АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1993/15 Справа № 192/1505/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

засудженого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року, стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу, громадянина України, не одруженого, не працюючого, який проживав по АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз
07.04.2011 року Тернівським районним судом м.Кривого Рогу за ч.1 ст.321, ч.2 ст.307, ч.2 ст.190, ч.2 ст.186, ч.ч.2,3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 6 років 3 місяців позбавлення волі,
якою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, засудженого вироком Тернівського районного суду м.Кривого Рогу за ч.1 ст.321, ч.2 ст.307, ч.2 ст.190, ч.2 ст.186, ч.ч.2,3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 6 років 3 місяців позбавлення волі.
Не погодившись із судовим рішенням засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з апеляційною скаргою.
В доводах апеляційної скарги засуджений посилається на те, що суд не взяв до уваги ті обставини, що, перебуваючи у різних установах відбування покарання, засуджений в кожному з них мав заохочення за сумлінну працю, що свідчить про його виправлення та наявні підстави для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги засудженого та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги засудженого задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Так, відповідно до ч.2, 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

На підставі ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до роз`яснень, які викладено в п.17 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням учасників судового провадження, зокрема ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці, та інше.
Судом першої інстанції встановлено, що засуджений ОСОБА_7 постійно працевлаштований на виробництві установи до цеху ССЦ-3, до праці ставиться посередньо. Згідно довідки про заохочення та стягнення, на даний період часу має п`ять заохочень, застосовані 11 червня 2012 року, 26 липня 2012 року, 23 серпня 2012 року, 16 січня 2013 року, 29 грудня 2014 року, але за останній період часу заохочень немає, що говорить про нестабільну поведінку засудженого. Засуджений відбуваючи покарання в різних установах виконання покарань, характеризувався посередньо, не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі та в програмах диференційованого виховного впливу, не приймає участь в роботі самодіяльних організаціях і тому суд вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на 17 вересня 2015 року засуджений ОСОБА_7 відбув 3/4 частини строку призначеного покарання.

З матеріалів справи вбачається, що згідно характеристики та довідки про заохочення та стягнення, засуджений в місцях позбавлення волі знаходиться з 07 грудня 2010 року. В установах виконання покарань знаходиться з 10 грудня 2010 року. За період перебування у слідчому ізоляторі м.Кривого Рогу характеризувався посередньо, порушень режиму утримання не допустив, заохочень не мав. В Солонянській виправній колонії №21 знаходився з 07 липня 2011 року по 05 травня 2014 року, за час відбування покарання характеризувався посередньо, порушень режиму утримання не допустив, був 4 рази заохочений. З 05 травня 2014 року відбував покарання в Софіївській виправній колонії № 45, за час відбування покарання характеризувався посередньо, порушень режиму утримання не допустив, був 1 раз заохочений. З 19 лютого 2015 року відбуває покарання в Солонянській виправній колонії №21, працевлаштований на виробництві до цеху ССЦ-3, до праці ставиться посередньо. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, стягнень не має.

Крім врахування поведінки і ставлення до праці засудженого за весь час відбування покарання, необхідно врахувати і дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину і його особу в цілому.

ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч.ч.2,3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.263, ч.2 ст.190, ч.2 ст.307, ч.1 ст.309, ч.1 ст.321 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до середньої тяжкості та тяжких злочинів та відносяться до злочинів проти власності, у сфері обігу наркотичних засобів, злочинів проти безпеки, за які був засуджений до реального покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 3 місяці.

Отже, суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що відбуваючи покарання за тяжкі злочини та злочин середньої тяжкості, засуджений не довів своє виправлення, що його поведінка не є сумлінною, а тому підстав для його умовно-дострокового звільнення колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вмотивованого висновку про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженого ОСОБА_7 під час відбування покарання є зразковою та свідчить про становлення його на шлях виправлення та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вимоги апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді: