Дата документу 25.12.2015
Справа № 501/4414/15-к

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 грудня 2015 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника служби у справах дітей - ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Іллічівська Одеської області, громадянки України, яка має вищу освіту, працюючої охоронцем в службі морської безпеки АМПУ ООМП, не одруженої, яка має на утриманні малолітню дитину, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
за звинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 вчинила таємну крадіжку чужого майна при наступних обставинах.
02 березня 2015 року, приблизно о 17.30 годин ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні роздягальні другого поверху спортивного комплексу «Юність», який розташований на вул. Леніна, 20, в м. Іллічівську Одеській області, де вона на той час працювала прибиральницею, на прохання малолітньої ОСОБА_7 , допомагала їй у пошуку мобільного телефону (смартфон, білого кольору, марки «Lenovo», у чохлі), яким користувалася ця дитина та був втрачений з її шафи.
ОСОБА_6 в період з 06 по 08 березня 2015 року, в денний період часу, знаходячись в приміщенні вказаної роздягальні, під час виконання службових обов`язків випадково виявила в однієї з шаф мобільний телефон смартфон, білого кольору, марки «Lenovo», в чохлі, який вона 02 березня 2015 року розшукувала з малолітньою ОСОБА_7 . Подалі ОСОБА_6 за раптово виниклим умислом, з корисливих мотивів, таємно вкрала цей мобільний телефон, вартістю 1700,00 грн., з чохлом, вартістю 170,00 грн., сім-картою «Life», вартістю 20,00 грн. з коштами на рахунку 30,00 грн., чим спричинила потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1920,00 грн.
Обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні вину у вчиненні злочину не визнала в повному обсязі та показала суду, що 02 березня 2015 року, приблизно о 17.30 годин після тренування до неї звернулася дитина - відвідувачка басейну спортивного комплексу - ОСОБА_7 , скаржачись, що з її шафи у роздягальні зник мобільний телефон - смартфон, білого коліру, «Lenovo», у чохлі. Вона разом з дитиною шукали телефон, але не знайшли. Приблизно в період з 06 по 08 березня 2015 року, під час прибирання приміщення вказаної роздягальні, в однієї з шаф вона ( ОСОБА_6 ) випадково знайшла мобільний телефон - смартфон, білого коліру, марки «Lenovo» у чохлі. Їй не було відомо чий це телефон та взяла його на зберігання собі, розраховуючи, що особа яка його втратила, звернеться до неї або працівників спорткомплексу під час його розшуку. Враховувала, що діти, жартуючи, іноді ховали речі інших, але речі подалі знаходились. Ніхто до неї з приводу цього телефону не звертався та вона його передала у тимчасове користування своєму знайомому ОСОБА_9 на умові повернення при виявленні його власника. В спорткомплексі склався порядок, що знайдені речі передаються до служби контролю (вахта), але вона цього не зробила, будучі зайнятою та розраховувала, що їй стане відомо, що власник розшукує втрачений телефон. Про знайдений телефон повідомила тільки прибиральницу ОСОБА_10 з якою працювала в той день.
Вина ОСОБА_6 у вчиненні таємної крадіжки майна ОСОБА_8 , крім свідчень обвинуваченої, підтверджується наступними доказами дослідженими під час розгляду справи:
показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка показала суду, що мобільний телефон смартфон, білого кольору, марки «Lenovo», вартістю 1700,00 грн., з чохлом, вартістю 170,00 грн., сім-картою «Life», вартістю 20,00 грн. з коштами на рахунку 30,00 грн., було вкрадено у її доньки ОСОБА_7 з роздягальні під час знаходження у басейну. З приводу крадіжки вона зверталася до тренера ОСОБА_11 , а та повідомляла адміністрацію спорткомплексу, але телефон не було знайдено;
показаннями малолітнього свідка ОСОБА_7 , яка показала суду, що під час її знаходження у плавувальному басейні з 16.15 до 17.30 годин 02 березня 2015 року з її шафи було вкрадено мобільний телефон - смартфон, білого кольору, марки «Lenovo», в чохлі. В пошуку телефону їй допомагала ОСОБА_6 та подружка ОСОБА_12 , але телефон знайдено не було;
показаннями малолітнього свідка ОСОБА_12 , аналогічні показанням ОСОБА_7 ;
показаннями ОСОБА_11 , тренера спортивного комплексу «Юність», яка показала суду, що 02 березня 2015 року після тренування її вихованка повідомила, що з її шафи вкрадено мобільний телефон «Lenovo». В пошуку телефону дитині допомагала прибиральниця ОСОБА_6 та вихованка ОСОБА_12 . Телефон знайдено не було. В спорткомплексі склалася практика, що у випадку знаходження втрачених або загублених речей їх передають відповідному тренеру або до служби контролю (вахта), інше не можливо. До неї з приводу знаходження мобільного телефону ніхто не звертався. Це перший випадок крадіжки телефону;
показаннями ОСОБА_10 , прибиральниці спортивного комплексу «Юність», яка підтвердила, що ОСОБА_6 повідомила їй про знахідку мобільного телефону, але як вона зрозуміла, знайшла його за межами спорткомплексу. Якщо б та казала про знахідку в комплексі то обов`язково звернула би її увагу на необхідність передати телефон до служби контролю (вахта), як це склалося;
показаннями свідка ОСОБА_9 , який підтвердив показання своєї знайомої ОСОБА_6 в частині отримання від неї мобільного телефону у тимчасове користування;
протоколом прийняття заяви ОСОБА_8 від 02 квітня 2015 року про вчинене кримінальне правопорушення (а.с. 50-51);
протоколами огляду предметів від 03 квітня 2015 року та 26 серпня 2015 року: мобільного телефону - смартфону, білого коліру, марки «Lenovo», у чохлі та DVD диску з фотознімками обвинуваченої та її дитини, які зберігалися на вказаному телефоні (а.с.34, 43-44);
протоколом огляду місця події з фототаблицею від 22 квітня 2015 року, згідно якої свідок ОСОБА_7 показала місце зберігання мобільного телефону з якого було здійснено його крадіжку (а.с.52-54).
Із обсягу та характеру фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_7 тимчасово втратила контроль над своїм майном; вона знала місце, в якому залишила телефон; як тільки вона виявила його відсутність, відразу повідомила про це службових осіб та працівників спорткомплексу, в тому числі, обвинувачену ОСОБА_6 . Ці та інші обставини справи переконують, що ОСОБА_7 залишила своє майно у знаному їй місці, а не загубила його невідомо де; вона спробувала поновити контроль над майном і поновила би, якщо б обвинувачена не вчинила інкримінованих їй дій.
Враховуючи, що індивідуальні відмінні ознаки виявленого телефону ОСОБА_6 (тип, вид, найменування), співпадали з ознаками телефону, який вона розшукувала за декілька днів до цього з ОСОБА_7 , вона в змозі була визначити власника (користувача) майна. З цього приводу місце виявлення, умови та обставини перебування знайденого телефону, дозволяло обвинуваченій визначити ознаки належності майна ОСОБА_7 та простежити її зв`язок з нею.
Тобто, обвинувачена ОСОБА_6 знала, що виявлений нею мобільний телефон має власника (користувача), який їй був відомий користувач спорткомплексу, яка тренується в плавувальному басейні, зокрема 02 березня 2015 року з 16.15 до 17.30 годин. Знала також, що ОСОБА_7 відоме місце втрати телефону і що вона його розшукує та може за ним повернутися. На момент знаходження телефону, їй не було відомо про інші можливі випадки загублення мобільних телефонів в спорткомплексу в загалі, та у роздягальні, зокрема. Усвідомлюючи це, обвинувачена ОСОБА_6 свідомо, таємно його вкрала.
Суд приймає до увагу правову позицію Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України викладену в постанові від 6 березня 2014 року № 5-2кс14, що незаконне таємне заволодіння майна, що фактично не вийшло з володіння власника або особи, якій було ввірене, але опинилося з будь-яких причин у неналежному місці, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.
Твердження обвинуваченої ОСОБА_6 , що вона не мала наміру вкрасти, привласнити знайдений мобільний телефон, спростовується доказами по справі та суд цю позицію оцінює критично, як її намагання уникнути відповідальності за вчинений злочин.
Посилання ОСОБА_6 на те, що телефон можливо був вкрадений з шафи ОСОБА_7 іншою особою, а через деякий час підкинутий у роздягальню, не впливає на її відповідальність за вчинені нею дії особисто.
Таким чином, ОСОБА_6 своїми навмисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинила злочин, передбачений ст. 185 ч. 1 КК України.
ОСОБА_6 раніше не судима, не знаходиться на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, за місцем проживання характеризується умовно задовільно, має на утриманні малолітню дитину, 2009 року народження (а.с.39-41).
Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд визнає знаходження на її утриманні малолітньої дитини.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.
При призначенні обвинуваченій покарання, необхідного і достатнього для її виправлення і попередження нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості і обставини вчиненого обвинуваченою злочину, дані про її особу, обставини, що пом`якшують її покарання, відсутність обставин які обтяжують її покарання, і вважає, що їй має бути призначене покарання у виді позбавлення волі, так як менш суворе покарання не сприятиме її виправленню.
Характер і міра суспільної небезпеки вчиненого злочину, особа обвинуваченої - дають суду підстави вважати, що виправлення і перевиховання її можливі без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд вважає, що є правові підстави для застосування до неї ст. 75 КК України.
Керуючись ст.ст. 370, 374, 395 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні злочину передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України та призначити їй покарання один рік позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням терміном на один рік, якщо вона впродовж зазначеного випробувального терміну не вчинить іншого злочину.
Речові докази: мобільний телефон «Lenovo», який знаходиться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_8 залишити останній за належністю, диск DVD з фото-фіксацією - зберігати у матеріалах провадження(а.с.46).
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку видати сторонам кримінального провадження негайно.
Суддя