АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1953/15 Справа № 175/1780/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003003 від 10 грудня 2014 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 прокурора, що приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 , на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2015 року, відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у місті Ленінабаді Таджикистану, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.28, ч.2 ст.125 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у селі Балівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.28, ч.2 ст.125 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився у смт. Кіровське Дніпропетровського районну Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КК України,
за участю:
- прокурора: ОСОБА_11 ,
- обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10
- захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13
- представник потерпілого: ОСОБА_14
- законні представники неповнолітніх: ОСОБА_15 , ОСОБА_16

В с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.28, ч.2 ст.125 КК України і призначено їй покарання:
- за ч.1 ст.121 КК України - у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років,
- за ч.1 ст.28, ч.2 ст.125 КК України - у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.
До набрання вироком законної сили змінено обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжний захід із особистого зобов`язання на тримання під вартою.
ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.28, ч.2 ст.125 КК України і призначено йому покарання:
- за ч.1 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців,
- за ч.1 ст.28, ч.2 ст.125 КК України - у виді арешту строком 6 (шість) місяців.
На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ст.ст.75, 76, 104 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком два роки.
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КК України і призначено йому покарання:
- за ч.1 ст.122 КК України - у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки,
- за ч.1 ст.126 КК України - у виді громадських робіт строком 200 (двісті) годин.
На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.
На підставі ст.ст.75,76,104 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком два роки.
Стягнуто в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, з обвинуваченого ОСОБА_10 420 (чотириста двадцять) гривень на користь потерпілого ОСОБА_17 .
Стягнуто солідарно з обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_10 і ОСОБА_8 5300,62 грн. (п`ять тисяч триста гривень 62 копійки) на користь потерпілого ОСОБА_17 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.
Стягнуто солідарно з обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_10 і ОСОБА_8 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 копійок) на користь потерпілого ОСОБА_17 в рахунок відшкодування судових витрат.
В рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_17 :
- 8300 грн. з обвинуваченої ОСОБА_7 ,
- 8300 грн. з обвинуваченого ОСОБА_10 ,
- 8300 грн. з обвинуваченого ОСОБА_8 .
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_17 до ОСОБА_15 та про стягнення інших сум у рахунок відшкодування матеріальної шкоди - залишено без задоволення.

Згідно з вироком 25 листопада 2014 року приблизно о 23 годині 30 хвилин неповнолітній ОСОБА_18 прибув до будинку АДРЕСА_4 , де проживав ОСОБА_17 із його матір`ю ОСОБА_19 , і побачивши планшет «Asus fonepad 7», який належить ОСОБА_20 , вирішив його викрасти.

Після цього, у вказаний час ОСОБА_18 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, маючи вільний доступ, зайшов до приміщення літньої кухні, розташованої на території домоволодіння АДРЕСА_4 , й упевнившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів і особистої зацікавленості, шляхом вільного доступу, таємно викрав приналежне ОСОБА_20 майно, а саме:
- планшет «Asus fonepad 7» чорного кольору, p/n 90 nk00е2-m00910, IMEI: НОМЕР_1 вартістю 2639,50 грн.,
- захисну плівку на ньому вартістю 69,53 грн.,
- скетч-карту «Utel» вартістю 57,21 грн., і з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_17 матеріальну шкоду на загальну суму 2766,24 грн.
Крім того, 01 січня 2015 року близько 18.00 години неповнолітні ОСОБА_18 і ОСОБА_21 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходилися у спільного знайомого ОСОБА_22 по АДРЕСА_5 , де в цей момент у ОСОБА_23 на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин до ОСОБА_17 , співмешканця його матері ОСОБА_7 , виник раптовий умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_24 .
З цією метою ОСОБА_18 спільно з ОСОБА_25 приблизно о 18 годині 30 хвилин прибули до будинку АДРЕСА_4 , де на території подвір`я неподалік від господарського приміщення знаходився ОСОБА_26 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, і ОСОБА_18 , реалізовуючи свій злочинний умисел, приблизившись до ОСОБА_27 на відстань витягнутої руки обличчям до обличчя, умисно наніс йому один удар кулаком лівої руки у праву щелепу і один удар кулаком правої руки у ліве вухо, а потім двома руками, доклавши зусилля, штовхнув у груди ОСОБА_28 , від чого останній упав на землю, на лівий бік.
Після ОСОБА_29 присів зліва, обличчям до обличчя біля голови ОСОБА_27 і умисно наніс йому по голові та обличчю не менше п`яти ударів кулаками обох рук.
01 січня 2015 року близько 18 години 30 хвилин ОСОБА_21 , знаходячись на території подвір`я будинку АДРЕСА_4 по праву сторону від ОСОБА_27 , який після нанесених ударів ОСОБА_30 у цей час лежав на лівому боці на землі неподалік від господарського приміщення, реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_20 п`яткою правої ноги не менше двох ударів у грудну клітину праворуч.
ОСОБА_31 , побачивши, що відбувається, стала відтягувати свого сина ОСОБА_23 від ОСОБА_27 , і у цей момент ОСОБА_18 у русі умисно наніс один ковзаючий удар правою ногою по спині ОСОБА_27 , після чого покинув територію подвір`я домоволодіння АДРЕСА_4 .
ОСОБА_21 , продовжуючи реалізовувати свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на умисне завдання побоїв та вчинення насильницьких дій, приблизився до ОСОБА_27 , який лежав на землі на животі неподалік від господарського приміщення вищевказаного домоволодіння, та після раніше нанесених ударів ним і ОСОБА_30 насильно завів ліву руку ОСОБА_27 за спину, утримуючи її, та сів зверху на ОСОБА_28 , тим самим завдав йому фізичного болю, після чого умисно наніс чотири удари кулаком правої руки у праву верхню частину спини, завдавши ОСОБА_20 фізичного болю, не спричинивши тілесних ушкоджень.
01 січня 2015 року близько 18 години 30 хвилин ОСОБА_31 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння на території подвір`я будинку АДРЕСА_4 , реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_20 , діючи у групі осіб та продовжуючи раніше розпочату злочинну діяльність неповнолітніх ОСОБА_23 і ОСОБА_32 , побачила ОСОБА_32 , який сидів зверху ОСОБА_27 , який у цей час лежав на животі обличчям до низу на землі неподалік від господарського приміщення вказаного домоволодіння, та тримав його ліву руку за спиною, наблизилась до ОСОБА_27 , зіштовхнула ОСОБА_32 у бік, узяла металевий совок і умисно нанесла ОСОБА_20 кутком цього совка не менше чотирьох ударів по задній поверхні спини та один удар в область лівої вушної раковини, а потім умисно нанесла йому не менше трьох ударів кулаками обох рук у верхню частину задньої поверхні спини.
Після цього ОСОБА_31 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, приблизилася до ОСОБА_27 , який у цей час лежав на правому боці на землі неподалік від господарського приміщення, та умисно нанесла йому не менше трьох ударів передньою частиною стоп обох ніг, взутими у чоботи, по лівій бічній поверхні грудної клітини.
Через деякий час того ж дня ОСОБА_18 , повернувшись на територію подвір`я будинку АДРЕСА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність та злочинну діяльність ОСОБА_32 та ОСОБА_7 , діючи у групі з останньою, приблизився до ОСОБА_27 , який лежав на землі неподалік від господарського приміщення на животі, присів біля його голови та умисно наніс кулаком лівої руки три удари по обличчю, а саме в область носу, губ і скронево-тім`яну область по центру.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на умисне спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_18 умисно наніс ОСОБА_20 один удар коліном лівої ноги в обличчя та один удар правою ногою в область сідниць. Після цього, ОСОБА_18 спільно з ОСОБА_25 , перевівши ОСОБА_28 до приміщення коридору будинку АДРЕСА_4 , приблизився до потерпілого, який лежав на підлозі на животі, та умисно наніс йому долонею правої руки чотири удари у потиличну-тім`яну область голови.
У результаті злочинних дій обвинуваченої ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_20 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми лівої половини грудної клітини з переломами 5-6-7-8-9-го ребер ліворуч по середньо-пахвовій лінії з явищами лівостороннього гемопневмотораксу, підшкірної емфіземи м`яких тканин, синців та саден лівої половини грудної клітини, з розвитком у посттравматичному періоді лівосторонньої нижньо-дольової пневмонії та ексудативного плевриту, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення.
У результаті злочинних дій неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_32 потерпілому ОСОБА_20 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми правої половини грудної клітини з переломами 8-9-го ребер по середньо-пахвовій лінії з синцями на грудній клітині та у поперековій області, які за своїм характером відносяться до середньої тяжкості ушкоджень, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).
У результаті спільних злочинних дій обвинуваченої ОСОБА_7 і неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_23 потерпілому ОСОБА_20 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, численних синців та саден на голові та обличчі, гематоми лівої вушної раковини, гострого лівостороннього сальпінгоотиту, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день).
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 ОСОБА_6 просить вирок суду відносно ОСОБА_7 змінити,звільнивши її від відбування покарання з випробуванням. Вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи та постановлення вироку допустив однобічність судового слідства, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженої. Зазначає, що ОСОБА_7 свою вину визнала в повному обсязі. Як на досудовому слідстві так і на судовому, її свідчення були визнавальними, послідовними та не суперечили один одному, щиросердно розкаялась, прохала вибачення у потерпілого і дуже шкодувала про те, що сталось.

Суд не врахував, що ОСОБА_7 як на досудовому так і в судовому засіданні зобов`язалась відшкодувати заподіяну шкоду, та зазначала, що потерпілий не одноразово відмовлявся приймати кошти. Також те, що обвинувачена під час скоєння злочину, знаходилась у стані сильної емоційної напруги, душевного хвилювання.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що починаючи з часу внесення відомостей до ЄРДР до винесення вироку, ОСОБА_7 неодноразово мирилась з потерпілим ОСОБА_33 , зустрічалась з ним як жінка з чоловіком, перебувала у нього вдома, проводила з ним свята, що не заперечував сам потерпілий.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду змінити, і зменшити суми, які підлягають стягненню, зокрема: відмовити в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди та в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, з обвинуваченого ОСОБА_8 на рокисть ОСОБА_17 1000 грн.

В обґрунтування зазначає, що з вироком суду погоджується частково в частині стягнення з нього сум на відшкодування майнової та моральної шкоди, з призначеним йому покаранням погоджується в повному обсязі.

Судом не враховано, що пред`явивши вимогу про стягнення моральної шкоди, ОСОБА_17 не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру. При ухваленні вироку, суд не з`ясував, чим підтверджується факт заподіяння ОСОБА_17 моральних страждань, а також в якій матеріальній формі він оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Також суд відхилив доводи законного представника ОСОБА_15 про передачу матері потерпілого ОСОБА_34 на лікування її сина коштів у розмірі 1100 грн, так як ці обставини заперечувались свідком ОСОБА_35 .

Допитана у судовому засіданні, 20.07.2015 року, у якості свідка ОСОБА_34 зазначила, що вона отримувала від ОСОБА_15 1100 грн на лікування потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_17 , прямо зазначав,що лікувався він не за призначенням лікаря, оскільки допитаний у якості свідка лікар ОСОБА_36 зазначив, що він не призначав ліки, які зазначені у чеках всього на суму 1922,86 грн.

Також зазначає, що потерпілий, заявляючи первинний позов стверджував, що він витратив на придбання ліків 3222,09 грн, а потім стверджував, що витратив 5897, 62 грн., але надає чеки на загальну суму лише 5343 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікації дій та обґрунтованості засудження ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, а саме :

ОСОБА_10

-за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців,

-за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України у виді арешту строком 45 діб.

На підставі ч. 1 ст. 70 остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ст.ст. 75,76,104 КК України, звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки.

ОСОБА_8

-за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

-за ч. 1 ст. 126 КК України у виді громадських робіт строком 120 годин.

На підставі ч. 1 ст. 70 остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст.ст. 75,76,104 КК України, звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки.

В обґрунтування зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Згідно припису ч. 1 ст. 100 КК України громадські роботі можуть бути призначені неповнолітньому на строк від 30 до 120 годин, таким чином, суд при ухваленні вироку відносно ОСОБА_8 неправильно застосований закон про кримінальну відповідальність , а саме застосовано закон, який не підлягає застосуванню.

Також згідно до приписів ст. 101 КК України, арешт полягає у триманні неповнолітнього, який на момент постановлення вироку досяг 16 років, в умовах ізоляції в спеціально пристосованих установах на строк від 15 - до 45 діб, що в свою чергу призначене Пчелєєву покарання за ч. 1 ст. 28 , ч. 2 ст. 125 КК України у вигляді арешту строком на 6 місяців, судом першої інстанції неправильно застосований закон про кримінальну відповідальність, а саме застосовано закон, який не підлягає застосуванню.

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 ,думку обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_7 та їх захисників, які не заперечували проти апеляційної скарги прокурора та підтримали апеляційні скарги ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_37 , законних представників, які підтримали подані апеляційні скарги, думку представника потерпілого, який вважає що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, але апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_6 необґрунтовані, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачено ОСОБА_8 , та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до вимог ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції хоча і вбачає деякі протиріччя в установлених судом першої інстанції фактичних обставинах кримінального провадження, але не може вийти за межі апеляційних скарг та за відсутністю клопотання учасників кримінального провадження позбавлений можливості безпосередньо дослідити докази та надати оцінку їх сукупності.

Оскільки кваліфікація дій та обґрунтованість засудження ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 не оспорюються, апеляційна інстанція ,в даній частині, вирок не перевіряє.

Колегія суддів погоджується с доводами апеляційної скарги прокурора про те, що суд при призначенні покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, саме виходячи з того, що не врахував ту обставину, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 скоїли злочин в неповнолітньому віці.

В такому випадку, суд призначаючи покарання повинен враховувати, що перелік видів покарання, визначених ст. 98 КК України є вичерпним. Визначаючи розмір покарання неповнолітнім, навіть якщо на час розгляду кримінального провадження вони вже досягли повноліття, суд має виходити з відповідних положень ст. ст. 99- 102 КК України.

Однак, суд в порушенні вимог закону (ст. 100, 101 КК) призначив обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 покарання, а тому вирок суду згідно до вимог ст.. 413 КПК України підлягає зміні, а саме:

- ОСОБА_8 за ч.1 ст. 126 КК покарання у вигляді громадських робіт необхідно зменшити до 120 годин.

- ОСОБА_10 за ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України покарання у вигляді арешту необхідно зменшити до 45 діб.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції щодо призначення покарання відносно ОСОБА_7 , колегія суддів вважає , що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийняв обґрунтоване та виважене рішення про призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При вирішенні питання про застосування ст. 75 КК України суд має належним чином досліджувати й оцінювати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження та застосовувати вказані вимоги закону лише в тому разі, коли для цього є умови й підстави, про що у судовому рішенні мають бути наведені докладні мотиви.

При визначенні виду та розміру покарання, суд першої інстанції виходив зі ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення та обставин конкретного кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження, які були досліджені у суді першої інстанції вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 знаходилася в стані алкогольного сп`яніння, та побачивши як іі неповнолітній син- ОСОБА_10 та його знайомий- ОСОБА_8 спричиняють тілесні ушкодження вже лежачому на землі потерпілому, не прийняла міри з метою припинити скоєння злочину, а навпаки взяла у руки металевий совок та стала наносити ним удари потерпілому ОСОБА_17 , який на той момент вже не чинив якийсь опір. Колегія суддів вважає що вказані обставини кримінального провадження необхідно враховувати при призначенні виду та розміру покарання відносно обвинуваченої ОСОБА_7 .

Крім того, колегія суддів вважає , що суд першої інстанції обґрунтовано врахував при призначені покарання дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за попереднім місцем роботи характеризується позитивно.

При цьому колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_7 знаходилася у стані сильної емоційної напруги т.я. у ході судового розгляду було з достатньою повнотою встановлено, що ОСОБА_7 знаходилася у стані алкогольного сп`яніння,що обґрунтовано визнано судом першої інстанції обтяжуючою покарання обставиною.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те,що відносно ОСОБА_7 неможливо призначити покарання із застосуванням ст.75 КК України.

При цьому, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення, та попередження нових правопорушень, таким чином передбачених законом підстав для скасування або зміни вироку колегія суддів не встановила.

Аналізуючи вказані обставини, у сукупності з наявними в матеріалах провадження доказами на їх підтвердження та спростування, колегія суддів приходить до висновку, що останні є достатніми для застосування до ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі, а тому доводи захисника ОСОБА_6 не заслуговують на увагу.

Враховуючи, що згідно до ст. 404 КПК розгляд апеляційних скарг дає підстави для прийняття рішення на користь обвинувачених, суд апеляційної інстанції виходячи на межі апеляційних скарг, вважає необхідним виключити з вироку суду першої інстанції вказівку на обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину групою осіб.

Суд першої інстанції визнав винними ОСОБА_7 та ОСОБА_10 в скоєнні злочину, вчиненому групою осіб за ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України, а тому, неприпустимо , ще раз при призначенні покарання, враховувати як обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину групою осіб. З огляду на вказане, підлягає виключенню з вироку суду вказівка на обтяжуючу покарання обставину-вчинення злочину групою осіб.

Не може суд апеляційної інстанції також визнати слушними доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 щодо необґрунтованого рішення суду щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоду потерпілому.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На думку колегії суддів, визначена судом першої інстанції сума у розмірі 24900 грн., що підлягає відшкодуванню обвинуваченими в рахунок моральної шкоди, за своїм розміром відповідає фактично понесеним потерпілим моральним стражданням.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий зазнав великих фізичних та душевних страждань, пов`язаних з порушенням звичного способу життя, проходженням тривалого курсу лікування, а також крім того отриманого приниження при скоєнні злочину зі сторони неповнолітніх та жінки.

Такі обставини об`єктивно враховані судом при визначенні обсягу задоволення заявлених потерпілим вимог про відшкодування моральної шкоди, а тому з рішенням суду в цій частині , колегія суддів погоджується та приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги з цього приводу.

Крім того, на думку колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив докази на відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 22 КПК України, змагальна побудова кримінального процесу обумовлює те, що суд, який є об`єктивним та неупередженим у досліджені доказів та не виступає на стороні обвинувачення або захисту, з власної ініціативи не має права самостійно поповнювати доказову базу у кримінальному провадженні.

Суд, дослідивши надані потерпілим та його представником докази, також допитав у судовому засіданні лікаря, який підтвердив лікування потерпілого на стаціонарному лікуванні, суд обґрунтовано послався у вироку на те,що ОСОБА_17 ще знаходився на амбулаторному лікуванні де також приймав ліки, а тому не можна погодитися з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про завищення розміру матеріальної шкоди. Суд першої інстанції дослідив всі надані чеки та постановив рішення про відшкодування шкоди саме у тому розмірі які були підтверджені доказами,оцінку яким суд надав у вироку.

Крім того, суд першої інстанції з достатньою повнотою у вироку суду обґрунтував своє рішення щодо часткового задоволення матеріальної шкоди та відмовив у частині вимог потерпілого т.я. ці вимоги не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни судового рішення у частині цивільного позову, а тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора, що приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 ,задовольнити.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2015 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.28, ч.2 ст.125 КК України, ОСОБА_10 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.28, ч.2 ст.125 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КК України, - змінити.

Вважати ОСОБА_7 винною за ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 28. ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання:
-за ч.1 ст. 121 КК України - позбавлення волі строком на 5 років,
-за ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України - обмеження волі строком на 2 роки.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5( п`ять) років.

Вважати ОСОБА_10 винним за ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 185 КК України та призначити покарання:
-за ч.1 ст.28 ч.2 ст. 125 КК України - арешт строком 45( сорок п`ять)діб,
-за ч.1 ст. 185 КК України- 1 рік 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у відгаді позбавлення волі строком 1 (один) рік 6( шість) місяців.
На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання за умови, що на протязі двох років іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.п. 2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_10 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально- виконавчої інспекції, періодично з`являтися для регістрації до кримінально- виконавчої інспекції за місцем свого проживання і повідомляти кримінально- виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, навчання та роботи.

Вважати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КК України і призначено йому покарання:
- за ч.1 ст.122 КК України - позбавлення волі строком 2 (два) роки,
- за ч.1 ст.126 КК України - громадські робіти строком 120 (сто двадціять) годин.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.
На підставі ст.ст.75,104 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання за умови, що на протязі двох років іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.п. 2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально- виконавчої інспекції, періодично з`являтися для регістрації до кримінально- виконавчої інспекції за місцем свого проживання і повідомляти кримінально- виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, навчання та роботи.
Виключити з вироку посилання суду на обтяжуючу покарання обставину-вчинення злочину групою осіб.
В решті вирок залишити без змін.

Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3