Ухвала іменем україни 03 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_11,

суддів ОСОБА_12, ОСОБА_13,

розглянувши касаційну скаргу законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 щодо якого вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру на ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 09 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 26 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 09 квітня 2015 року застосовано відносно ОСОБА_1, який вчинив суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

За обставин встановлених судом та детально наведених у судових рішеннях, ОСОБА_1 перебуваючи в стані неосудності, 10 квітня 2014 року о 17 год., ідучи по проїжджій частині вул. Ватутіна в м. Димитров Донецької області, знаходячись в стані алкогольного сп'яніння та маючи при собі рушницю НОМЕР_1, яка є бойовою, багатоцільовою гладкоствольною вогнепальною зброєю 12 калібру, придатною для стрільби, якою він володіє на підставі дозволу виданого у встановленому законом порядку, побачивши автомобіль працівників міліції, за яким зупинився автомобіль марки «Toyota Lend Krauser Prado» під керуванням ОСОБА_3 і що співробітники міліції вийшли зі службового автомобіля та направляються до нього, з метою втечі від співробітників міліції, відкрито, незаконно заволодів транспортним засобом марки «Toyota Lend Krauser Prado» напавши на водія вказаного автомобіля. ОСОБА_1 сів на переднє пасажирське сидіння та використовуючи рушницю, яку ОСОБА_3 сприйняла за бойову зброю, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров'я потерпілої, став вимагати від неї поїхати з місця події. ОСОБА_3, сприйнявши погрози як реальні та побоюючись за своє життя і здоров'я, вискочила з автомобіля, залишивши в ньому ОСОБА_1, який пересів за кермо і зник з місця події в напрямку с. Миролюбівка Красноармійського району Донецької області. В лісосмузі, неподалік вказаного села сховав рушницю, яку у цей же день, близько 20 год. незаконно, без передбаченого законом дозволу передав на зберігання своєму знайомому ОСОБА_4

Крім того, ОСОБА_1, перебуваючи в салоні вищезазначеного автомобіля, діючи таємно, з корисливою метою викрав з гаманця ОСОБА_3, який знаходився в автомобілі, належні їй кошти в сумі 800 грн., завдавши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 26 серпня 2015 року вказану ухвалу щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

У касаційній скарзі законний представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення і закрити кримінальне провадження у зв'язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_1 суспільно-небезпечних діянь передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 185 КК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судами невірно застосовано норми матеріального права, неправильно надано правову оцінку обставинам викладених у судових рішеннях. Вважає, що ОСОБА_1 вчинив лише суспільно-небезпечне діяння, передбачене ст. 263 КК України, тобто діяння не пов'язане з посяганням на життя інших осіб, а тому відносно нього необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру із звичайним наглядом.

Перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на нижчевикладене.

Згідно вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Доводи законного представника викладені в касаційній скарзі щодо недоведеності вчинення ОСОБА_1 суспільно небезпечних діянь передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 185 КК України, є необґрунтованими.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що висновок про вчинення ОСОБА_1 суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 185 КК України, суди зробили на підставі сукупності доказів, зібраних та перевірених у судовому засіданні відповідно до вимог закону, а саме: показів потерпілої ОСОБА_3, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10; даних, що містяться у протоколах слідчих дій: висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи №268, від 18.12.2014 року, протоколах огляду місця події від 10.04.2014 року, пред'явлення особи для впізнання, та інших матеріалах провадження, зміст яких детально відображено у судових рішеннях.

Жодних даних, які би ставили під сумнів достовірність зазначених показань потерпілої, свідків, судами не встановлено. Дані показання не містять розбіжностей щодо викладення характеру розвитку подій та послідовності дій учасників.

На думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про вчинення ОСОБА_1 суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 185 КК України є мотивованим, обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам закону .

Крім того, доводи законного представника викладені в касаційній скарзі про незаконності застосування відносно ОСОБА_1 заходу медичного характеру у виді госпіталізації в психіатричну лікарню з посиленим наглядом, не ґрунтуються на вимогах закону.

Виходячи з роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів. Для об'єктивної оцінки ступеня небезпечності хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з'ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.

Як убачається з оскаржуваних судових рішень, рішення про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_1 судами зроблено на підставі висновків стаціонарної судово-психіатричної експертизи №268 від 18.12.2014 року, проведеної на підставі ухвали суду згідно рекомендації амбулаторної судово-психіатричної експертизи №324 від 23.04.2014 року, відповідно до яких ОСОБА_1 в період інкримінованих йому діянь і в теперішній час страждає хронічним душевним захворюванням в формі шизофренії параноїдальної. За своїм психічним станом ОСОБА_1 не може усвідомлювати свої дії і керувати ними та потребує примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації в психіатричну лікарню з посиленим наглядом.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням характеру та тяжкості захворювання ОСОБА_1, ступеню тяжкості вчинених ним суспільно-небезпечних діянь, які хоч і не були пов'язані з посяганням на життя інших осіб, однак були пов'язані з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров'я потерпілої, прийняті судами першої та апеляційної інстанцій рішення про застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації в психіатричну лікарню з посиленим наглядом є правильними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.

Таким чином, суди, приймаючи рішення про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_1 не допустили неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому з мотивів, наведених у касаційній скарзі законного представника підстав для скасування судових рішень щодо ОСОБА_1 колегія суддів не вбачає.

Оскільки з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, у відкритті касаційного провадження належить відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 щодо якого вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру на ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 09 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 26 серпня 2015 року щодо ОСОБА_1.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_11 ОСОБА_13 ОСОБА_12