Справа № 341/1132/15-к
Провадження № 11-кп/779/381/2015
Категорія ч. 1 ст. 121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000127 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи у суді першої інстанції заступник прокурора Галицького району ОСОБА_6 , на вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст.125 КК України, згідно якого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , українця, з професійно-технічною освітою, розлученого, не працює, військовозобов`язаного, згідно ст. 89 КК України судимості не має, громадянина України,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України, та засуджено до покарання, на підставі ч. 1 ст. 70, ст. 69 КК України до двох років позбавлення волі, -

за участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

в с т а н о в и л а :
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч.2 ст. 125 КК України та призначено покарання: за ст. 121 ч. 1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки; за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у виді домашнього арешту до набрання вироком законної сили - залишено без зміни.

Вирішено питання про речові докази які знаходяться у камері зберігання речових доказів Галицького РВ УМВС в Івано-Франківській області.

Судом першої інстанції встановлено, обвинувачений ОСОБА_7 заподіяв потерпілій ОСОБА_9 умисне тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння, а також заподіяв потерпілому ОСОБА_10 умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я при наступних обставинах:

19 квітня 2015 року обвинувачений, перебуваючи в м. Івано-Франківську, протягом дня вживав спиртні напої та періодично телефонував своїй колишній дружині ОСОБА_11 , щоб з нею зустрітись, однак кожного разу отримував відмову.

Цього ж дня, тобто 19.04.2015 року ОСОБА_7 , маючи намір зустрітись з ОСОБА_12 , приїхав в с. Задністрянськ Галицького району, де ще випив горілки і близько 22 год. через поле пішов у с. Демешківці Галицького району, де проживає його колишня дружина. По дорозі він зателефонував їй та повідомив, що незабаром буде у неї вдома. Прибувши по місцю проживання останньої, зайшов у приміщення літньої кухні та став чекати на свою колишню дружину.

В той час у приміщення літньої кухні зайшла сестра ОСОБА_12 - ОСОБА_9 . Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, обвинувачений схопив зі столу кухонний ніж і наніс ним один удар ОСОБА_9 у ділянку грудей, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани грудної клітки зліва з ушкодженням плеври, яка ускладнилась лівобічним гемотораксом, що викликало необхідність проведення операції. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи за № 47 від 04 червня 2015 року вказане тілесне ушкодження відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як таке, що є небезпечними для життя у момент спричинення.

Після отримання тілесних ушкоджень потерпіла вибігла з приміщення літньої кухні і з криками про допомогу побігла у напрямку житлового будинку своїх батьків, а обвинувачений вийшов з ножем у руці за нею на подвір`я. В цей час обвинувачений на подвір`ї побачив співмешканця потерпілої, ОСОБА_10 , який почувши крик ОСОБА_9 про допомогу, став наближатись до ОСОБА_7 . Останній, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_10 один удар ножем у ділянку живота справа, спричинивши тілесне ушкодження у вигляді непроникаючої колото-різаної рани живота, яке згідно висновку судово-медичної експертизи за № 48 від 04 червня 2015 року відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Не погодившись з вироком суду прокурор, який брав участь у розгляді справи у суді першої інстанції заступник прокурора Галицького району ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, вважав даний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості призначеного покарання. В обґрунтування своїх висновків апелянт послався на те, що рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосування вимог ст. 69 КК України, є безпідставним та немотивованим, оскільки обставини, які визнані судом пом`якшуючими, не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того вважав, що судом не у повній мірі враховано, що вчинений злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, а також те, що обвинувачений у минулому притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та у відповідності до ст. 89 КК України на даний час є несудимим. Також вважав, що судом не взято до уваги, що обвинувачений проживає з мамою і братом і останній при необхідності зможе доглядати за матір`ю, яка є особою похилого віку, хворіє та потребує стороннього догляду. Також, на думку прокурора, суд не врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 будь-якої матеріальної допомоги своїм неповнолітнім дітям, народженим від другого шлюбу, не надає та ці діти знаходяться на вихованні у колишньої дружини. Вважав, що судом не прийнято до уваги те, що потерпілі, які не мали претензій до обвинуваченого, висловлювались у судовому засіданні про необхідність покарання обвинуваченого згідно Закону. Просив постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 121 КК України - 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 125 КК України - 1 рік обмеження волі, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно визначити міру покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, та призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, просив вирок суду змінити в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

- обвинувачений ОСОБА_7 просив в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, вирок суду залишити без змін. Повідомив про те, що він позбавлений батьківських прав щодо неповнолітніх дітей, у нього є мати похилого віку, яка потребує стороннього догляду.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скарги слід задовольнити, вирок суду належить скасувати в частині призначеного покарання і ухвалити в цій частині новий вирок за таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, в зв`язку з чим, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового розгляду не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за . 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України.

Фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікація злочинних дій ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст.125 КК України, ніким не оспорюються і в апеляційному порядку відповідно до ст. 404 КПК України не перевіряються.

Разом з тим, колегія суддів приходить до переконання, що призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного ним злочину, особу винного, і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим безпідставно застосував положення ст. 69 КК України, та призначив покарання нижче від найнижчої межі передбаченої санкцією статті за скоєний ним злочин.

Однією із підстав, для скасування вироку відповідно до ст. 409 КПК України є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У ст. 69 КК України зазначено, що призначення більш м`якого покарання, ніж передбачене законом, можливе лише за наявності кількох (двох і більше) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. На цьому наголошує також і Верховний Суд України у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Як вбачається з матеріалів судового провадження, обираючи вид та міру покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував те, що останній характеризуються позитивно. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнав розкаяння у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, а також наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей. Обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. З урахуванням наведено, та думки потерпілих, що не наполягав на суворій міри покарання, враховуючи те, що обвинувачений добровільно відшкодував потерпілим вартість лікування і вони претензій до нього не мають, а також того факту, що матір обвинуваченого, є особою похилого віку, хворіє та потребує стороннього догляду, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

Між тим, з вказаним висновком суду першої інстанції, колегія суддів погодитись не може.

Призначаючи основне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 121 КК України, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що правопорушення вчинене ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння та відносить до категорії тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, а також те, що ОСОБА_7 умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Судом першої інстанції також не було належним чином враховані всі обставини справи, що передували злочину, а саме те, що ОСОБА_12 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, наніс один удар ножем потерпілій ОСОБА_9 у життєво важливий орган у ділянку грудей, одразу після того, як вона тільки зайшла у приміщення літньої кухні, де вже перебував обвинувачений, та заподіяв їй тяжкі тілесні ушкодження. Далі, обвинувачений вибіг на подвір`я, де наніс один удар ножем потерпілому ОСОБА_10 , що прибіг на крики потерпілої, у ділянку живота праворуч, що теж є життєво-важливим органом людини, заподівши останньому легкі тілесні ушкодження, які викликали короткочасний розлад здоров`я. Після цього, ОСОБА_7 викинув ніж, та з місця вчинення злочину зник поїхав додому, де проживав на дачі протягом наступних двох днів, та лише після спливу цього часу, тобто через два дні, обвинувачений звернувся до органів міліції.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої у санкції ч. 1 ст. 121 КК України, судом першої інстанції не було належним чином враховано спосіб нанесення ударів та знаряддя злочину - нанесення ударів ножем, та наявність двох потерпілих, характер та локалізацію тілесних ушкоджень, їх тяжкість, а саме: потерпілій ОСОБА_9 колото-різана рани грудної клітки зліва з ушкодженням плеври, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, потерпілому ОСОБА_10 - у ділянку живота праворуч, заподіявши йому легке тілесне ушкодження у вигляді непроникаючої колото-різаної рани живота.

Крім того, обираючи вид та міру покарання суд першої інстанції не врахував змісту та спрямованості умислу винного, його поведінку, що передували події, а також те, що після нанесення удару одному потерпілому, обвинувачений безпідставно наніс ще один удар іншому потерпілому, що свідчить про намір обвинуваченого заподіяти потерпілим тілесні ушкодження. При цьому, ОСОБА_7 усвідомлював, що в приміщення кухні заходить саме людина, та незважаючи на це, він хапає кухонний ніж і наносить ним удар цій людині - потерпілій ОСОБА_9 , тобто ОСОБА_7 усвідомлював, що посягає на здоров`я людини.

Також суд першої інстанції не навів обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до категорії тяжкого, внаслідок якого спричиненні тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 .

Колегія суддів вважає безпідставним визнання судом першої інстанції в якості однієї з підстав для можливості призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання ніж передбачено санкцією ч. 1 ст. 121 КК України те, що мати обвинуваченого, є особою похилого віку, має захворювання, та потребує стороннього догляду, оскільки відповідно до довідки голови територіального комітету мікрорайону Опришівці ОСОБА_13 №135 від 15.05.2015 року, ОСОБА_7 проживає з матір`ю та братом по АДРЕСА_2 , що свідчить про те, що у разі необхідності, догляд за матір`ю може здійснювати брат обвинуваченого (а.с.п. 80).

Крім того, колегія суддів вважає неприпустимим при наявності такої обтяжуючої обставини як вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, призначати більш м`яке покарання, ніж передбачено законом.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання ОСОБА_7 підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія судів враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, один з яких відноситься відповідно до ст. 12 КК України до тяжкого правопорушення, індивідуальний ступень кримінального правопорушення, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого, мотив злочину, особу винного, який в силу ст. 89 КК України несудимий, має двох неповнолітніх дітей, що мешкають з колишньою дружиною, відносно яких, він позбавлений батьківських прав, позитивно характеризується за місцем мешкання, неодружений, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Також колегією суддів враховується думка потерпілих щодо виду та міри покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 колегія суддів визнає, його щире каяття та повне визнання ним своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 колегія суддів визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладених обставин та сукупності даних про обвинуваченого, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання в мінімальній межі санкції ч. 1 ст. 121 КК України, а саме у вигляді п`яти років позбавлення волі, покарання за ч. 2 ст. 125 КК України залишити без змін у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік; та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання.

Колегія суддів вважає, що саме таке покарання є достатнім, законним та справедливим, що буде сприятиме виправленню обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення кримінальних правопорушень та цілком відповідає вимог ст. 65 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 376, 392, 395, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -

засудила :
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи у суді першої інстанції заступник прокурора Галицького району ОСОБА_6 , задовольнити.

Вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2015 року у кримінальному провадженні №0000127 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч.2 ст.125 КК України, - скасувати в частині призначеного покарання.

Постановити відносно ОСОБА_7 в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України та призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч. 1 ст. 121 КК України у виді п`яти років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з часу його затримання в порядку виконання вироку.

В решті вирок суду першої інстанції, залишити без змін.

Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_7 та прокурору.

Копію вироку, не пізніше наступного дня після його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4