Ухвала іменем україни 01 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого ОСОБА_12, суддів ОСОБА_13, ОСОБА_14, при секретарі з участю прокурора захисників законного представника ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_6, захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 30 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7, ОСОБА_6.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 30 липня 2014 року

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що судимості не має,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, такого, що судимості не має,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянку України, таку, що судимості не має,

визнано винуватою та засуджено за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Постановлено стягнути із законних представників ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в доход НДЕКЦ України в Житомирській області процесуальні витрати у розмірі 294,69 грн з кожного.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року, вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 30 липня 2014 року щодо ОСОБА_8 змінено, на підставі ст.ст.75, 104 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного їй покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки та покладенням на неї обов'язків, передбачених п.п. 2,3,4 ст.76 КК України.

Вирок суду в частині засудження ОСОБА_7, ОСОБА_6 залишено без зміни.

Як визнав встановленим суд, 15 квітня 2014 року о 23 год ОСОБА_8, вступивши у попередній зговір з ОСОБА_6 та ОСОБА_7, поблизу будинку № 234-б по вул. Щорса у м. Житомирі, вчинили напад на потерпілого ОСОБА_11, поєднаний із насильством небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, в ході якого, ОСОБА_7 та ОСОБА_6, перебуваючи в масках на обличчі, дерев'яними бітами нанесли близько 10 ударів по різним частинам тіла потерпілого, чим заподіяли йому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я, заволодівши при цьому майном останнього, а саме грошовими коштами у сумі 200 грн та мобільним телефоном «Алкатель», вартістю 750 грн з сім-картою, чим спричинили шкоду потерпілому на загальну суму 1000 грн.

Судові рішення щодо ОСОБА_8 у касаційних скаргах не оскаржено.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4, в інтересах засудженого ОСОБА_6, не оспорюючи доведеності вини засудженого ОСОБА_6 та правильності кваліфікації його дій, просить судові рішення змінити та призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.ст.75,104 КК України у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого.

В обґрунтування наведено зазначає, що при призначенні покарання судами недостатньо враховано, що ОСОБА_6 на досудовому слідстві і в ході судового розгляду вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, допомагає своїй матері та братам, оскільки не має батька.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого.

Зазначає, що дії ОСОБА_7 містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст.125, 186 КК України.

Крім того, стверджує, що при призначенні покарання судами недостатньо враховано, що ОСОБА_7 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників, законного представника, які підтримали касаційні скарги, пояснення прокурора, який частково підтримав доводи касаційних скарг захисників та просив пом'якшити призначене засудженим покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно статей 412-414 КПК України предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до ст.438 КПК України фактичні обставини справи, що були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанції перегляду у касаційному порядку не підлягають.

Розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції проводився відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України. При цьому судом було встановлено та зафіксовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст зазначених норм закону, немає сумнівів у добровільності їх позицій.

Допитані в судовому засіданні засуджені ОСОБА_7, ОСОБА_6 свою вину у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб визнали повністю.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7, ОСОБА_6, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України ґрунтується на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України з точки зору належності, достовірності, допустимості та відповідно достатності.

Посилання у касаційній скарзі захисника ОСОБА_3 на те, що дії ОСОБА_7 містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст.125, 186 КК України є безпідставними і необґрунтованими.

При розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції засуджений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, при цьому був присутній захисник та в апеляційному порядку кваліфікація його дій не оскаржувалась.

Що ж стосується доводів касаційних скарг щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених внаслідок його суворості, то такі доводи є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так при призначенні покарання щодо ОСОБА_7, ОСОБА_6, судом першої інстанції у відповідності з вимогами ст.65 КК України враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, дані про особи обвинувачених, їх позитивні характеристики за місцем проживання і навчання, відсутність судимостей, обставини, що пом'якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, неповнолітній вік. Судом також було враховано і конкретні обставини справи, зокрема і ставлення потерпілого, який наполягав на суворості призначеного покарання.

Обставини, про які іде мова у касаційних скаргах захисників судом були враховані належним чином і які стали підставою для застосування щодо обвинувачених покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст.187 КК України у відповідності до вимог ст.69 КК України.

Крім того, доводи захисників щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, який дійшов висновку про відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_7, ОСОБА_6 вимог ст.75, 104 КК України, з наведенням в ухвалі мотивів прийнятого рішення.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.419 КПК України.

На думку колегії суддів, призначене судом покарання щодо ОСОБА_7, ОСОБА_6 відповідає вимогам, передбаченим ст.ст.65, 69 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засуджених, попередження вчинення ними нових злочинів та є домірним скоєному.

Підстав для зміни або скасування судових рішень та застосування щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_6 вимог ст.75, 104 КК України, про що просять захисники, колегія суддів не вбачає.

Порушень норм кримінального та кримінального процесуального законодавства, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_6, захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 30 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7, ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_13 ОСОБА_12 ОСОБА_14