Справа № 728/255/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/439/2015
Категорія - ч.3 ст. 368 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000278 від 05.12.2014 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Калінін Російської Федерації, освіта неповна вища, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24 березня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24 березня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України і призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави, організаційно-розпорядчими функціями та адміністративно-господарською діяльністю строком на 3 роки, з конфіскацією належного йому особистого майна на користь держави, без спеціальної конфіскації.

На підставі ст. 54 КК України, позбавлено ОСОБА_6 спеціального звання капітан міліції.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Питання про речові докази вирішено в порядку статті 100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 працюючи з 01 квітня 2014 року інспектором відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування Талалаївського району УДАІ УМВС України в Чернігівській області, а в період з 06 листопада по 06 грудня 2014 року був тимчасово виконуючим обов`язки інспектора відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування Бахмацького району УДАІ УМВС України в Чернігівській області, маючи спеціальне звання капітана міліції, являвся працівником правоохоронного органу, представником влади та службовою особою, зобов`язаною відповідно до ст. 10 Закону України «Про міліцію» та п. 13 посадової інструкції попереджувати та припиняти злочини та адміністративні правопорушення, у межах своєї компетенції застосовувати до порушників заходи адміністративного впливу та примусу. 28 листопада 2014 року ОСОБА_6 разом з інспектором ВДАІ з обслуговування Бахмацького району ОСОБА_10 здійснювали нагляд за дорожнім рухом в місті Бахмач Чернігівської області. Близько 24 години 00 хвилин в центрі міста вони зупинили автомобіль «Сітроен-Немо», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , яким керував ОСОБА_12 , а пасажиром був ОСОБА_11 . При цьому на вимогу вказаних працівників автоінспекції ОСОБА_12 помилково дав їм для перевірки не власні документи водія, а портмоне з документами ОСОБА_11 , в якому були паспорт громадянина України, посвідчення водія, техпаспорт на автомобіль «ГАЗ 3307», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , які належали останньому. Забравши вказане портмоне з документами, ОСОБА_6 став вимагати від вказаних осіб дати йому неправомірну вигоду у вигляді трьох тисяч гривень до 6 грудня 2014 року, погрожуючи у разі відмови скласти адміністративний протокол за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Одночасно, для забезпечення одержання неправомірної вигоди портмоне з документами ОСОБА_6 без будь-якого оформлення залишив у себе. Зазначеними протиправними діями ОСОБА_6 поставив ОСОБА_11 в умови за яких він для повернення документів та не складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення, якого він не скоював, тобто для запобігання настання шкідливих наслідків щодо своїх прав та законних інтересів, вимушений був погодитись із вимогою ОСОБА_6 та дати йому неправомірну вигоду. Так, 06 грудня 2014 року, близько 13 години 00 хвилин ОСОБА_11 прибув до Бахмацького ВДАІ, яке розташоване в місті Бахмач по вулиці Шевченка, 44, де зустрів ОСОБА_6 , і перебуваючи з ним на одинці у службовому кабінеті передав останньому раніше обумовлену неправомірну вигоду в сумі 3000 гривень, а він отримавши її, повернув ОСОБА_11 портмоне з вищезазначеними документами останнього, після чого був викритий органами досудового слідства.

Не погоджуючись з рішенням суду захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а також суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, зокрема, не було повно та всебічно досліджено докази, які виправдовують обвинуваченого. Покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , вказані у вироку, викривлені та викладені неточно. Показання обвинуваченого в частині підтвердження фактичного вилучення портмоне з документами ОСОБА_11 та отримання від останнього 3000 грн. за їх повернення, на які суд послався як на доказ винуватості останнього, не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_6 таких показань не надавав. Крім того, суд зазначив, що факт вимагання коштів доводиться показаннями свідка ОСОБА_12 , який показав, що ОСОБА_6 під погрозою складання адмінпротоколу вимагав 3000 грн. Разом з тим, у вироку вказано, що ОСОБА_6 своїми діями поставив не ОСОБА_12 , а ОСОБА_11 в умови, за яких останній вимушений був погодитись з вимогою ОСОБА_6 дати йому неправомірну вигоду. Ці протиріччя залишились неусунутими. Відповідно до показів водія та пасажира ОСОБА_6 вимагав гроші, погрожуючи скласти протокол на водія ОСОБА_12 , а не на господаря документів ОСОБА_13 , з яким ОСОБА_6 до його візиту 06.12.2014 року ні разу не бачився та не спілкувався, і він нічого від нього не вимагав та не погрожував йому. В порушення вимог ст. ст. 337, 338, 341 КПК України, суд вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, вказавши у вироку, що ОСОБА_6 став вимагати від вказаних осіб неправомірну вигоду, погрожуючи в разі відмови скласти на них обох, а не тільки відносно ОСОБА_11 , як вказано в обвинувальному акті, протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, що на думку апелянта є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Під час досудового розслідування та судового слідства встановлено, що автомобіль зупинив інспектор ВДАІ ОСОБА_10 , документи забрав також він та зберігав їх у своєму сейфі, грошові кошти ОСОБА_11 ніс також ОСОБА_10 . Оскільки ОСОБА_6 випадково знаходився в чужому кабінеті, куди принесли кошти іншій особі, домовленості між ним та ОСОБА_11 про передачу коштів не було, тому в діях обвинуваченого відсутня об`єктивна сторона одержання неправомірної вигоди. Крім того, матеріали кримінального провадження не містять даних, які б вказували на відкриту погрозу та реальну небезпеку правам та законним інтересам ОСОБА_11 . Правила дорожнього руху відповідальність пасажирів не передбачають, освідування на стан сп`яніння ні водія, ні пасажира не проводилось, тому складання відносно ОСОБА_11 протоколу було б неможливим.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які просили задовольнити подану ними апеляційну скаргу та закрити кримінальне провадження в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, прокурора, який просив апеляційну скаргу адвоката залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягають з наступних підстав.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав та показав, що 28 листопада 2014 року разом з інспектором Туз здійснювали нагляд за дорожнім рухом в м. Борзна Чернігівської області, а вночі приїхали до м. Бахмач, де в центрі міста продовжили контролювати рух автомобілів. Зупиняли автомобіля, але особисто він автомобіль з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 не зупиняв, документи у них ніякі не забирав, розмов з ними про гроші не вів. 06 грудня 2014 року, коли прийшов ОСОБА_11 і запитав його про документи, то він його не зрозумів і тому зателефонував інспектору ОСОБА_10 , який сказав йому, що документи знаходяться в сейфі, а також повідомив де знаходиться ключ. В подальшому він з сейфа дістав документи і віддав їх ОСОБА_11 , після чого останній віддав йому гроші, що за гроші йому передав ОСОБА_11 він не знав і щоб з`ясувати у колег узяв їх і поклав за шафу. Через деякий час до кабінету забігли особи в цивільному, один з них представився працівником прокуратури, які за шафою виявили 3000 грн. Обвинувачений ОСОБА_6 також пояснив, що гроші поклав за шафу, щоб уникнути непорозумінь з відділом внутрішньої безпеки, які іноді їх перевіряють.

Проте, не дивлячись на не визнання ОСОБА_6 своєї вини його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, підтверджується іншими доказами у кримінальному провадженні.

Зокрема, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджуються показами допитаного в судовому засіданні апеляційного суду свідка ОСОБА_12 , який показав, що 28 листопада 2014 року, у нічний час, він разом з ОСОБА_11 на його власному автомобілі слідували з залізничного вокзалу м. Бахмача. Транспортним засобом керував він. В центрі міста їх зупинили працівники ДАІ, сказати точно хто зупиняв їх автомобіль він не може, працівників ДАІ було двоє. На вимогу працівників ДАІ ОСОБА_11 випадково віддав своє портмоне з документами, яке останній передав інспектору. Потім він сів у машину ДАІ де знаходився інспектор ОСОБА_14 . Він запитав у ОСОБА_15 за що його зупинили і як це вирішити. У відповідь ОСОБА_16 сказав, що він це питання не вирішує, після цього до автомобіля сів інспектор ОСОБА_6 , він задав йому таке ж питання на що ОСОБА_6 повідомив, що для вирішення питання потрібно 7500 грн., а якщо ні, то йому буде призначене покарання у виді арешту. Він сказав ОСОБА_6 , що це для нього дуже велика сума, тоді останній назвав суму у розмірі 3000 грн. З наведеною сумою він погодився, але сказав, що гроші передасть пізніше. В подальшому він поїхав до Києва на заробітки. Був дзвінок від ОСОБА_17 , в розмові останній передавав трубку ОСОБА_6 , який спитав у нього, коли будуть гроші, а він відповів, що у суботу. Про наведену розмову він повідомив ОСОБА_11 .

Допитаний в судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_11 показав, що 28.11.2014 року, у нічний час, він разом з ОСОБА_12 слідували на автомобілі, яким керував ОСОБА_12 , по центру міста Бахмача. Їх зупинили працівники ДАІ, один з яких був ОСОБА_10 .. На його вимогу пред`явити документи він помилково передав власне портмоне із своїми документами. Коли він це з`ясував, то він вийшов із автомобіля і попросив інспектора ДАІ віддати йому документи, але останній, мовчки, пішов і сів до службового автомобіля. Він повернувся до свого автомобіля і попросив ОСОБА_12 розібратись. ОСОБА_12 пішов і сів до автомобіля ДАІ, де сидів інспектор ОСОБА_10 , через деякий час інспектор ОСОБА_10 вийшов, а до автомобіля сів другий інспектор. Коли ОСОБА_12 повернувся, то повідомив, що у нього вимагали 7500 грн., в обмін на не складання адміністративного протоколу, або буде застосоване покарання у виді адміністративного арешту. Також сказав, що вони домовились на зменшення суми до трьох тисяч гривень. Його документи залишили в заставі. Через 3-4 дня його син ОСОБА_17 , на його прохання, ходив до ДАІ, де з приводу повернення документів зустрічався з ОСОБА_10 , але останній сказав, що він нічого не вирішує, а вирішує капітан, документи знаходяться в нього, а він поїхав до Чернігова. В подальшому з телефонної розмови з ОСОБА_12 йому стало відомо, що останній говорив з ОСОБА_18 , з телефону його сина - ОСОБА_17 , і ОСОБА_18 сказав, що якщо гроші не привезе, то складе протокол, що ОСОБА_19 погодився принести гроші. У зв`язку з наведеним він по гарячій лінії звернувся до СБУ. В суботу 06.12.2014 р. йому вручили грошові кошти в сумі три тисячі гривень, які він передав інспектору ОСОБА_6 , а останній повернув йому портмоне з документами.

Зазначені покази свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 підтвердили під час одночасних допитів із обвинуваченим та свідком ОСОБА_10 , під час яких ОСОБА_12 та ОСОБА_11 наполягали на тому, що ОСОБА_6 вимагав неправомірну вигоду за не складання адміністративного протоколу, та про те, що ОСОБА_11 передав останньому 3000 грн. (т. 1 а.п. 64-67, 118-122).

Допитаний в судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_10 показав, що 28 листопада 2014 року, в нічний час, він разом з інспектором ОСОБА_6 , працювали в центрі міста Бахмач, зупиняли автомобілі і перевіряли водіїв на стан алкогольного сп`яніння. Після перевірки одного з водіїв, до службового автомобіля сіла, на той час йому невідома особа, зараз йому відомо, що це був чи ОСОБА_11 чи ОСОБА_12 , яких він знав лише в обличчя, але зразу не пізнав у зв`язку з поганим освітленням. В цей час капітан ОСОБА_6 попросив його вийти зі службового автомобіля. В подальшому він продовжував нести службу, а потім разом з ОСОБА_6 вони поїхали на базу здавати документи. В приміщенні ДАІ до сейфа кожен поклав свої протоколи. 06 грудня 2014 року він був вихідний. В цей день йому 2 рази телефонував ОСОБА_6 , цікався коли йому виходити на роботу, де знаходяться адміністративні протоколи та ключі від сейфу. Про наявність портмоне він дізнався лише від працівників служби безпеки при з`ясуванні обставин справи.

В судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_17 , син ОСОБА_11 , показав, що по своїм професійним обов`язкам він часто буває у Бахмацькому ВДАІ з питань виконання визначених адміністративних стягнень. Одного дня, коли він зайшов до працівників Бахмацького ВДАІ інспектор ОСОБА_6 попросив його набрати ОСОБА_12 . Набравши номер останнього він передав телефон ОСОБА_6 та вийшов з кабінету. Про що вони розмовляли йому невідомо.

Наведені свідчення свідків суд обґрунтовано поклав в основу вироку, оскільки вони підтверджують обставини отримання ОСОБА_6 неправомірної вигоди, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні. по справі.

Зокрема, рапортом ст. оперуповноваженого в ОВС 2 сектору відділу БКОЗ УСБ України в Чернігівській області від 04.12.2014 року, згідно якого ОСОБА_6 вимагав неправомірну вигоду за не складання адміністративного протоколу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 130 КУпАП, та повернення попередньо вилучених особистих документів (т.1 а.п. 7-8).

Відповідно до протоколу огляду та вручення грошових коштів від 06.12.2014 року, ОСОБА_11 вручені грошові кошти в сумі 3000 грн. для передачі співробітникам ВДАІ Бахмацького РВ УДАІ УМВС України в Чернігівській області як неправомірної вигоди, серії та номера яких були зафіксовані в даному протоколі (т.1 а.п. 22).

Протоколом обшуку від 06.12.2014 року встановлено, що за шафою, розташованій в кабінеті інспектора ВДАІ Бахмацького РВ УДАІ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_10 , виявлено грошові кошти в сумі 3000 грн. (т.1 а.п. 31-35).

Ці обставини вилучення 3000 грн. підтверджується відеозаписом на відеокасеті "Panasonic", на якій зафіксовано огляд місця події від 06.12.2014 року, відповідно до якого заяв, клопотань та зауважень від учасників вказано слідчої дії, в тому числі ОСОБА_6 , не надходило.

Протоколом огляду від 21.01.2015 р. встановлено, що серія, номер та номінал грошових купюр в сумі 3000 грн., які були предметом отримання неправомірної вигоди та вилучені 06.12.2014 року в кабінеті інспектора ВДАІ Бахмацького РВ УДАІ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_10 , співпадають з наданими ОСОБА_11 купюрами для передачі співробітникам ВДАІ Бахмацького РВ УДАІ УМВС України в Чернігівській області як неправомірної вигоди (т. 2 а.п. 36).

Згідно протоколу за результатами проведення негласної слідчої дії контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 09.12.2014 року та протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії спостереження за особою від 09.12.2014 року, згідно яких здійснювався контроль з використанням засобів відео фіксації та спеціальних технічних засобів врученням та використанням грошових коштів для підтвердження фактичних даних про вимагання та одержання неправомірної вигоди співробітниками Бахмацького ВДАІ (т. 1 а.п. 24, 25-26).

З відеозаписів на компакт-диску №1438 про результати проведення негласних слідчих дій вбачається, що ОСОБА_11 передав інспектору ВДАІ ОСОБА_6 3000 грн., а останній повернув йому портмоне з документами. При цьому в приміщенні Бахмацького ВДАІ під час передачі грошей нікого не було.

Відповідно до витягу з наказу №325 о/с від 07.11. 2014 року на капітана міліції ОСОБА_6 , інспектора ВДАІ з обслуговування Талалаївського району УМВС з 06 листопада по 06 грудня 2014 року покладено виконання обов`язків інспектора ВДАІ з обслуговування Бахмацького району УМВС (т. 1 а.п. 134).

Наведені докази прямо і побічно підтверджують наявність у діях ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, оскільки він умисно, будучи службовою особою, одержав неправомірну вигоду, поєднану з вимаганням неправомірної вигоди, за не вчинення дій з використанням наданої їй влади та службового становища.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказах і його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 368 КК України.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини колегія суддів розцінює як захисну версію з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд оцінив зібрані у кримінальному провадженні докази і дав у вироку аналіз усіх доказів, які підтвердили винуватість обвинуваченого. При цьому суд на виконання вимог закону мотивував у вироку прийняття одних і відхилення інших доказів та поклав в основу вироку лише належні та допустимі докази, досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно досліджені обставини кримінального провадження і є безпідставними доводи захисника про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Судовий розгляд даного кримінального провадження проведено в межах, визначених ст. 337 КПК України, тому посилання захисника на порушення судом ст. ст. 337, 338, 341 КПК України є безпідставними.

Що стосується посилання захисника на те, що суд у вироку вказав про те, що ОСОБА_6 став вимагати від вказаних осіб неправомірну вигоду, погрожуючи в разі відмови скласти на них обох протокол про адміністративне правопорушення, то вказана обставина не є викладом фактичних обставин, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а є лише описом події. Крім того, на думку колегії суддів, вказане ніяким чином не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини і не може бути підставою для скасування чи зміни ухваленого вироку.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта про те, що суд безпідставно послався на показання обвинуваченого в частині підтвердження фактичного вилучення портмоне з документами ОСОБА_11 та отримання від останнього 3000 грн. за їх повернення, так як ОСОБА_6 таких показань не надавав, оскільки з показів самого обвинуваченого ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції вбачається, що ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_11 3000 грн. і віддав останньому належне йому портмоне з документами. Таким же чином і в такій послідовності викладені районним судом покази обвинуваченого ОСОБА_6 в суді 1 інстанції. Також у вироку зазначено, що обвинувачений вважає себе невинним та просить виправдати.

Також колегією суддів не беруться до уваги і доводи апелянта про те, що ОСОБА_6 грошові кошти отримував та передав портмоне за вказівкою інспектора ОСОБА_10 , оскільки зазначене спростовується показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_17 , відеозаписом передачі коштів в ході проведення негласних слідчих дій, які в своїй сукупності підтверджують, що саме ОСОБА_6 вимагав грошові кошти, повертав документи та нагадував про передачу грошових коштів за вказаних вище підстав. Дії ОСОБА_6 та його поведінка свідчать про обізнаність останнього щодо всіх умов та обставин зазначених подій.

Посилання апелянта в наведеній вище частині на покази свідка ОСОБА_11 колегія суддів також не сприймає, оскільки в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_11 пояснив, що він має відчуття, що працівники ДАІ завжди працюють разом, а тому до злочину міг бути причетний і інспектор ОСОБА_10 , проте ніяких даних щодо причетності ОСОБА_10 до скоєння злочину він не має.

Правилами дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, забороняється передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, тому колегія суддів не приймає доводи апелянта про неможливість складання адміністративного протоколу відносно пасажира автомобіля ОСОБА_11 , який, окрім іншого, є власником транспортного засобу.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд, у відповідності до вимог ст. ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, умови та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, розмір отриманої неправомірної вигоди, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують, особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, матеріальний та сімейний стан, його позитивні характеристики з місця проживання та роботи. За наявності зазначених обставин, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, суд обґрунтовано дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 мінімального покарання у виді позбавлення волі в межах санкції закону, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави, організаційно-розпорядчими функціями та адміністративно-господарською діяльністю, з конфіскацією належного йому особистого майна на користь держави, без спеціальної конфіскації, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому вирок суду є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_20 ОСОБА_3