Справа №483/2388/14-к 26.11.2015 02.11.2015 26.11.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2015 року м.Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 вересня 2015 року відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця ст.Уруша Сковородинського району Амурської області, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , обвинуваченого за ст. 358 ч.1, ст. 358 ч.3 КК України (в ред. 05.04.2001 року),
за участю:
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В:
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду і закрити кримінальне провадження за ст. 358 ч.1, ст. 358 ч.3 КК України на підставі п. 3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримання.
Провадження № 11-кп/784/816/15 Головуючий суду першої інстанції: ОСОБА_8
Категорія: ст.358 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .
Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ст. 358 ч.1 КК України (в редакції 05.04.2001року) з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі 35 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 595 грн.; та злочину, передбаченого ст. 358 ч.3 КК України (в редакції 05.04.2001 року) з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 510 грн.
На підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом повного складання покарань, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в розмірі 65 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1105 грн.
На підставі ст. 74 ч.5, ст. 49 КК України ОСОБА_5 звільнений від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення судово-почеркознавчих експертиз в сумі 2336 грн. 62 коп.
2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник ОСОБА_4 вважає, що суд допустив однобічність і неповноту судового розгляду. Вказує, що довідка про заробітну плату від 17.03.1992 року, яка була видана ОСОБА_5 , містить підписи головного бухгалтера, керівника підприємства та скріплена мокрою печаткою. На думку захисника, ОСОБА_5 не може нести відповідальність за зміст та достовірність документів, які видаються органами державної влади. Вказує, що архівна довідка містить інші суми заробітної плати ОСОБА_5 та в ній зазначено, що у зв`язку з обмеженням переліку документів, які приймаються архівом на зберігання, архів не має можливості надати усі відомості про нараховані доходи. Зазначає, що висновки експертів та інші письмові докази, на які посилається сторона обвинувачення, не доводять умислу обвинуваченого ОСОБА_5 на підроблення документів. На думку захисника, висновки експерта є недопустимими доказами, оскільки вказані докази не відкривались обвинуваченому в порядку ст. 290 КПК України. Вказує, що слідчий замість надання обвинуваченому ОСОБА_5 доступу до матеріалів досудового розслідування, вимагав від нього підписання процесуальних документів. Посилається і на те, що експерт в судовому засіданні підтвердив свій висновок щодо імовірності напису в довідці «без учета районного коэффициента» обвинуваченим. На думку апелянта, вказане підтверджує невеликий відсоток виконання даного напису саме ОСОБА_5 . Також вказує, що суд безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання про призначення додаткової почеркознавчої експертизи та не вніс відомості про вказане клопотання в журнал судового засідання. Зазначає, що показання працівників Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області - свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також показання свідка ОСОБА_11 працівника міського управління соціального захисту не свідчать про винуватість ОСОБА_5 у скоєні інкримінованих кримінальних правопорушень.
3. Узагальнений виклад позиції прокурора.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор вважає вирок суду законним і обґрунтованим. Вказує, що твердження захисника в апеляційної скарзі про порушення вимог ст. 290 КПК України не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що захисник в судовому засіданні не заявляв клопотання про призначення додаткової почеркознавчої експертизи. На думку прокурора наявним в матеріалах кримінального провадження висновкам судових почеркознавчих експертиз суд надав правильну оцінку в сукупності з іншими доказами. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду без змін.
4. Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що з 29.07.1987 року по 19.09.1995 року ОСОБА_5 , маючи умисел на підроблення документів, шляхом дописки, власноручно, рукописним текстом вніс завідомо для нього недостовірний запис «без учета районного коэффициента» до офіційного документа - довідки про заробітну плату, видану старательською артіллю «Витим» від 17.03.1992 року на ім`я ОСОБА_5 , з метою подальшого подання вказаного документа до органів Пенсійного забезпечення для нарахування йому пенсії на підставі вказаного документу.
Також шляхом дописки, власноручно, рукописним текстом він вніс завідомо для нього недостовірний запис «без учета районного коэффициента» до офіційного документа довідки про заробітну плату, виданої старательською артіллю «Витим» від 17.03.1992 року на ім`я ОСОБА_12 , яка є дружиною ОСОБА_5 , з метою подальшого подання ОСОБА_12 вказаного документу до органів пенсійного забезпечення для нарахування їй пенсії на підставі вказаного документу.
Крім того, 19.09.1995 року ОСОБА_5 , маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, надав до управління соціального захисту населення Очаківського району Миколаївської області завідомо підроблену довідку про заробітну плату, видану старательською артіллю «Витим» від 17.03.1992 року на своє ім`я.
5. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді; пояснення захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги; думку прокурора, який вважав вирок суду законним і обґрунтованим та просив залишити його без змін; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, у яких він обвинувачується, за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку, яким дано належний аналіз.
Доводи захисника про те, що надані стороною обвинувачення письмові докази не доводять умислу обвинуваченого на вчинення кримінального правопорушення, є необґрунтованими.
Як вбачається з пояснень обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні суду першої інстанції, він з червня 1987 року по січень 1992 року працював в Республіці Бурятія (Росія) механіком старательської артілі «Витим», яка займалась добуванням золота відкритим способом. При цьому, початок промивного сезону був кінцем попереднього. Нарахування заробітної плати здійснювалось щомісячно по табелям, а розрахунок в кінці промивного сезону. Вказував, що довідку про заробітну плату, яка міститься в його пенсійній справі він до управління Пенсійного Фонду не подавав, а та довідка, яку надавав він, в матеріалах пенсійної справи, - відсутня. Вважає, що наявна в матеріалах довідка підроблена співробітниками управління Пенсійного Фонду України.
Разом з тим, з показань свідка ОСОБА_9 , наданих в судовому засіданні, слідує, що вона працює в органах соціального захисту з 1994 року та в 1995 році особисто приймала у ОСОБА_5 документи для нарахування пенсії. В довідці на той час мала бути зазначена фраза «без урахування районного коефіцієнта», оскільки це було умовою прийняття довідки пенсійним відділом. Без зазначення цієї фрази ОСОБА_5 була б призначена мінімальна пенсія, а не максимальна, яку він отримав на підставі цієї довідки. Така вимога діяла до 2004 року. З 2004 року змінилось законодавство і надбавки та коефіцієнти мали бути враховані при призначенні пенсії. Пенсіонерам пропонувалось надати довідки про заробітну плату, в яких були включені надбавки і коефіцієнти. ОСОБА_5 приходив на прийом до начальника УПФУ, після чого були направлені запити з метою перевірки відомостей щодо його заробітної плати. До Управління ПФУ надійшла архівна довідка, у якій суми заробітної плати ОСОБА_5 були нижчі ніж ті, що зазначені в довідці, поданій самим ОСОБА_5 та вказано, що суми заробітної плати зазначені без виділення коефіцієнта.
При цьому свідок ОСОБА_9 підтвердила, що підпис інспектора, який приймав заяву ОСОБА_5 про призначення пенсії належить їй.
Як вбачається з пояснень свідка ОСОБА_10 - головного спеціаліста Головного управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області, вона особисто готувала проект відповіді на дзвінок ОСОБА_5 на гарячу лінію в березні 2014 року, який скаржився на зменшення пенсії. Для з`ясування зазначеного питання вона витребувала пенсійну справу ОСОБА_5 , в якій виявила дві довідки. Одна була видана при призначенні пенсії і містила інформацію про заробітну плату за останні 24 місяці роботи та фразу «без учета районного коєфициента», а друга - архівна довідка містила дані про заробітну плату по роках, оскільки заробітна плата виплачувалась за результатами промивного сезону. При цьому, на час оформлення пенсії ОСОБА_5 органи пенсійного фонду не були зобов`язані перевіряти достовірність документів, поданих самим пенсіонером. Така перевірка була проведена після звернення ОСОБА_5 .
Суд першої інстанції правильно прийняв до уваги показання вказаних свідків, оскільки вони узгоджуються з письмовими документами, що містяться в матеріалах кримінального провадження.
Так, з довідки від 17.03.1992 року, виданої старательською артіллю «Витим» на ім`я ОСОБА_5 , вбачається наявність напису «без учета районного коэффициента». Вказана довідка завірена печаткою «Министерство цветной металургии СССР п/о Забайкал. Золотодобывающая старательская артель «Витим».
З довідки від 17.03.1992 року, виданої старательською артіллю «Витим» на ім`я ОСОБА_12 , також вбачається наявність напису «без учета районного коефициента». Вказана довідка завірена печаткою «Министерство цветной металургии СССР п/о Забайкал. Золотодобывающая старательская артель «Витим».
Факт внесення недостовірних даних у вищевказані довідки про заробітну плату від 17.03.1992 року підтверджуються й даними, що містяться в архівній довідці № 4497 від 15.08.2013 року, виданій «ТОО Старательська артіль «Витим», яке є правонаступником Старательської артілі «Витим» та в якій вказано, що нарахування заробітної плати ОСОБА_5 здійснювалось в рублях, в тому числі районний коефіцієнт та північні надбавки.
Змістом аналогічної довідки № 6340 від 16.12.2013 року, що видана «ТОО Старательська артіль «Витим», яке є правонаступником Старательської артілі «Витим», підтверджується також факт внесення недостовірних даних в довідку, видану на ім`я ОСОБА_12 .
Згідно висновку експерта № 1275 від 28.07.2014 року, рукописні записи в довідці від 17.03.1992 року, виданій ОСОБА_12 с/артіль «Витим» (за винятком запису «без учета районного коэффициента» ) виконані, ймовірно, не ОСОБА_12 , а іншою особою. Рукописні записи в цій же довідці (за винятком запису «без учета районного коэффициента») виконані не ОСОБА_5 , а іншою особою. При цьому експерт зазначає, що рукописний запис «без учета районного коэффициента» виконаний, ймовірно, ОСОБА_5 .
Аналогічні дані містяться й у висновку експерта № 1276 від 05.08.2014 року, згідно з якими рукописні записи в довідці від 17.03.1992 року, виданій ОСОБА_5 с/артіль «Витим» ( за винятком запису «без учета районного коэффициента») виконані не ОСОБА_12 , а іншою особою. Рукописні записи в цій же довідці (за винятком запису «без учета районного коэффициента») виконані не ОСОБА_5 , а іншою особою. Рукописний запис «без учета районного коэффициента» виконаний, ймовірно, ОСОБА_5 .
Твердження захисника про те, що показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не підтверджують винуватість ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованих злочинів, є необґрунтованими.
Так, поясненнями свідка ОСОБА_9 підтверджується факт надання ОСОБА_5 органу соціального захисту довідки від 17.03.1992 року, яку вона особисто прийняла від ОСОБА_5 разом з заявою про нарахування пенсії. Вказані пояснення спростовують твердження ОСОБА_5 в суді першої інстанції про те, що він надавав органу соціального захисту населення іншу довідку, ніж та, що міститься в матеріалах його пенсійної справи.
Доводи апелянта про те, що висновок експерта підтверджує невеликий відсоток імовірності виконання запису в довідках обвинуваченим ОСОБА_5 , не відповідають матеріалам кримінального провадження.
Так, в судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_13 , яка проводила судово-почеркознавчі експертизи, пояснила, що за ступенем категоричності висновки експерта поділяються на декілька категорій: категорично позитивний, категорично негативний, ймовірно позитивний, ймовірно негативний та «не представилось можливим встановити». Ймовірно позитивний висновок означає, що запис скоріше за все зроблений певною особою, якою за висновком експерта, є обвинувачений ОСОБА_5 .
Тому, посилання захисника ОСОБА_4 на те, що висновком експерта встановлений лише невеликий відсоток можливості виконання запису ОСОБА_5 , є необгрунтованими.
Хоча за результатами експертиз не отримано категорично позитивних висновків, однак у сукупності з іншими доказами, ймовірно позитивним висновкам експерта суд першої інстанції надав правильну оцінку.
Доводи захисника про те, що обвинувачений не може нести відповідальність за зміст документів, що були видані та завірені уповноваженими особами (без кутового штампу та зазначення прізвищ цих осіб), є неспроможними, оскільки ОСОБА_5 притягнуто до кримінальної відповідальності за внесення недостовірних даних в офіційні документи шляхом дописування власноручно недостовірних записів.
Посилання захисника на те, що архівні довідки про заробітні плати обвинуваченого ОСОБА_5 та ОСОБА_12 не містять усіх відомостей про нараховані доходи, а тому зазначені в них суми є меншими, ніж ті, що вказані в довідках від 17.03.1992 року також не спростовують винуватості ОСОБА_5 в підробленні офіційного документа.
Як вбачається з архівних довідок від № 6340 від 16.12.2013 року та № 4497 від 15.08.2013 року, заробітна плата працівникам артілі була нарахована за результатами промивного сезону. В особових рахунках нарахування проходять однією сумою, без виділення районного коефіцієнта та північних надбавок.
При цьому, в довідці зазначено про відсутність інших даних простій, прогули, міжвахтовий відпочинок, зайнятість на певному обладнанні, тощо. Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, відомості про заробітну плату та порядок її нарахування в довідці надані повно.
Посилання захисника на те, що слідчий не відкривав стороні захисту докази в порядку ст. 290 КПК України, є безпідставними.
Відповідно до вимог ст. 290 КПК України, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язані надати стороні захисту і обвинуваченому, підозрюваному доступ до матеріалів кримінального розслідування, які є в його розпорядженні. Сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Вказані вимоги діючого кримінального процесуального законодавства слідчим були виконані, про що свідчать дані, викладені в протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 26.11.2014 року. З вказаного процесуального документу вбачається, що слідчий СВ Очаківського МВ УМВС України в Миколаївській області надав підозрюваному ОСОБА_5 та його захиснику ОСОБА_4 доступ до матеріалів досудового розслідування в прошитому і пронумерованому стані в 1 томі.
Зазначена обставина підтверджується наявними в протоколі підписами самого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 .
Тому, немає підстав вважати, що обвинуваченому ОСОБА_5 та його захиснику ОСОБА_4 не було надано доступу до матеріалів досудового розслідування.
Крім того, 26.11.2014 року ОСОБА_5 отримав обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, про що свідчить відповідна розписка обвинуваченого. Як вбачається зі змісту матеріалів досудового розслідування, в матеріалах кримінального провадження містяться висновки судових почеркознавчих експертиз від 28.07.2014 року та від 05.08.2014 року.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник були належним чином ознайомлені з матеріалами досудового розслідування, то відсутні й підстави для визнання недопустимими доказами висновків судових почеркознавчих експертиз або інших письмових доказів.
Твердження захисника про те, що в журналі судового засідання не відображено його клопотання про призначення додаткової почеркознавчої експертизи, є необґрунтованим.
Як слідує з технічного носія інформації судового засідання та журналу судового засідання, які були перевірені судом апеляційної інстанції, вони повністю співпадають. В журналі судового засідання ретельно та послідовно відображені всі дії учасників судового провадження, в тому числі й клопотання, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту. При цьому клопотання про призначення додаткової почеркознавчої експертизи захисником заявлено не було.
Отже, порушень кримінального процесуального законодавства під час досудового розслідування та в ході судового розгляду, які б перешкоджали ухваленню законного і обґрунтованого рішення, апеляційним судом не встановлено.
Таким чином, проаналізувавши наведені докази у сукупності, з точки зору достатності та їх взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 в скоєні кримінальних правопорушень і правильно кваліфікував його дії за ст. 358 ч.1 КК України (в редакції 05.04.2001 року), як підроблення офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією чи іншою особою, яка має права видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем та іншою особою, а також за ст. 358 ч.3 КК України (в редакції 05.04.2001 року), як використання завідомо підробленого документа.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції допущено описку в мотивувальній частині вироку стосовно вказівки кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.4 ст.358 КК України, хоча правильно зазначено, що він вчинив використання завідомо підробленого документа, тобто злочин, передбачений ч.3 ст.358 КК України (в редакції 05.04.2001 року).
Як вбачається з резолютивної частині вироку, суд також правильно визнав ОСОБА_5 винуватим в скоєні злочину, передбаченого ч.3 ст. 358 КК України (в редакції 05.04.2001 року) і призначив йому покарання саме за цією нормою закону.
Тому, посилання суду на ч.4 ст. 358 КК України в мотивувальній частині вироку, є опискою, яка не впливає на його суть та правильність.
Покарання призначено обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності з вимогами ст. 65 КК України. ,Оскільки на момент ухвалення вироку закінчились строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, то суд першої інстанції правильно застосував положення ч.5 ст. 74, ст. 49 КК України і звільнив ОСОБА_5 від призначеного покарання.
Підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження у зв`язку з недостатністю достатніх доказів винуватості, про що просить апелянт, немає.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, на вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 вересня 2015 року відносно ОСОБА_5 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3