Провадження № 1-кс/461/4884/14
Галицький районний суд м.Львова
УХВАЛА
15.10.2014

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Львівської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

в с т а н о в и в :
03 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Галицького районного суду м. Львова із скаргою щодо визнання неправомірними дій прокурора Львівської області ОСОБА_5 , при розгляді попереднього звернення з питань законності дій суддів апеляційного суду Львівської області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та невнесення відомостей щодо них в ЄРДР.

Особа, яка подала скаргу ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав із підстав, викладених у такій.

Прокурор в судовому засіданні скаргу заперечив, та зазначив, що вважає таку безпідставною, дії працівників прокуратури області, під час розгляду звернення заявника від 28.08.2014 року - законними, а тому просив залишити скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши думку прокурора, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 липня 2014 року ОСОБА_3 була подана заява прокурору Львівської області про скоєння кримінального правопорушення суддями апеляційного суду Львівської області ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (а.с.4-5).

Листом від 29 липня 2014 року вищевказану заяву ОСОБА_3 відповідно до п.3.6 наказу Генерального прокурора України №125 від 03 грудня 2012 року скеровано для організації розгляду згідно чинного КПК України прокурору м. Львова (а.с.6).

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Відповідно до ст.2 ч.1 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Згідно з п.4 ч.5 ст.214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема, про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Таким чином, вищевказане положення Закону дає підстави вважати, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають лише заяви та повідомлення про злочин, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення, та об`єктивні дані, які свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину.

Крім цього, відповідно до ст.126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

Згідно з п.10 постанови Пленуму Верховного суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України ( 254к/96-ВР ) судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Як встановлено в ході розгляду скарги, заява ОСОБА_3 щодо винесення завідомо неправосудної ухвали базується на його непогодженні з такою. Разом з тим, відсутні будь-які докази щодо її оскарження чи перегляд вищестоящим судом, хоча така процедура передбачена чинним законодавством.

Згідно ч.1 ст.306 КПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.318-380 КПК України, з урахуванням положень цієї глави.

Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Незважаючи на зазначені положення КПК України особою, яка подала скаргу під час розгляду такої у суді не надано відомостей та доказів, які б підтверджували доводи, викладені у скарзі.

Аналізуючи викладене приходжу до висновку, що підстав для внесення відомостей в ЄРДР за зверненням ОСОБА_3 стосовно суддів апеляційного суду Львівської області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 немає.

Відповідно до ч. 1 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала, яка згідно ч.2 цієї статі може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмовити у задоволенні скарги.

З огляду на викладене, приходжу до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст.110,214,303,304,306,307,318-380 КПК України, ст. 55, 126 Конституції України, ч.1 ст.47 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», слідчий суддя, -

у х в а л и в :
у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Львівської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань - відмовити.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1