Справа № 357/1200/16-к
1-кп/357/239/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.02.2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_5 та заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 від 30.01.2016 року в кримінальному провадженні №0000068 від 30 березня 2015 року за ст.407 ч.2 КК України щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Переяслав-Хмельницький Київської обл. громадянина України, з середньо спеціальною освітою, розлученого, раніше не судимого, призваного за мобілізацією 19 березня 2014 роцу ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходив військову службу у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата запасу, безробітного, звільненого з військової служби 9 квітня 2015 року, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 , являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним на військову службу під час мобілізації і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від виконань обов`язків військової служби, 21 січня 2015 року близько 18 години 00 хвилин самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , вибув до місця свого постійного проживання та у період з 21 січня по 18 лютого 2015 року ОСОБА_5 проводив час на власний розсуд та ухилявся від обов`язків військової служби та 18 лютого 2015 року близько 8 години 30 хвилин солдат ОСОБА_6 самостійно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , чим своїми умисними діями, вираженими у самовільному залишені військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 407 КК України.

Обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення, у вчиненому щиро розкаявся. Визнає, що усвідомлював, що вчиняє злочин.

30.01.2016року сторони кримінального провадження, заступник військового прокурора Білоцерківського гарнізона ОСОБА_7 з одного боку, та обвинувачений ОСОБА_5 з іншого боку, на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості на наступних умовах:

обвинувачений ОСОБА_5 , розуміючи наслідки укладення та затвердження угоди, а саме обмеження свого права оскарження вироку згідно з положеннями ст.394 і 424 КПК України, та відмову від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 474 цього Кодексу (зокрема, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право: мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь), а також будучи обізнаним про наслідки невиконання угоди, які полягають у праві прокурора при невиконанні угоди протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, а у разі умисного невиконання ним угоди - бути притягнутим до кримінальної відповідальності за ст. 389- 1 КК України, взяв на себе зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.407 КК України та погодився на призначення йому за цією статтею покарання у виді штрафу в 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян що становить 1700 грн..

У судовому засіданні прокурор, розуміючи, що наслідком укладення та затвердження угоди для нього буде обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394, 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення, будучи обізнаним про своє право у випадку невиконання обвинуваченим угоди про визнання винуватості протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, просив угоду затвердити.

Вислухавши учасників кримінального провадження, переконавшись, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, на підставі такого.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.407 КК України, оскільки своїми умисними діями, які виразились в самовільному залишення військової частини військовослужбовцем ( крім строкової служби) тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 407 КК України.

Злочин, передбачений ч.2 ст.407 КК України, відповідно до ст.12 ч.2 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України, підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, відсутні.

Таким чином, враховуючи, що умови угоди не суперечать закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб чи держави, виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань можливе, суд вважає, що підстави для відмови у затвердженні угоди, передбачені ч.7 ст.474 КПК України, відсутні, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити у виді штрафу в 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості та не суперечить вимогам закону, так як ОСОБА_5 щиро розкаюється у вчиненому кримінальному злочині, що визнається судом обставиною, яка пом`якшує відповідальність обвинуваченого за вчинене.

Згідно ст.469 ч.4 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо злочинів невеликої чи середньої тяжкості.

Речові докази по справі, судові витрати відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 374 ,469, 474,475 КПК України , суд -

З А С У Д И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 30.01.2016 року, укладену у кримінальному провадженні №0000068 від 30 березня 2015 року за ст.407 ч.2 КК України між заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.407 КК України, на підставі якої призначити узгоджене між сторонами покарання у виді штрафу в 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн..

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд з підстав, передбачених ст.394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1