Справа № 536/1844/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року Кременчуцький районний суд Полтавської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці кримінальне провадження № 1 кп/536/172/15 по обвинуваченню :

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заруддя , Кременчуцького району ,

Полтавської області , українця , громадянина України , не

працюючого , з середньою освітою, одруженого , проживаючого

в

АДРЕСА_1 , раніше не судимого ,

у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_7 органами досудового розслідування обвинувачується в тому, що він 26 липня 2015 року на пасовиську в с. Остапці Кременчуцького району, під час сварки на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з ОСОБА_8 та з помсти за образу свої дружини наніс декілька ударів дерев`яною палицею в область тулуба останнього, чим спричинив йому легкі тілесні ушкодження в вигляді синців на зовнішній поверхні лівого плеча та лівій задньо-боковій поверхні грудної клітини, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні встановлено, що 25 липня 2015 року між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_10 виник конфлікт з приводу претензій ОСОБА_9 щодо травмування його корови. Ніяких тілесних ушкоджень на корові не було, що й визнав ОСОБА_9 . Проте, на наступний день, коли ОСОБА_11 та ОСОБА_12 гнали череду на обід, ОСОБА_9 не пішов за своїми коровами, а став чекати ОСОБА_10 . Мелешко ОСОБА_13 йшла попереду, а ОСОБА_11 їхав позаду череди на велосипеді з палицею в руках, яку він використовував при випасанні череди. Коли ОСОБА_12 підійшла до ОСОБА_9 , вона запитала, навіщо він видумує, що вони покалічили його корову та обманює їх, на що ОСОБА_9 став обзивати ОСОБА_13 , кричати на неї, внаслідок чого вона почала плакати. Обвинувачений ОСОБА_10 побачивши конфлікт, під`їджаючи до ОСОБА_9 та дружини,

боячись, що ОСОБА_9 спричинить дружині не лише образу, а може її вдарити, крикнув ОСОБА_9 навіщо він зачіпає дружину, і сказав, що розбирайся зі мною. На таку заяву ОСОБА_9 швидко

кинувся в напрямку Мелешка. В цей час ОСОБА_10 зупинив велосипед, але не встиг з нього зіскочити, а велосипед знаходився між ніг ОСОБА_10 . Вважаючи, що ОСОБА_9 на нього нападе, знаходячись в невигідному положенні щодо ОСОБА_9 , оскільки велосипед не давав йому вільно рухатися, боячись, що ОСОБА_9 може його покалічити, ОСОБА_10 з метою запобігання нападу наніс удар палицею, яка була в нього в руках в ліве передпліччя

ОСОБА_9 , а оскільки це останнього не зупинило, від наніс ще один удар в область передпліччя, що дало можливість ОСОБА_10 зіскочити з велосипеда і в них з ОСОБА_9 розпочалася бійка, внаслідок якої обоє отримали тілесні ушкодження.

Аналіз доказів, зібраний у кримінальній справі свідчить, що обвинувачений ОСОБА_7 знаходився в стані уявної оборони, тобто коли реального суспільно небезпечного посягання не було і він, неправильно оцінюючи дії потерпілого ОСОБА_9 , лише помилково припускав наявність такого посягання.

Ці обставини об`єктивно підтверджуються доказами у справі, які були досліджені в судовому засіданні, а саме:

- показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 , який вини у вчиненні кримінального правопрущення не визнав повністю та пояснив , що він побачив , що ОСОБА_9 кричить та обзиває його дружину та дуже агресивно до неї налаштований, злякався, що останній може спричинити їй шкоду, тому швидше поїхав до місця конфлікту, закричав, « не лізь до жінки, я тут». Побачивши, що ОСОБА_9 кинувся до нього, все ще знаходячись на велосипеді, знаючи, що ОСОБА_9 сильніший за нього, так як сам ОСОБА_10 важить лише 58 кг, крім того, пам`ятаючи, що ОСОБА_14 зі слів останнього, володіє прийомами боротьби, сприйняв його дії як реальну загрозу своєму здоров`ю тому і наніс 2 удари палицею, що була в нього в руках, по передпліччю ОСОБА_9 , маючи на меті зупинити його напад;

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що дійсно на день раніше заявляв претензії ОСОБА_10 , що коли вони пасли череду, його корова постраждала. 26.07.2015, коли пригнали корів на обід, сварився з дружиною ОСОБА_10 , кричав на неї та обізвав, але вона сама до нього причепилася, ОСОБА_10 бити не збирався. Крім того пояснив, що дійсно володіє силовими прийомами ;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що 25 липня 2015 року ОСОБА_9 приходив до них скандалити за його корову, начебто вона була

травмована. Вона особисто вранці оглянула корову ОСОБА_9 і нічого не

знайшла, ніяких ушкоджень. Коли гнали череду на обід, вона йшла з

переду, а чоловік ззаду їхав на велосипеді . Бейгул стояв і за своїми

коровами не пішов, тому вирішила, що чекає на них. Запитала, навіщо

він обманює, що корова травмована, так як ніяких слідів немає, на що

ОСОБА_9 став на неї кричати, вести себе агресивно, обізвав її образливо і

вона почала плакати. В цей час під`їздив чоловік і став кричати

ОСОБА_9 , щоб він її не чіпав, а розбирався з ним, після чого ОСОБА_9

кинувся до чоловіка, вони почали битися і вона їх розбороняла.

- показами свідка ОСОБА_16 , який підтвердив , що ОСОБА_17 та ОСОБА_15 випасали громадське стадо корів . 26.07.2015 року гнали череду на обід , ОСОБА_18 їхав на велосипеді , зупинився і до нього пішов ОСОБА_19 виясняти відносини , як наносились удари палицею ОСОБА_20 гулу не бачив , так як він зіскочив з велосипеда , потім вони зчепились і впали обидва , він їх розтягував , все трапилось миттєво .

Згідно висновку судово-медичного експерта від 27.07.2015 року № 77 у Бей гул виявлені тілесні ушкодження : синці з саднами на їх тлі на заднє-зовнішній поверхні лівого плеча та на лівій заднє-боковій поверхні грудної клітини ; садна на передній поверхні шиї , які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень .

Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою в скоєнні злочину та не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Презумпція невинуватості є

одним з основних принципів сучасного кримінального провадження. Крім того, це положення закріплено в п. І ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожен обвинувачений у скоєнні кримінального правопорушення вважається невинним доти, доки його вина не буде доведена в законному порядку. Відповідно до ч. З ст. 27 Конституції України та ст.. 36 КК кожна особа має право на необхідну оборону від суспільно - небезпечного посягання незалежно від можливості уникнути його або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

Пунктом 2 Постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року « Про судову практику у справах про необхідну оборону» передбачено, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно - небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, характер його дій, тощо, що дають особі, що захищається, підстави сприймати загрозу, як реальну. Крім того, в п. 7 вказаної постанови вказано, що слід відрізняти необхідну оборону від уявної, під якою розуміється заподіяння шкоди за таких обставин, коли реального суспільно небезпечного посягання не було, але особа, неправильно оцінюючи дії потерпілого, помилково припускала наявність такого посягання.

Уявною обороною визнаються дії, пов`язані із заподіянням шкоди за таких обставин, коли реального суспільно небезпечного посягання не було і особа неправильно оцінюючи дії потерпілого, лише помилково припускала наявність такого посягання ( ч. 1 ст. 37 КК).

Якщо в обстановці, що склалася, особа не усвідомлювала і не могла усвідомлювати помилковості свого припущення, але при цьому перевищила межі захисту, що дозволяється в умовах відповідного реального посягання, вона підлягає кримінальній відповідальності як за перевищення меж необхідної оборони ( ч. 4 ст. 37 КК).

Згідно зі ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим кодексом.

Відповідно до ст..25 КПК на прокурора, слідчого законом покладається обов`язок всебічно, повно та неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

Згідно зі ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, які відповідно до ст. 91 КПК підлягають доказуванню у кримінальному провадженні ( як то: подія кримінального правопорушення. Винуватість, форма вини, мотив, вид і розмір шкоди,обставини, що впливають на ступінь тяжкості вчиненого правопорушення. Характеризують особу обвинуваченого, пом`якшують чи обтяжують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження) , покладається на прокурора .

Аналізуючи докази, досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що прокурором не доведено наявність в діях ОСОБА_7 кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до п.10 ч. 1 1 ст. 7 , частин 1,2,4 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим

кодексом, і встановленому обвинувальним вироком. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

В обстановці, що склалася, ОСОБА_10 не усвідомлював відсутність реального суспільно небезпечного посягання, знаходився в стані уявної оборони, тому повинен нести відповідальність за заподіяння шкоди при перевищенні меж необхідної оборони.

Оскільки відповідальність за заподіяння легкого тілесного ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони кримінальним законом не передбачена, а стороною обвинувачення не була доведена винуватість ОСОБА_7 поза розумними

сумнівами за ч. 1 ст. 125 КК України, тому він підлягає виправданню за відсутністю в його діях складу інкримінованого йому правопорушення.

Відповідно до рішення колегії Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 05.12.2007 року « Позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди , яка за змістом ст. 1167 ЦК « завдана неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача . А також яких втрат немайнового характеру він зазнав та яке саме їх матеріальне вирішення .Ці обставини позивачем - потерпілим ОСОБА_21 не доведені . Бейгул сам спровокував ОСОБА_7 на вказані дії , обвинувачував у травмуванні його корови , при цьому сам визнавав , що на тілі корови немає ніяких ушкоджень , неодноразово влаштовував розбірки , ображав дружину обвинуваченого , поставив ОСОБА_10 в таке становище , що останній реально сприйняв загрозу нападу на нього .

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

Позов не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення , тому суд приходить до висновку , що обвинувачений ОСОБА_7 підля гає виправданню, так як пред`явлене особі обвинувачення не доведено .

Стороною обвинувачення не надано суду жодних доказів того , що у відповідності до вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин відповідальності виходячи із фактичного і достовірно встановлених обставин події.

В ст. 7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження , серед яких є верховенство права , презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Статтею 8 КПК України встановлено , що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципів верховенства права , відповідно до якого людина , її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави .

В ст. 17 КПК України закріплено , що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку , передбаченому цим Кодексом .

Враховуючи все вищевикладене , суд вважає, що винність ОСОБА_7 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч 1 ст. 125 КК України , не знайшла свого підтвердження , а тому суд приходить до висновку про виправдання ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину , передбаченого ч 1 ст. 125 КК України .

Суд не бере до уваги показання ОСОБА_7 надані ним на досудовому слідстві під час його допиту в якості підозрюваного і відтворення обстановки скоєння злочину , відповідно до вимог ч 4 ст. 95 КПК України .

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання , суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями , наданими слідчому , прокурору, або посилатися на них.

Згідно з п 2 ч 1 ст. 373 КПК України виправдальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено , що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим .

Речові докази відсутні .

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не обиралися .

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом , встановленим законом , який вирішить спір .

Керуючись ст.ст.368,370, 374,376 ,377 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_22 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч 1 ст. 125 КК України та виправдати .

В позові ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди в сумі 5 000 грн та витрат по справі 1 000 грн відмовити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення учасниками судового провадження через Кременчуцький районний суд.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1