Справа № 504/2580/15-к
Провадження № 1-кп/504/261/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.08.2015смт. Комінтернівське

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 , -

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду № 9, смт. Комінтернівське, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002683 від 18.04.2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Слов`яносербськ Слов`яносербського району Луганської області, українця за національністю, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , солдата за контрактом військової частини НОМЕР_1 , старшого стрільця 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до положень ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, оборона країни, шанування її державних символів покладаються на Збройні Сили України, є конституційним обов`язком громадян України при проходженні військової служби у визначеному порядку.

Відповідно до ст.ст. 11, 16 Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України», ст.ст. 1, 4 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» кожен військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок. Військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовим статутом та іншим законодавством України.

14.10.2011 року громадянин ОСОБА_4 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України.

Згідно наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 258-пм від 20.12.2011 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду кулеметника 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Надалі, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 301 від 23.12.2011 року солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу зазначеної частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на вищезазначену посаду.

Крім того, солдата ОСОБА_4 від 04.07.2014 року призначено на посаду старшого стрільця 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону.

Проте, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи вимоги законодавства України щодо порядку проходження військової служби та будучи обізнаним із відповідальністю за ухилення від військової служби, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, став на шлях злочинної діяльності.

Так, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за контрактом, діючи умисно, у порушення положень наведених нормативно-правових актів, не маючи наміру назавжди ухилитись від військової служби, 25.06.2014 року без поважних причин самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 та незаконно перебував поза місцем її дислокації до 25.05.2015 року, проводячи час на власний розсуд, чим протизаконно припинив у вказаний період виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

25.05.2014 року близько 09:00 годин військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 прибув до військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 , обвинувачується в тому, що він будучи військовослужбовцем за контрактом військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 1, 4 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», не маючи наміру назавжди ухилитись від військової служби, 25.06.2014 року без поважних причин самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 та незаконно перебував поза місцем її дислокації до 25.05.2015 року (включно), тривалістю понад один місяць, чим протизаконно припинив у вказаний період виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив самовільне залишення місця служби, тривалістю понад один місяць, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.

Враховуючи те, що між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 15.07.2015 року укладена угода про визнання винуватості, за якою між сторонами була досягнута домовленість про те, що ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні та зобов`язується: беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні; співпрацювати з правоохоронними органами у викритті та виявленні інших кримінальних правопорушень, пов`язаних з ухиленням від військової служби військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 . Сторони погоджуються на призначення ОСОБА_4 більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч. 3 ст. 407 КК України, та керуючись ст.ст. 62, 69 КК України сторони погоджуються на призначення військовослужбовцю ОСОБА_4 покарання у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні строком на один рік.

В якості обставин, що пом`якшують покарання, в угоді зазначається щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання, під час досудового слідства не встановлено.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим, суд виходить з вимог п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, якою передбачено право суду у підготовчому судовому засіданні затвердити таку угоду.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене в угоді покарання.

У підготовчому судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_5 повністю підтвердила факт укладення 15.07.2015 року угоди про визнання винуватості за кримінальним провадженням № 0002683 від 18.04.2015 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 .

Будучи допитаним у підготовчому судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині) визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

Суд, у відповідності до ч. 2 ст. 473 КПК України та ч. 4 ст. 474 КПК України, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_4 його права та наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, переконався у добровільності укладення угоди і що угода не є наслідком насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_4 , як і прокурор ОСОБА_3 заявили, що вони повністю розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України та просили суд затвердити зазначену угоду про визнання винуватості.

В ході перевірки відповідності зазначеної угоди вимогам КПК України судом встановлено, що її умови відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, узгоджені сторонами, вид та міра покарання відповідають нормам кримінального законодавства, а також ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Суд вважає, що угода відповідає вимогам ст.ст. 469, 472 КПК України та може бути затверджена. Підстав для відмови у затверджені угоди, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, не має.

Кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди не завдано.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370-371, 373-374, 473-476 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 15.07.2015 року, укладену між прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002683 від 18.04.2015 року, судове кримінальне провадження № 504/2580/15-к (1-кп/504/261/15).

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та, з урахуванням ст.ст. 62, 69 КК України, призначити йому узгоджену сторонами міру покарання у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні строком на 1 (один) рік, за адресою: АДРЕСА_4 .
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу не застосовувати.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з дня його фактичного прибуття до дисциплінарного батальйону.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом 3 років.

На вирок може бути подана апеляційна скарга на протязі 30 діб з моменту проголошення вироку через Комінтернівський районний суд Одеської області до апеляційного суду Одеської області: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворішого, ніж узгоджено сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертої статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1