Номер провадження: 11-кп/785/717/15
Номер справи місцевого суду: 506/885/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.08.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Одесі кримінальне провадження №0000430 від 24.10.2014 рокуза апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури Красноокнянського району Одеської області ОСОБА_7 на вирок Красноокнянського районного суду Одеської області від 25.03.2015 року щодо,-

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, маючого повну середню освіту, неодруженого, не працюючого, раніше судимого:

- 08.04.2014 року Красноокнянським райсудом Одеської області за ч.1 ст.186 КК України до 120 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, -

встановив:
Згідно з оскаржуваним вироком районного суду, ОСОБА_8 був визнаний винним в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, та засуджений до 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт по місцю проживання.

Після цього, ОСОБА_8 , з метою не відбуття призначеного вироком суду кримінального покарання, в період з 03.06.2014 року по 16.10.2014 року, умисно ухилявся від виконання громадських робіт по місцю проживання, в смт. Красні Окни Красноокнянського району Одеської області, без поважних причин, яке виразилось в неодноразовій неявці до кримінально-виконавчої інспекції на реєстрацію без поважних причин, а також умисному ухиленні від виконання визначених йому Красноокнянською селищною радою, Красноокнянського району Одеської області, громадських робіт. Згідно табелів розрахунку робочого часу Красноокнянської селищної ради, ОСОБА_8 , в період з 05.06.2014р. по 27.06.2014р. та з 01.07.2014р. по 18.07.2014р., до селищної ради не з`явився та до виконання громадських робіт не приступив, тобто без поважних причин не відбув покарання у вигляді громадських робіт в кількості 120 (сто двадцять) годин.

Оскаржуваним вироком районного суду ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за ч.2 ст.389 КК України та йому призначено покарання, у виді обмеження волі, строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. На підставі ст. 76 КК України на обвинуваченого покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Старший прокурор прокуратури Красноокнянського районну Одеської області ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи кваліфікацію вчиненого, просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, відповідно до ст.71, п.4 ч.1 ст.72 КК України остаточно призначити покарання за сукупністю вироків, повністю приєднавши до покарання, призначеного даним вироком, не відбуте покарання за вироком Красноокнянського районного суду Одеської області від 08.04.2014 року у виді обмеження волі строком на 2 роки 15 днів. Прокурор просить застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши термін іспитового строку 1 рік та згідно положень ст.76 КК України покласти на обвинуваченого обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що районний суд, при призначенні покарання обвинуваченому порушив вимоги ст.65 КК України, ст.ст. 370, п.1 ч.1 ст.413 КПК України та п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання». Прокурор стверджує, що суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував положення ч.1-3 ст.71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю вироків.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в частині скасування оскаржуваного вироку районного суду, пославшись при цьому на те, що судом першої інстанції були суттєвого порушені вимоги КПК України, оскільки судовий розгляд було проведено без участі обвинуваченого та його захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі; апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч.2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого.

Відповідно до ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Так, для захисту своїх законних прав та інтересів обвинувачений під час судового провадження наділений правами, передбаченими ст. 42 КПК України.

Разом з цим, судом першої інстанції під час підготовчого судового засідання були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Положення ч. 1 ст. 314 КПК України передбачають, що після отримання обвинувального акту, суд не пізніше 5 днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.

Відповідно до вимог ст. 314 КПК України, підготовче судове засідання в судовому провадженні у суді першої інстанції є обов`язковою і самостійною стадією кримінального процесу, в якій суд визначає можливість на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду. Положення ч. 2 ст. 314 КПК України регламентують, що саме в підготовчому судовому засіданні, після виконання вимог ст.ст. 342-345 КПК України, судом з`ясовується думка учасників судового провадження щодо наявності чи відсутності перешкод для призначення судового розгляду, а за результатами обговорення цього питання суд приймає одне з передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України рішень та виконує вимоги ст. 317 КПК України, які забезпечують права учасників судового провадження, та зокрема право обвинуваченого на захист.

Проте судом першої інстанції зазначені вимоги кримінального процесуального закону не виконані.

В матеріалах кримінального провадження відносно ОСОБА_8 знаходиться ухвала судді Красноокнянського районного суду Одеської області від 26.11.2014 року, згідно якої підготовче судове засідання з розгляду вказаного кримінального провадження було призначене на 04.12.2014 року, з викликом сторін судового провадження (а.с.6).

Разом з цим, в матеріалах судової справи відсутні данні, що обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 належним чином були повідомлені про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання.

Відповідно до ухвали районного суду, журналу судового засідання та аудіозапису фіксації судового процесу, підготовче судове засідання 04.12.2014 року, всупереч вимогам ст. 314 КПК України, було проведено за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , та справа була призначена до судового розгляду (а.с. 8,9).

Таким чином, ігнорування судом першої інстанції положень Глави 27 Розділу IV КПК України («Підготовче провадження»), свідчить про невиконання судом положень ст.ст. 2, 7 КПК України, які регламентують загальні засади кримінального судочинства та загальні засади кримінального провадження.

Положення ч. 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами.

З огляду на положення ст.ст. 7, 9 КПК України, з урахуванням відсутності обвинуваченого та його захисника при проведені підготовчого судового засідання, колегія суддів вважає, що судове провадження в суді першої інстанції було здійснено з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону.

Вказані порушення, шляхом позбавлення гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання процедури судочинства, взагалі виключали проведення підготовчого судового засідання за відсутністю сторони захисту та можливість призначення обвинувального акту до розгляду по суті, а тому унеможливлювали ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення з урахуванням положень ст.ст. 2,7 КПК України.

Таким чином, з огляду на те, що при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, підготовче судове засідання, в супереч вимогам ст. 314 КПК України, було проведено без обвинуваченого та його захисника, вказане порушення з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 415 КПК України, визнається апеляційним судом суттєвим, та у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України тягне за собою скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Крім того, у відповідності до положень ч. 2 ст. 404 КПК України, апеляційним судом встановлені інші порушення вимог КПК України, які унеможливлювали прийняття судом першої інстанції законного та обґрунтованого рішення за результатами розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_8 .

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні та у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд, згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути прокурору обвинувальний акт.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України - є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) формулювання обвинувачення.

Разом з цим, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 викладені лише анкетні данні обвинуваченого, зміст підозри, а також ті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрювався останній на стадії досудового розслідування та правова кваліфікація інкримінованого кримінального правопорушення (а.с. 2).
Вказані відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_8 , за цим процесуальним рішенням (обвинувальний акт наявних в матеріалах провадження) - фактично має статус підозрюваного.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

З урахуванням того, що в обвинувальному акті, після викладення фактичних обставин справи, фактично відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, апеляційний суд приходить до висновку, що обвинувачення ОСОБА_8 за передбаченою законом процедурою висунуте не було, оскільки воно, всупереч вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, не міститься в самому обвинувальному акті.

Проте, суд першої інстанції на вказані недоліки обвинувального акту уваги не звернув і за відсутності пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, ухвалив щодо нього обвинувальний вирок, що на думку колегії суддів, є неприпустимим.

Крім того, із обвинувального акту вбачається, що слідчий зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, заздалегідь, без вироку суду стверджує, що обвинувачений ОСОБА_8 скоїв інкриміноване йому кримінальне правопорушення, що є безпідставним на недопустимим, з огляду на наступне.

При складанні обвинувального акту, з урахуванням принципу визначеному ст. 17 КПК України можливо вказувати тільки на те, що особа обвинувачується у вчиненні певного кримінального правопорушення.

Вказівка в обвинувальному акті про те, що обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення - є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Суд першої інстанції на наведені вище порушення вимог ст. 291 КПК України під час підготовчого провадження уваги не звернув, розглянув обвинувальний акт та ухвалив обвинувальний вирок, що є неприпустимим.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист та змагальність сторін.

З огляду на положення ст.ст. 7, 9 КПК України, з урахуванням ігнорування судом першої інстанції положень ст. 291 КПК України щодо відповідності обвинувального акту вимогам кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає, що судове провадження в суді першої інстанції було здійснено з істотним порушенням вимог КПК України та вказане порушення, з урахуванням положень статей 2, 7, 9, 412, 415 КПК України, визнається апеляційним судом суттєвим, та у відповідності з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, тягне за собою скасування вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог ст. 314 КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені при апеляційному розгляді та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог КПК України, провести підготовче провадження у відповідності до вимог Глави 27 Розділу IV КПК України та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст.ст. 2, 7 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 412, 415, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Красноокнянського району Одеської області ОСОБА_7 на вирок Красноокнянського районного суду Одеської області від 25.03.2015 року щодо ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Красноокнянського районного суду Одеської області від 25.03.2015 року відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 389 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції обвинувального акту, зі стадії підготовчого судового засідання, в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду
Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4