Справа № 556/1346/15-к

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.11.2015 року Володимирецький районний суд Рівненської області під головуванням судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченим ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не одруженого, громадянин України, не працює, раніше судимий Костопольським районним судом 30.10.2014р. за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст 185, ч.3 ст.357 КК України,
за ст..389 ч.2 КК України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 засуджений Володимирецьким районним судом Рівненської області 30 жовтня 2014р. за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.185 та ч.3 ст.357 КК УКраїни призначивши остаточне покарання у виді 240 годин громадських робіт. Призначену міру покарання ОСОБА_4 відбував за місцем проживання у с. Малий Жолудськ. Відбування покарання у вигляді громадських обвинувачений відбув лише 112 год., а решту 128 годин громадських робіт невідбуто по даний час. Громадські роботи ОСОБА_4 відбував несумлінно, він постійно здійснював прогули. Так з моменту набрання вироком чинності і до 21 липня 2015р. обвинувачений відбув лише 112 год. Відповідно до ст..43 КВК України число днів відпрацьованих засудженим має бути не менше числа робочих днів, які припадають на кожен місяць встановленого судом строку покарання. У відповідності до ст.. 46 КВК України ухилення засудженого від відбування покарання є таке порушення як допущення більше двох разів протягом місяця прогулів, а також більше двох порушень трудової дисципліни протягом місяця або поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння... Як видно з матеріалів справи за час виконання виправних робіт кількість прогулів в декілька раз перевищує норму встановлену ст.. 46 КВК України.
Свою вину у вчиненому правопорушенні обвинувачений ОСОБА_4 визнав і суду пояснив, що він невідбув 128 год. громадських робіт тому, що був постійно в запої і відбувати покарання ніяк не міг.
Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку , що вина підсудного повністю доведена в судовому засіданні і його дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст.389 КК України. В судове засідання обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово не зявлявся і тому ухвалою від 16.09.2015р. було оголошено про його розшук. Вина ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення в ухиленні від покарання , не пов`язаного з позбавленням волі стверджується протоколом допиту підозрюваного від 07.08.2015р. (а.с.109) та поясненнями обвинуваченого даними в суді.
Обставини, які пом`якшують покарання підсудного є щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого досудовим розслідуванням не виявлено.
При обранні мірі покарання підсудному, суд враховує ступінь суспільної небезпечності вчинення злочину, особу, що вчинила злочин невеликої тяжкості. Суд вважає за доцільне застосувати до його покарання у вигляді обмеження волі з іспитовим строком.
Керуючись ст.. ст.. . 369-371, 373-376 КПК України, суд,
з а с у д и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого
ч.2 ст.389 КК України і призначити покарання у виді обмеження волі на строк 3(три) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю два роки.
На підставі ст.76 КК України зобов"язати ОСОБА_4 повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання; без дозволу кримінально-виконавчої інспекції не виїзжати за межі України та періодично з"являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Речові докази в справі відсутні
Запобіжний захід до ОСОБА_4 не застосовувався.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
СУДДЯ: ОСОБА_1