АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 629/3376/14-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/862/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115, ч.2 ст.125 КК України
31 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:
головуючого судді - - ОСОБА_2 ,
суддів - - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - - ОСОБА_6 ,
потерпілих - - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9
представника потерпілих - ОСОБА_10
захисника - - ОСОБА_11 ,
обвинуваченого - - ОСОБА_12 ,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та прокурора Лозівської міжрайонної прокуратури Харківської області на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21.01.2015 року у відношенні ОСОБА_12 за ч.2 ст.125, ч.1 ст.121 КК України ,-
Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21.01.2015 року ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Цепцевичі Сарненського району Рівненської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, не військовозобов`язаного, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,засуджено:
за ч.1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі;
за ч.2 ст.125 КК України до 2 років обмеження волі.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_12 визначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
Як встановив суд 17.02.2014 року, приблизно о 10-00 годині, ОСОБА_12 , знаходячись в будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, з мотиву особистої неприязні до ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи спільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , під час раптово виниклої сварки з нею, наніс останній ногами не менше 7 ударів по різним частинам тіла, спричинивши ОСОБА_8 відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 06.03.2014 року № 75-Л3/14 легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, а саме, закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, та легкі тілесні ушкодження - синці в лівій окологлазничній області, в області проекції дуги лівої виличної кістки, на лівій щоці, синці по розгинальній поверхні лівого передпліччя в середній третині та по зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині.

13.06.2014 року під час прямування ОСОБА_12 та ОСОБА_9 в автобусі з м. Лозова до с. Олександрівка Лозівського району Харківської області між ними виникла сварка на ґрунті особистих неприязних відносин, що між ними склалися. По виходу з автобусу в с. Олександрівка Лозівського району Харківської області. ОСОБА_12 приблизно об 11-30 годині біля будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, з мотиву особистої неприязні до ОСОБА_9 , наздогнав того та продовжив сварку між ними, яка переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_13 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , наніс останньому 2 удари кулаком по голові, удар по лівій нозі та не менше двох ударів по стегнам, спричинивши ОСОБА_14 відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 28.07.2014 року № 202-ЛЗ/14 легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, а саме, забиту рану в лівій тім`яно - потиличної області, та легкі тілесні ушкодження - синці по переднім поверхням обох стегон у верхній третині.

13.06.2014 року приблизно о 12-00 годині, між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 біля будинку АДРЕСА_3 , розпочалася сварка, обумовлена спричиненням ОСОБА_12 цього ж дня тілесних ушкоджень батьку ОСОБА_7 - ОСОБА_9 . Потім ОСОБА_12 прослідував до домоволодіння АДРЕСА_3 , що належало ОСОБА_15 , за ним пішов ОСОБА_7 та продовжив сварку. В сараї зазначеного домоволодіння ОСОБА_12 взяв вила, з якими прослідував до місця біля будинку АДРЕСА_3 . За ним прослідував і ОСОБА_7 , де продовжив сварку. В ході сварки ОСОБА_13 з мотиву особистої неприязні до ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , наніс останньому удар вилами в ліву бокову область тулубу, спричинивши ОСОБА_7 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 30.07.2014 року № 254-ЛЗ/14 тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, а саме, чотири колоті рани лівої бокової поверхні тулуба, три з яких проникають в плевральну порожнину з пошкодженням лівої легені та одна з яких проникає в черевну порожнину без пошкодження внутрішніх органів. Після чого ОСОБА_12 покинув місце злочину.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Лозівского міськрайонного суду Харківської області від 21.01.2015 р. у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого через м`якість, і призначити по справі новий судовий розгляд.

Апеляційну скаргу прокурор обґрунтовує тим, що на його думку суд неправильно перекваліфікував дії ОСОБА_12 у відношенні потерпілого ОСОБА_7 з ч.2 ст. 15 ,ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 121 КК України.

При цьому прокурор посилається на те, що суд не врахував , що відповідно до свідчень потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , ОСОБА_12 ,перебуваючи у дворі ОСОБА_15 , свідомо взяв вила та зі значною силою, умисно завдав ОСОБА_7 удар вилами в область живота, але ОСОБА_9 відбив вила рукою та вибіг на вулицю. ОСОБА_12 наздогнав їх, висловлюючись та завдав ОСОБА_9 удар вилами у ліву бокову частину грудної клітки, поваливши потерпілого на землю та надавивши на вила, які перебували у тілі ОСОБА_7 .

Суд не врахував, що ОСОБА_12 , використавши у якості знаряддя злочину вила з чотирма вістрями, висловлюючи потерпілому погрози вбивством, з завданням зі значною силою повторного удару в життєво важливу частину тулубу, діяв з прямим умислом, направленим на умисне позбавлення життя ОСОБА_7 та виконав усі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину - умисного вбивства до кінця, але не закінчив його з причин, які не залежали від його волі.

Ці дані спростовують свідчення ОСОБА_12 про відсутність у нього прямого умислу на умисне вбивство ОСОБА_7 , а рішення суду про перекваліфікацію його дій з закінченого замаху на умисне вбивство на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень є необґрунтованим.

Крім того, на думку прокурора судом недостатньо враховано при призначенні покарання ті обставини, що ОСОБА_12 скоїв декілька навмисних злочинів, один з яких відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким та негативно характеризується за місцем проживання, тому призначене йому покарання є м`яким, таким, що не відповідає його особі та тяжкості злочину і не може слугувати меті виправлення засудженого.

Потерпілі в апеляційній скарзі просять вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21.01.2015 року, скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Потерпілі незгодні з тим, що суд перекваліфікував дії ОСОБА_12 відносно потерпілого ОСОБА_7 з закінченого замаху на умисне вбивство на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. Потерпілі зазначають, що висновки суду про те, що між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 до скоєння злочину існували неприязні стосунки є необґрунтованим. Потерплі вважають , що висновки суду про те, що удар вилами ОСОБА_12 наніс с незначною силою не ґрунтується на матеріалах справи , висновках експерта або медичних даних. Посилання суду на наявність у обвинуваченого інвалідності , пов`язаної з захворюванням руки з урахуванням наявності чотирьох проникаючих поранень є необґрунтованим. Посилаючись на конкретні обставини скоєння злочину , зокрема поведінку ОСОБА_12 , потерпіли вважають , що останній здійснив замах на вбивство ОСОБА_7 з хуліганських мотивів та з особою жорстокістю. На думку потерпілих дійшовши висновку про відсутність у обвинуваченого умислу не вбивство суд не достатньо врахував знаряддя злочину та характер спричинених ушкоджень. Посилаючись на поведінку обвинуваченого, погрози з його боку та те що він і раніше скоював насильницькі злочини у відношенні родини ОСОБА_16 , потерпілі вважають призначене обвинуваченому покарання занадто м`яким.

Заслухавши доповідь судді; пояснення прокурора та потерпілих , які підтримали свої апеляційні скарги ; пояснення представника потерпілих, який підтримав апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_16 ; пояснення захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг; вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілих підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться в межах висунутого обвинувачення.

Під час судового розгляду прокурор , згідно ст.ст. 338-340 КПК України, може змінити обвинувачення , висунути додаткове обвинувачення або відмовитися від нього.

Суд може вийти за межі обвинувачення , зазначеного в обвинувальному акті , лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення , якщо це покращує становище особи , стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до ст.374 КПК України в обвинувальному вироку, окрім формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним ,суд повинен вказати мотиви зміни обвинувачення , підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою , якщо судом приймалися такі рішення.

Як вбачається з обвинувального акту по епізоду обвинувачення ОСОБА_12 у замаху на вмисне вбивство ОСОБА_7 , орган досудового слідства зокрема зазначив , що ОСОБА_12 знаходячись на території домоволодіння ОСОБА_15 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння , передбачаючи його небезпечні наслідки і бажаючи їх настання , з метою заподіяння смерті ОСОБА_7 на ґрунті особистих неприязних стосунків , зі значною силою , умисно завдав йому удар вилами в область живота , але ОСОБА_7 відбив вила рукою та вибіг на вулицю Зарічну. З метою доведення умислу на вмисне вбивство ОСОБА_7 , ОСОБА_12 умисно , зі значною силою завдав йому удар вилами в життєво важливу частину тіла ліву бокову частину грудної клітини, після чого втік з місця скоєння злочину.

Тобто, як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_12 обвинувачувався в нанесенні ОСОБА_7 з метою спричинення смерті двох ударів вилами , один з яких здійснив в домоволодінні ОСОБА_15 а другий на вул. Зарічній.

У формулюванні обвинувачення визнаного доведеним, суд вказав , що ОСОБА_12 наніс ОСОБА_7 лише один удар вилами, знаходячись на вул. Зарічній в с.иОлександрівка Лозівського району Харківської області.

Даних , що суд визнав частину обвинувачення в нанесенні ОСОБА_12 . ОСОБА_7 удару вилами у домоволодінні ОСОБА_15 , необґрунтованою та недоведеною у вироку не наведено.

Прокурор в цій частині обвинуваченні не змінював і від нього не відмовлявся.

Зазначена обставина, залишена судом поза увагою, є суттєвою не тільки тому , що відноситься до об`єктивної сторони злочину, яка є предметом доказування , але й значним чином впливає на висновки про наявність або відсутність умислу на вбивство.

Даючи оцінку доводам апеляційних скарг стосовно неправильності висновків суду щодо відсутності у ОСОБА_12 умислу на вбивство , колегія суддів зазначає, що суд , приділивши увагу причині виникнення конфлікту та поведінці потерпілого , не дав відповідної оцінки небезпечності знаряддя скоєння злочину яке застосував обвинувачений , локалізації удару в життєво важливий орган, ступеню тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, поведінці обвинуваченого під час скоєння злочину.

Висновки суду про незначну силу удару нанесеного вилами потерпілому, які ґрунтуються на відсутності даних про глибину ранових каналів та наявності у обвинуваченого захворювання верхньої кінцівки, з урахуванням знаряддя злочину та наявності у потерпілого чотирьох колотих ран, три з яких проникають в плевральну, а одна в черевну порожнину не недостатньо мотивованими.

Отже висновки суду щодо відсутності у обвинуваченого умислу на вмисне вбивство ОСОБА_7 зроблені без врахування частини зазначеного вище обвинувачення та усіх обставин справи у сукупності , мотивовані неналежним чином і є передчасними.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог , передбачених КПК України .

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначених вимог при ухваленні вироку суд першої інстанції не дотримався.

З урахуванням зазначених вище обставин, які були залишені судом недослідженими , і з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного , обґрунтованого та справедливого судового рішення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відповідно до ст. 410 КПК України допустив неповноту судового розгляду.

Зазначені вище порушення вимог КПК України відповідно до ч.1 ст. 412 КПК України є суттєвими , оскільки перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до вимог ст.409 КПК України неповнота судового розгляду та істотне порушення вимог КПК України є підставами для скасування судового рішення.

Враховуючи, що апеляційний суд відповідно до вимог ст. 404 КПК України переглядає вирок лише в межах в апеляційних скарг, підстав для постановлення апеляційним судом свого вироку немає. Отже вирок суду слід скасувати і призначити по справі новий судовий розгляд в суді першої інстанції, в ході якого суду належить виправити зазначені порушення.

Якщо при новому судовому розгляді суд визнає ОСОБА_12 винним в межах пред`явленого обвинувачення за цих же обставин та об`ємі, доводи апеляцій прокурора та потерпілих в частині неправильної кваліфікації судом дій Середнього заслуговують на увагу.

З урахуванням наведених у вироку даних про особу обвинуваченого та відсутності обставин , що пом`якшують покарання , це ж стосується і доводів апеляційних скарг щодо м`якості призначеного покарання.

Доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 стосовно спричинення їй ОСОБА_12 більш тяжких тілесних ушкоджень, суд першої інстанції не позбавлений перевірити в судовому засіданні за наявності належних підстав та відповідно до вимог закону.

З урахуванням тяжкості обвинувачення та особи обвинуваченого, запобіжний захід ОСОБА_12 слід залишити без змін - тримання під вартою

Керуючись ст.ст. 405 ,407 , 409,412 ,415 КПК України судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та прокурора Лозівської міжрайонної прокуратури Харківської області задовольнити.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21.01.2015 року у відношенні ОСОБА_12 за ч.2 ст.125, ч.1 ст.121 КК України скасувати і призначити по справі новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід ОСОБА_12 у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 днів до 29 жовтня 2015 року включно.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -