У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_2,
суддів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши в судовому засіданні у м. Києві 17 грудня 2015 року заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд вироку Апеляційного суду Харківської області від 7 грудня 2009 року та ухвали Верховного Суду України від 31 серпня 2010 року щодо нього Верховним Судом України,

в с т а н о в и л а:

Апеляційний суд Харківської області вироком від 7 грудня 2009 року засудив ОСОБА_1 за: частиною четвертою статті 187 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк п'ятнадцять років з конфіскацією всього належного йому майна; пунктами 6, 13 частини другої статті 115 КК - до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; частиною другою статті 263 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. Відповідно до вимог статті 70 КК ОСОБА_1 визначено остаточне покарання - довічне позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Прийнято рішення щодо цивільного позову.

Верховний Суд України ухвалою від 31 серпня 2010 року зазначений вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_1 залишив без зміни.

Засуджений ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд вищевказаних судових рішень щодо нього на підставі пункту 3 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), посилаючись на невідповідність рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві». Не конкретизуючи своїх доводів, стверджує про упередженість суду та допущені ним істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які призвели до необґрунтованого засудження заявника.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши викладені у заяві засудженого ОСОБА_1 доводи, перевіривши додані до неї матеріали, колегія суддів вважає, що передбачені законом підстави для відкриття провадження відсутні.

Так, відповідно до статті 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 445 КПК підставами для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є:

1) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання);

2) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень;

3) невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України;

4) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Зазначений перелік підстав для перегляду є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Виходячи із вищевказаних вимог кримінального процесуального закону, Верховний Суд України не наділений повноваженнями (не вправі) переглядати судові рішення у кримінальних справах з підстав: необґрунтованого засудження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Пунктом 3 частини першої статті 445 КПК передбачено, що підставою для перегляду Верховним Судом України судових рішень, що набрали законної сили, є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норми права, викладеному в постанові Верховного Суду України.

При цьому, виходячи з аналізу положень статей 445 і 458 КПК, під «постановою Верховного Суду України» в пункті 3 частини першої статті 445 КПК розуміється судове рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду конкретної кримінальної справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 КПК, яке містить висновок щодо застосування відповідної норми права, обов'язковий для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності цю норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції.

Постанови Пленуму Верховного Суду України, в тому числі й та, на яку послався у своїй заяві засуджений ОСОБА_1, до таких судових рішень не відносяться, оскільки приймалися Пленумом не за результатами розгляду конкретної кримінальної справи у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, а за результатами узагальнень практики вирішення судами тих чи інших категорій справ та носили роз'яснювальний, а не обов'язковий для всіх судів характер.

Таким чином, у заяві засудженого ОСОБА_1 фактично порушується питання про невідповідність вироку Апеляційного суду Харківської області від 7 грудня 2009 року та ухвали Верховного Суду України від 31 серпня 2010 року щодо нього роз'ясненням, викладеним у постанові Пленуму Верховного Суду України, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 445 КПК не є підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України.

Отже, заява ОСОБА_1 є необґрунтованою.

На підставі наведеного, керуючись статтями 445, 451 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити у допуску до провадження справи за заявою засудженого ОСОБА_1 про перегляд вироку Апеляційного суду Харківської області від 7 грудня 2009 року та ухвали Верховного Суду України від 31 серпня 2010 року щодо нього Верховним Судом України.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4