У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря прокурора захисника та засудженогоОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 27 січня 2016 року матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2015 року.
Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 грудня 2014 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, останнім вироком від 05.07.2007 року за ч. 2 ст. 187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого за відбуттям строку покарання, -

визнано винуватими та засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187 КК України, судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржено.
ОСОБА_7 і ОСОБА_8 визнано невинуватими та виправдано в обвинуваченні за ч. 3 ст. 357 КК України.
Згідно з вироком, ОСОБА_7 , який є особою, яка раніше вчинила розбій, та ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, та погрозою застосування такого насильства (розбою), вчиненого за попередньою змовою групою осіб за наступних обставин.
7 квітня 2014 року, приблизно о 1 год. 40 хв., ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прибули на виробничу територію по вул. Вітчизняній, 11-б в с. Рогозів Бориспільського району Київської області, що орендує ТОВ «Ломметпром», з метою продати предмети побуту охоронцю вказаного товариства ОСОБА_9 . Незважаючи на неробочий час підприємства ОСОБА_9 погодився прийняти у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 лом металу та сплатити за це гроші, після чого останні безперешкодно потрапили на виробничу територію. ОСОБА_9 зважив металевий брухт і пішов за грошима до приміщення охорони, в якому він ночував та яке за своїми якісними характеристиками є самовільно побудованою тимчасовою спорудою, встановленою за відсутності необхідних дозвільних та реєстраційних документів.
У зв`язку з тим, що сума коштів, названа ОСОБА_9 за металевий брухт ОСОБА_7 та ОСОБА_8 видалася недостатньою, вони вступили між собою у попередню змову про вчинення розбійного нападу на потерпілого із застосуванням насильства, небезпечного для його життя і здоров`я з метою заволодіння чужим майном.
Реалізовуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 зайшов за ОСОБА_9 до приміщення охорони, схопив останнього за шию, пристав до його спини невстановлений предмет, який потерпілий сприйняв як ніж, та пред`явив вимогу віддати йому наявні гроші.
Ці дії ОСОБА_9 сприйняв як погрозу застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я, і почав чинити опір, намагаючись звільнитися.
В цей час ОСОБА_8 , реалізуючи спільний з ОСОБА_7 злочинний умисел, направлений на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_9 , зайшов до приміщення охорони, де ОСОБА_7 вже тримав за шию потерпілого, та разом почали наносити йому удари по голові і тулубу, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин із синцем лівої вушної раковини, лівої виличної та скроневої областей, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 76 від 07.04.2014 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Продовжуючи свої злочинні дії з метою унеможливити опір ОСОБА_9 та можливість викликати допомогу, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 зв`язали руки та ноги потерпілого шнурами, після чого незаконно заволоділи його валізою, в якій знаходився паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , про що їм заздалегідь відомо не було, грошима потерпілого в сумі 700 грн., мобільним телефоном «Нокіа 1280» вартістю 415 грн. з сім-карткою мобільного оператора «МТС» вартістю 25 грн., на рахунку якої знаходилося 11 грн. 91 коп., а також належними ТОВ «Ломметпром» грошовими коштами в сумі 3602 грн., монітором «LG Flatron» вартістю 600 грн., відео-реєстратором вартістю 1250 грн. та камерою відео- спостереження вартістю 680 грн.
Потім ОСОБА_8 , з метою отримання реальної можливості розпорядитися викраденим майном та коштами, висловив ОСОБА_9 погрозу застосування насильства, приставивши ножиці до його грудей в області серця, та пред`явив вимогу нікому не повідомляти про вчинений злочин.
Після вчинення розбійного нападу ОСОБА_7 і ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Вироком Апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2015 року вирок Бориспільського районного суду Київської області від 4 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині їх засудження за ч. 2 ст. 187 КК України скасовано та постановлено свій вирок, яким ОСОБА_7 і ОСОБА_8 визнано винуватими та засуджено за ч. 3 ст.187 КК України з призначенням кожному покарання у виді позбавлення волі строком 9 років з конфіскацією майна. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
Апеляційний суд, скасовуючи вирок місцевого суду в частині засудження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187 КК України та постановивши свій вирок за апеляцією прокурора за ч. 3 ст. 187 КК України, визнав безпідставним виключення судом першої інстанції з обвинувачення засуджених кваліфікуючої ознаки - вчинення розбою з проникненням у приміщення, оскільки вважав, що кваліфікація дій обвинувачених за ч. 3 ст. 187 КК України ґрунтується на безпосередньою дослідженими доказах та показаннях потерпілого ОСОБА_9 , який вказував про те, що обвинувачені зайшли до приміщення охорони без його дозволу, де і вчинили на нього напад.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить вироки судів першої та апеляційної інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, посилаючись на те, що судові рішення щодо нього постановлені з порушенням норм матеріального та процесуального законів, а покладені в основу вироків висновки не грунтуються на повному та всебічному розгляді справи. При цьому він вважає, що під час досудового розслідування та судового розгляду провадження не здобуто доказів вчинення ним злочину за попередньою змовою з ОСОБА_8 та того, що умислу на заволодіння чужим майном у нього не було. Оспорюючи кваліфікацію дій за ч. 3 ст. 187 КК України засуджений посилається на те, що висновки апеляційного суду не відповідають фактичним обставинам провадження, апеляційний розгляд проведено однобічно, неповно та необ`єктивно, а призначене йому покарання є явно несправедливим внаслідок суворості.
Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , які підтримали касаційну скаргу, думку прокурора про залишення касаційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з таких підстав.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження касаційним судом встановлено, що висновки апеляційного суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні розбою за встановлених у вироку обставин грунтуються на показаннях потерпілого ОСОБА_9 , висновку судово-медичної експертизи щодо тяжкості отриманих ним тілесних ушкоджень, даних протоколів впізнання потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як осіб, що вчинили розбійний напад на нього, огляду місця події, вилучення у Ломакіна мобільного телефону ОСОБА_9 , паспорта на ім`я ОСОБА_9 та грошей загальною сумою 3267 грн., актів інвентаризації та інших наведених у вироку доказів, яким апеляційний суд дав об`єктивну оцінку у сукупності з показаннями ОСОБА_8 та самого ОСОБА_7 під час судового розгляду провадження, де він не заперечував, що вони дійсно з Ломакіним здавали металолом ОСОБА_9 , але грошей, які той їм видав, йому здалося замало, через що він заштовхав потерпілого у сторожову будку, а ОСОБА_10 обрізав телефонні шнури для зв`язування потерпілого та заволодів майном, що там знаходилося.
З урахуванням встановлених у провадженні фактичних обставин та попередньої судимості ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України, його злочинні дії правильно кваліфіковані апеляційним судом за ч. 3 ст. 187 КК України, оскільки будучи особою, яка раніше вчинила розбій, він за попередньою змовою з ОСОБА_8 вчинив розбійний напад на ОСОБА_9 , поєднаний з проникненням у приміщення сторожової будівлі.
Касаційним судом також встановлено, що будь-яких порушень кримінального процесуального закону при дослідженні і оцінці наведених у вироку апеляційного суду доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо винності ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його злочинних дій судом апеляційної інстанції не допущено.
Покарання засудженому ОСОБА_7 судом апеляційної інстанції призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, його особи та обставин, що обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидиву злочинів. Законних підстав для зміни судових рішень в частині призначеного покарання за доводами скарги засудженого колегія суддів не вбачає.
Оскільки кримінальний закон судом апеляційної інстанції застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судами першої та апеляційної інстанції у провадженні не допущено, тому підстав для скасування вироку апеляційного суду за доводами касаційної скарги засудженого у колегії суддів немає.
На підставі наведеного, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а його касаційну скаргу без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3