Справа № 1-244/10
В И Р О К

іменем України

"05" лютого 2010 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі :

головуючої судді Астахової О.О.

при секретарі Паєта О.В.

за участю прокурора Довбищука А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого в порядку ст..89 КК України,

в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 22 жовтня 2009 року приблизно о 20 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння, знаходячись на вул.. Малишко,15/1 в м. Києві, побачив, що по парку йде раніше не знайома йому громадянка ОСОБА_2, яка тримала в руках мобільний телефон «Нокіа Н 73». В цей час у нього виник намір на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свої злочинні дії, направлені на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_1 підійшов до потерпілої, схопився правою рукою за її мобільний телефон та почав тягнути його на себе, намагаючись вирвати. Остання почала чинити опір, не даючи можливості відібрати в неї майно, схопилася за телефон двома руками, намагаючись утримати його, але ОСОБА_1 схопився за телефон другою рукою, та відкрито викрав чуже майно, а саме вирвав з рук ОСОБА_2 мобільний телефон «Нокіа Н 73», вартістю 2 200, 00 грн., в якому була встановлена сім-карта оператора «Київстар», вартістю 25,00 грн., на рахунку якої було 46,00 грн., та флеш карта на 2 Гб «Тошиба», вартістю 150,00 грн. на загальну суму 2 421 (дві тисячі чотириста двадцять одна) грн. Після чого ОСОБА_1 намагався з місця скоєння злочину з викраденим майном втекти, однак був зупинений перехожими.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе визнав повністю, суду показав, що 22 жовтня 2009 року приблизно о 18 годині, він випив, разом з раніше незнайомими йому чоловіками, горілки приблизно 300-350 грамів на станції метро «Лісова». Після чого, направився в сторону станції м. Дарниця, проходячи повз будинку 15/1 по вул.. Малишка в м. Києві, він побачив раніше не знайому йому дівчину, яка дивилась на свій мобільний телефон тримаючи його в руках. В цей момент у ОСОБА_1 виник намір на викрадення даного мобільного телефону, з метою його продажу, для того, щоб отримати грошові кошти і повернутися до батьків до дому в м. Лисичанськ Луганської області. Підійшовши з боку він схопив правою рукою телефон та почав його забирати, але через те, що був в стані алкогольного сп»яніння, не зміг одразу його вихопити, тому схопивши мобільний телефон двома руками він вирвав його з рук потерпілої і почав тікати, однак був зупинений перехожими, які викликали працівників міліції.

Підсудний пояснив, що він розкаюється у вчиненому злочині, за час тримання його під вартою в СІЗО №13 Державного Департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області, зробив для себе належні висновки, просить суд дати йому можливість виправитись самостійно, без позбавлення волі.

Покази ОСОБА_1 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння підсудним змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

Обмеживши в судовому засіданні, за згодою учасників процесу в порядку ч.3 ст.299 КПК України, обсяг дослідження доказів допитом підсудного, який повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, роз»яснивши при цьому учасникам процесу, що в такому випадку, вони позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною винність ОСОБА_1 в умисних діях, які виразились у відкритому викраденні чужого майна /грабежу/, і знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч.1 ст. 186 КК України.

При призначенні підсудному ОСОБА_1. виду та міри покарання, суд у відповідності до ст..65 КК України, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, конкретні обставини справи, те, що викрадене майно повернуто власнику в повному обсязі (а.с.11,12), тяжких наслідків від злочину не настало.

Також, судом враховуються дані про особу підсудного, який під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не працюючого, за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.70), спиртними напоями не зловживає, веде нормальний спосіб життя, правил співжиття не порушує, з сусідами знаходиться в дружніх відносинах, вічлив, доброзичлив, раніше не судимий.

Відповідно до ст.. 66 КК України, суд визнає пом»якшуючою обставиною щире каяття підсудного у вчиненому злочині.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст..67 КК України, судом встановлено вчинення злочину в стані алкогольного сп»яніння.

З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним й достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_1. призначення покарання у виді позбавлення волі. В той же час, з урахуванням пом»якшуючої покарання обставини, особи винного, суд вважає, що відносно ОСОБА_1. можливо застосувати положення ст..75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням. При цьому на підсудного покласти обов»язки, визначені п.п.2-4 ч.1 ст. 76 КК України.

Вирішуючи питання заявленого цивільного позову (а.с. 19), суд, у відповідності до вимог ч.1 ст.. 291 КПК України, вважає, що позов слід залишити без розгляду, оскільки цивільний позивач або представник її інтересів, в судове засідання не з»явились, заявлений на досудовому слідстві позов не підтримали, клопотань про його розгляд у відсутність потерпілої суду не надано. Прокурор в судовому засіданні позов не підтримав. Проте, одночасно, судом роз»яснюється, що за потерпілою зберігається право заявити позов у порядку цивільного судочинства.

Судові витрати по справі не понесені.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, ст..ст. 75,76 КК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_1, визнати винним за ч.1 ст.186 КК України та призначити покарання у вигляді 3-х /трьох / років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_1 від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 /трьох/ років іспитового строку, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов»язки.

Згідно ст.. 76 КК України зобов»язати ОСОБА_1 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з»являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_1 змінити з тримання під вартою в СІЗО №13 Державного Департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області на підписку про невиїзд з постійного місця проживання. Звільнити ОСОБА_1 з під варти в залі суду.

Речовий доказ мобільний телефон «Нокіа Н 73» - залишити у власності потерпілої ОСОБА_2.

Цивільний позов залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржено учасниками процесу до Апеляційного суду м. Києва протягом 15 діб з дня його проголошення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя