Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1,
суддів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі за участю: прокурора засудженогоОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 01 жовтня 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011, за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 08 липня 2015 року щодо

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1 такого, що судимостей не мав.

У касаційній скарзі засуджений просить змінити оскаржувані судові рішення шляхом застосування положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Прокурор на таку скаргу засудженого подав заперечення.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого, який підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який вважав оскаржувані судові рішення законними та обґрунтованими, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу слід задовольнити.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 08 липня 2015 року, ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 402 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, ОСОБА_6 усупереч вимогам статей 11, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, будучи ознайомленим 04 серпня 2014 року із законним наказом командира військової частини пп НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 від

01 серпня 2014 року № 62 «Про вибуття особового складу, що залишився в пункті постійної дислокації в район виконання завдань за призначенням», 05 серпня цього ж року приблизно о 08.30 год. у приміщенні службового кабінету вказаної військової частини на АДРЕСА_2 відмовився виконати зазначений наказ і не вибув без поважних причин до нового місця служби.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 не оспорює доведеності своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 402 КК України.

Його ж доводи про несправедливість покарання, призначеного без звільнення від його відбування з випробуванням, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При цьому положення ст. 75 цього ж Кодексу передбачає можливість судом прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням у випадку, якщо він при призначенні покарання дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Як видно з матеріалів провадження, при визначенні виду та міри покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6, суд урахував тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем служби характеризується позитивно, а також суд урахував відсутність обставин, які б обтяжували покарання, та обставину, що його пом'якшує - визнання обвинуваченим своєї вини.

На підставі наведених даних суд призначив справедливе покарання з урахуванням положень ст. 65 КК України у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімальної межі санкції ч. 1 ст. 402 КК України.

Разом з тим, поза увагою судів, у тому числі й апеляційного, який оцінював законність та справедливість вироку щодо ОСОБА_6. в частині призначеного покарання, залишилися такі обставини: виключно позитивна характеристика ОСОБА_6. не тільки за місцем служби у Збройних Силах України, а й за місцем проживання та за місцем попередньої служби на посаді рятувальника-моториста рятувального відділення групи рятувальних робіт аварійно-рятувальної частини аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління Державної служби надзвичайних ситуацій України у Тернопільській області (строк служби - з листопада 2006 року по липень 2012 року); стан здоров'я винного - відсутність селезінки після операції спленектомії у 2005 році, згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 28 серпня 2014 року

(а. п. 31) зазначена травма пов'язана з виконанням обов'язків військової служби.

Однак усупереч вимогам закону, оцінюючи можливість та доцільність застосування положень ст. 75 КК України, суди не тільки не взяли до уваги наведені обставини, а й не повною мірою врахували вік засудженого, тяжкість кримінального правопорушення, умови та причини його вчинення, того, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину у вчиненому, що свідчить про його усвідомлення протиправності своїх дій та критичного ставлення до них.

З урахуванням усіх зазначених обставин у сукупності колегія суддів вважає, що в цьому випадку виправлення засудженого можливе без відбування покарання, унаслідок чого необхідно застосувати положення статей 75, 76 КК України і звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 08 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік з покладенням на нього відповідно до вимог

ст. 76 КК України обов'язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, періодично з'являтися в ці органи для реєстрації.

В решті судові рішення залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 _______________ ОСОБА_2 ОСОБА_3