Справа № 308/360/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

29.01.2016 р. м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні провадження №11-сс/777/32/16 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 16.01.2016 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Пакистану, уродженця Пакистану, зареєстрованого та проживаючого в Україні за адресою: АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.
Органом досудового слідства встановлено, що близько 23 години 15 жовтня 2015 року, громадянин Пакистану ОСОБА_7 , проживаючи в м. Києві за попередньою домовленістю зустрівся поблизу станції метро «Лісова» з двома своїми співвітчизниками громадянами ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а пізніше в середині жовтня 2015 року, випадково познайомився з громадянином Пакистану ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 і довідавшись про їх намір щодо незаконного слідування в країни Європейського Союзу та будучи обізнаним щодо місця розташування державного кордону України, способу його незаконного перетину, форм і методів роботи працівників прикордонної служби, оскільки раніше неодноразово затримувався за спроби його незаконного перетину, вирішив організувати їх незаконне переправлення через державний кордон України в Румунію за грошову винагороду в розмірі 1500 доларів США з кожного, на що останні погодились.
Діючи на виконання свого злочинного задуму щодо організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, ОСОБА_7 , в середині жовтня 2015 року, поселив вищевказаних громадян Пакистану в невстановленому досудовим розслідуванням хостелі поблизу торгового центру «Даринок» в м. Києві та організував отримання ними в органах міграційної служби України довідок про звернення за захистом для легалізації їх перебування в Україні з метою забезпечення подальшого безперешкодного доставления в район поблизу державного кордону.
Надалі, 06 листопада 2015 року, ОСОБА_7 , продовжуючи діяти на виконання свого злочинного умислу щодо незаконного переправлення осіб через державний кордон України, за допомогою рейсового автобусного транспорту організував доставлення вищевказаної групи з 3 громадян Пакистану з м. Києва в район поблизу державного кордону, а саме: в м. Хуст Закарпатської області, де наступного дня 07 листопада 2015 року, особисто їх зустрів та поселив у готелі «Карпати», забезпечивши продуктами харчування, очікуючи на сприятливий час їх незаконного переправлення в Румунію.
Наступного дня, близько 11 години 08 листопада 2015 року, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний задум щодо незаконного переправлення осіб через державний кордон України та переслідуючи корисливі мотиви, вивів вищевказаних 3 громадян Пакистану з готелю «Карпати» в м. Хуст та за допомогою винайнятого ним легкового автотранспорту, доставив їх в прикордонний район поблизу с. Крива, Хустського району Закарпатської області, де, висадивши їх з вказаного автомобіля, показав їм жестами напрямок руху в бік державного кордону України в обхід пунктів пропуску з метою незаконного переправлення в Румунію.
Однак, близько 17 год. 25 хв.10 листопада 2015 року, вищевказані 3 громадян Пакистану ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були затримані прикордонною поліцією Румунії на напрямку 151-152 прикордонних знаків на відстані 800 метрів від лінії державного кордону, навпроти ділянки відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ІНФОРМАЦІЯ_6 , після здійснення ними незаконного перетину державного кордону України за сприяння громадянина Пакистану ОСОБА_7 та цього ж дня передані в Україну в порядку реадмісії в ході прикордонно-представницької зустрічі.
Далі, 10.11.2015 року громадянин Пакистану ОСОБА_7 , повернувшись до м. Київ за попередньою домовленістю зустрівся на автовокзалі з двома своїми співвітчизниками громадянами ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і довідавшись про їх намір щодо незаконного слідування в країни Європейського Союзу, вирішив організувати їх незаконне переправлення через державний кордон України в Румунію за грошову винагороду в розмірі 1500 доларів США з кожного, на що останні погодились.
Того ж дня, він посадив їх в автобус сполученням «Київ - Хуст» та повідомив громадянам Пакистану, що зустріне їх в м. Хуст, де організує їх подальше незаконне переправлення через державний кордон України в Румунію.
Наступного дня, 10 листопада 2015 року ОСОБА_7 особисто їх зустрів на автовокзалі м. Хуст та поселив у готелі «Сонечко», забезпечивши продуктами харчування, очікуючи на сприятливий час їх незаконного переправлення в Румунію.
Наступного дня, близько 05 години 11 листопада 2015 року, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний задум щодо незаконного переправлення осіб через державний кордон України та переслідуючи корисливі мотиви, вивів вищевказаних 2 громадян Пакистану з готелю та за допомогою винайнятого ним легкового автотранспорту, доставив їх в прикордонний район поблизу с. Крива Хустського району Закарпатської області, де, висадивши їх з вказаного автомобіля, показав їм жестами напрямок руху в бік державного кордону України в обхід пунктів пропуску з метою незаконного переправлення в Румунію.
Однак, вищевказані 2 громадяни Пакистану ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , були затримані прикордонною поліцією Румунії на напрямку 146-147 прикордонних знаків, ділянки відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_8 » ІНФОРМАЦІЯ_6 , після здійснення ними незаконного перетину державного кордону України за сприяння громадянина Пакистану ОСОБА_7 та цього ж дня передані в Україну в порядку реадмісії в ході прикордонно-представницької зустрічі.
Тим самим, встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, щодо кількох осіб, з корисливих мотивів.
Клопотання слідчого мотивоване тим, що підозрюваний ОСОБА_15 вчинив тяжкий злочин, санкція статті якого передбачає позбавлення волі строком від 7 до 9 років, є підстави вважати, що підозрюваний перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення притягнення його до відповідальності за вчинення даного злочину, тому що він є громадянином Пакистану і може вибути за межі України, в тому числі і незаконним шляхом, оскільки неодноразово затримувався за спробу незаконного перетину державного кордону України, може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які є його співвітчизниками громадянами Пакистану, які знаходяться в Україні в порушення встановленого порядку перебування та організацію незаконного переправлення яких через державний кордон України він здійснював шляхом забезпечення їх житлом, харчуванням та перевезенням, внаслідок чого вони перебували в залежності від нього, може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він офіційно ніде не працює і не має постійного джерела доходів, в зв`язку з чим і вчинив даний злочин з корисливою метою. Просив застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_16 .
Ухвалою слідчого судді дане клопотання задоволено з наведених у ньому підстав.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати щодо ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід. Зазначає, що посилання слідчого на ризики передбачені ст.177 КПК України є припущеннями, оскільки в клопотанні відсутнє посилання хоча б на один доказ на підтвердження цих обставин. При прийнятті рішення просять врахувати практику Європейського суду з прав людини.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст оскарженої ухвали, доводи, викладені в апеляційній скарзі, виступ захисника на підтримання апеляційної скарги, промову прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, а апеляційну скаргу - такою, що не підлягає до задоволення, провів судові дебати, перевірив матеріали провадження, доводи апеляційної скарги і приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.
З ухвали слідчого судді вбачається що наведені в клопотанні слідчого обставини, на підставі яких він дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялися при розгляді клопотання. При цьому були заслухані підозрюваний та його захисник, доводи прокурора та слідчого, а також досліджені матеріали, якими обгрунтовуються доводи клопотання про застосування запобіжного заходу.
У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Розглядаючи клопотання слідчий суддя дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання вказаного запобіжного заходу, врахував наявність обґрунтованої підозри та доказів, про причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, негативні наслідки, спричинені діями в яких він підозрюється, тяжкість покарання, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, дані про особу підозрюваного, відсутність постійного місця проживання, в тому числі й ті, на які посилається захисник в апеляційній скарзі і належно вмотивував в ухвалі свої висновки, в тому числі про те, чому більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Крім того, у випадку внесення застави ОСОБА_7 роз`яснено передбачені ст. 182 КПК України процесуальні права й покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 194 цього ж Кодексу.
Таким чином питання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 слідчим суддею вирішено з дотриманням вимог статей177, 178 та 183 КПК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів враховує обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, а тому вважає, що зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є підставою для визнання постановленої ухвали слідчого судді незаконною чи необґрунтованою та не утворюють підставу для застосування менш суворого запобіжного заходу.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 407, 419, 422 КПК України апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 16.01.2016 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційним порядком не підлягає.
Судді: