АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/276/16 Справа № 204/7461/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальне провадження № 0002766, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.10.2015 року, за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2015 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Заячківка Христинівського району Черкаської області, громадянство України, зареєстрований та проживаючий за адресою АДРЕСА_1 , судимий 04.12.2015 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст. 185 ч. 2, 75 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

засуджений за ч. 3 ст.185 КК України до покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2015 року, остаточно призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Відповідно до вимог закону вирішено питання про речові докази.

Вироком суду, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що 25 жовтня 2015 року близько 13.00 години, він прибув за місцем мешкання свого знайомого ОСОБА_8 , до будинку АДРЕСА_2 , де побачив, що двері в житло не зачинені на замок, а в квартирі відсутні мешканці, після чого у нього виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, шляхом проникнення до чужого житла.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , шляхом вільного доступу, через незачинені двері проник в житло - квартиру АДРЕСА_3 , де діючи умисно, з корисливих мотивів, упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав належні потерпілому ОСОБА_8 - мобільний телефон «Рrestigio» моделі РАР3500DUO чорного кольору, вартістю 900 грн. та мобільний телефон «Samsung» моделі D800 рожевого кольору, який не має матеріальної цінності. З викраденим майном з місця злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 900 грн.

На вказане рішення, прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 , кваліфікацію дій обвинуваченого та міру покарання, просить вирок суду змінити через недотримання судом положень ч. 2 ст. 124 КПК України та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи у розмірі 150 грн. на користь держави. Також, посилаючись на ст. 374 КПК України стверджує, що в резолютивній частині вироку суд повинен зазначити рішення щодо процесуальних витрат, однак суд першої інстанції, в порушення вимог ст. ст. 124, 374 КПК України, в резолютивній частині вироку не зазначив про стягнення з обвинуваченого витрат за проведення експертизи (т. 2 а.п. 31-32).

В судове засідання 16 лютого 2016 року, будучи повідомленими належним чином обвинувачений та потерпілий не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про перенесення розгляду не просили.

З метою дотримання процесуальних строків розгляду скарги прокурора по оскарженню судового рішення від 17 грудня 2015 року, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу за їх відсутності, оскільки в апеляції не ставиться питання про погіршення положення ОСОБА_7 , а у відповідності до ч. 4 ст. 405 КПК України, - неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, позицію прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 і просив змінити вирок з мотивів, які зазначені в апеляції, перевіривши надані матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного злочину. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах і в апеляційній скарзі не заперечується. Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст.185 КК України, вид і розмір призначеного обвинуваченому покарання прокурором також не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, - підставами для скасування судового рішення при розгляді справ в апеляційній інстанції є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, якими відповідно до частини 1 статті 412 КПК визнаються такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Що стосується вимог апеляції про зміну вироку та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 витрат на проведення судово-товарознавчої експертизи у розмірі 150 грн. на користь держави, то слід зазначити, що у відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, - у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат. Вказана вимога закону судом при ухваленні вироку не виконана, у зв`язку з чим доводи прокурора про відсутність в резолютивній частині вироку рішення суду про відшкодування процесуальних витрат колегія суддів вважає обґрунтованими. Разом з тим, відповідно до положень ст. ст. 537, 539 КПК України, якщо судом першої інстанції не вирішені питання, в тому числі, про визначення розміру і розподілення судових витрат, вони вирішуються судом, який ухвалив вирок, в порядку його виконання за клопотанням (поданням) прокурора. Таким чином, вирішення питання, зазначеного в апеляційній скарзі, законодавцем віднесено до компетенції суду першої інстанції, який ухвалив вирок, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно зі ст. 412 КПК України, під час апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: