засуджений ОСОБА_7 просить вирок змінити, перекваліфікувати його дії на ч. 2 ст. 296 КК України із помякшенням призначеного покарання. Звертає увагу на однобічність та неповноту досудового і судового слідства. Він і ОСОБА_6 на «таксі» їхали з дискотеки додому, ніякого умислу на заволодіння майном потерпілих у них не було. Потерпілих випадково переплутали з іншими хлопцями, кишені у ОСОБА_4 не обшукували. Слідством не перевірені доводи ОСОБА_6, що телефон випав із кишені ОСОБА_4 До уваги взяті лише суперечливі показання потерпілих. Зокрема, потерпілий ОСОБА_5 втратив свідомість і нічого не бачив, а ОСОБА_4 стверджував, що нападників було більше двох.

На апеляційні скарги надійшли заперечення адвоката ОСОБА_2, який, діючи в інтересах потерпілого ОСОБА_4, вважає, що підстав для задоволення апеляцій немає.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який проти апеляцій заперечує, вважає вирок суду законним та обґрунтованим, виступи потерпілих ОСОБА_5 і ОСОБА_4, адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4, які вважають апеляції необґрунтованими, просять вирок суду залишити без змін, виступи в дебатах та в останньому слові засуджених ОСОБА_6 і ОСОБА_7, виступ адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_7, які просять вирок змінити, пославшись на наведені в апеляціях мотиви, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляцій без задоволення, а вироку без змін з таких підстав.

Висновок суду про винність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчинені злочину, за який їх засуджено, ґрунтується на сукупності досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну оцінку.

Так, попередня змова засуджених на вчинення розбійного нападу підтверджується їх спільними, узгодженими діями спрямованими на подолання опору потерпілих шляхом нанесення їм значної кількості ударів, більшість з яких було спрямовано в область голови. Дана обставина, крім показань потерпілих, обєктивно підтверджується висновками судово-медичних експертиз. Зокрема, у ОСОБА_5 виявлено струс головного мозку, синець в потиличній ділянці зліва, садно в лівій скроневій ділянці, синець та поверхнева забійна рана на обличчі справа, крововилив під конюктиву правого ока, синець на тильній поверхні правої кисті, які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя (т. 1, а. с. 74-75). У ОСОБА_4 виявлено закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, забійні рани мяких тканин лобної ділянки, гематоми правої вушної раковини, пара орбітальних гематом і субконюктивальних крововиливів обох очей, які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя (т. 1, а. с. 119-121).

Під час побиття ОСОБА_4 засуджені перевертали його, намагаючись оглянути кишені. У звязку із пручанням потерпілого, один із нападників продовжив наносити йому удари, а другий нападник оглянув кишені штанів та, скориставшись безпорадним станом ОСОБА_4 внаслідок побиття, з передньої кишені штанів витягнув мобільний телефон та гроші. Ці спільні дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7, про які розповів потерпілий ОСОБА_4 (т. 3, а. с. 67), також підтверджують спрямованість умислу засуджених на вчинення нападу з метою заволодіння майном потерпілих. Підстав не довіряти цим показанням немає. Аналогічні пояснення потерпілий ОСОБА_4 давав і протягом всього досудового слідства, а тому доводи про те, що ці показання виникли лише після повернення справи на додаткове розслідування, є надуманими та до уваги не приймаються.

Необґрунтованими є доводи апеляції про «сумнівні» показання ОСОБА_4 стосовно кількості нападників. Ці показання ніяким чином не впливають на кваліфікацію дій засуджених, які не заперечують своєї участі у побитті потерпілих. Третя особа, яка разом із нападниками була на місці події, є свідком у справі ОСОБА_9 Питання про притягнення ОСОБА_9 до відповідальності протягом судового слідства відповідними учасниками судового розгляду не порушувалось. Будь-які посилання на протиправні дії даного свідка в апеляціях відсутні, а тому його роль у цих подіях, згідно із межами апеляційного розгляду справи, перевірятись не може. Доводи засуджених про те, що вони не обшукували кишені ОСОБА_4, помилково прийняли потерпілих за інших людей, а телефон ОСОБА_6 підібрав на землі, є необґрунтованими, оскільки спростовуються вищенаведеними доказами. Суд правильно відкинув ці твердження, оцінивши їх як неправдиві. Також не було необхідності під час розслідування справи перевіряти твердження ОСОБА_6 про те, що телефон «випав з кишені потерпілого», оскільки потерпілий ОСОБА_4 протягом досудового та судового слідства спростовував ці доводи.

Враховуючи наведене, суд правильно кваліфікував дії засуджених за ч. 2 ст. 187 КК України. Посилання авторів апеляцій на необхідність перекваліфікації дій засуджених суперечать сукупності досліджених та наведених у вироку доказів.

При призначенні покарання судом дотримано вимоги ст. 65 КК України. Обране засудженим покарання за своїм видом і розміром є необхідним й достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів. При вирішенні даного питання судом враховано дані про особи винних, в тому числі й ті, на які є посилання в апеляційних скаргах. Зокрема, враховано молодий вік засуджених, позитивні характеристики за місцем проживання, стан здоровя, добровільне відшкодування потерпілому ОСОБА_4 витрат на лікування, наявність у ОСОБА_6 неповнолітньої дитини. Визнання ОСОБА_6 вини у вчинені менш тяжкого злочину не є «щирим каяттям», а тому не може бути обставиною, що помякшує покарання. Не приймається також до уваги і довід ОСОБА_6 про те, що він «утримує» матір пенсійного віку, оскільки ОСОБА_6 на час вчинення злочину ніде не працював.

Таким чином, доводи, які наведені в апеляціях адвоката і засуджених є необґрунтованими, підстав для зміни вироку суду за наведеними в них мотивами немає.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляції адвоката ОСОБА_8, засуджених ОСОБА_6, ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Замостянського районного суду м. Вінниці від 20 квітня 2011 року у справі щодо ОСОБА_6, ОСОБА_7 без змін.

Вірно: Судді: (підписи)