Справа №488/509/15-к 23.09.2015 23.09.2015 23.09.2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0003982, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2015 року, відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України;

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Прибузьке Жовтневого району Миколаївської області, не зареєстрованого, мешканця АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_8

встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати невинуватим та виправдати його у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці.

За тим же вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання
за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років,
за ч. 1 ст. 187 КК України у вигляді позбавлення волі стоком на 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі стоком 5 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням покарання, призначеного ОСОБА_6 вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2015 року, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі стоком 5 років 3 місяці.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 посилається на однобічність та неповноту судового слідства. Зазначає, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України не вчиняв та стверджує, що обвинувачення у кримінальному провадженні ґрунтується лише на поясненнях потерпілої та одного свідка.

Так, пояснює, що в день вчинення кримінального правопорушення дійсно бачився з обвинуваченим ОСОБА_6 , проте участі у відкритому заволодінні майном потерпілої ОСОБА_9 не брав та змови між ним та ОСОБА_6 про вчинення злочину не було. Він лише випадково опинився в тому місці після вчиненого ОСОБА_6 злочину.

Зазначає, що потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні вказала на ОСОБА_6 як на особу, яка скоїла відносно неї напад з погрозами застосування насильства. Вона впізнала його за статурою та руками. Проте, іншого нападаючого описати не змогла, так як бачила його вже втікаючим.

Єдиний свідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 вказала, на нього як на особу, яка скоїла відносно неї та потерпілої ОСОБА_9 напад, з погрозами застосування насильства. Проте, особисто свідку тілесних ушкоджень не спричинено та нічого в неї не викрадено.

Крім того, вважає протокол проведення слідчого експерименту від 17 грудня 2014 року незаконним та недопустимим, оскільки був проведений в нічній час доби, з технічними недоліками, та з понятими, які були знайомими працівників міліції.

Вважає, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення не доведена, а тому він підлягає виправданню.

Крім того, вказує на те, що судом порушено його право на захист оскільки було відмовлено в задоволенні всіх його клопотань, в тому числі додаткового допиту свідків та зміни міри запобіжного заходу.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що 9 грудня 2014 року близько 23.00 години, ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку 35 по вул. Артема в м. Миколаєві, застосував до потерпілої ОСОБА_11 насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої та відкрито викрав належне їй майно на загальну суму 780 грн., після чого зник з місця вчинення злочину, розпорядившись ним на власний розсуд.

Крім того, 10 грудня 2014 року близько 00.15 години обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись поблизу будинку 38-б по вул. Артема в м. Миколаєві застосував до потерпілої ОСОБА_12 насилля, в результаті чого їй було спричинено тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови та струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасних розлад здоров`я, та заволодів належним їй майно на загальну суму 1775 грн., після чого зник з місця вчинення злочину, розпорядившись ним на власний розсуд.

Крім того, 12 грудня 2014 року близько 21.30 години ОСОБА_6 , знаходячись поблизу під`їзду будинку № 4 , розташованого по пр. Корабелів в м. Миколаєві застосував до потерпілої ОСОБА_13 насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої та відкрито викрав належне їй майно на загальну суму 1015 грн., після чого зник з місця вчинення злочину, розпорядившись ним на власний розсуд.

Крім того, 12 грудня 2014 року близько 23.00 години ОСОБА_6 , знаходячись поблизу будинку № 34 по вул. Металургів в м. Миколаєві, підбіг до потерпілої ОСОБА_14 та відкрито, діючи повторно, викрав у потерпілої належне їй майно на загальну суму 800 грн.

Крім того, 12 грудня 2014 року близько 23.30 години ОСОБА_6 , знаходячись поблизу будинку № 315 розташованого по пр. Жовтневому в м. Миколаєві, застосував до потерпілої ОСОБА_15 насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої та відкрито, діючи повторно, викрав належне їй майно на загальну суму 390 грн., після чого зник з місця вчинення злочину, розпорядившись ним на власний розсуд.

Крім того, 13 грудня 2014 року близько 20.50 години ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку № 58-а розташованого по вул. Артема в м. Миколаєві, застосував до потерпілої ОСОБА_16 насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої та відкрито, діючи повторно, викрав належне їй майно на загальну суму 10000 грн., після чого зник з місця вчинення злочину, розпорядившись ним на власний розсуд.

Крім того, 16 грудня 2014 року близько 00.30 години ОСОБА_6 , знаходячись поблизу будинку № 313 розташованого по пр. Жовтневому в м. Миколаєві, застосував до потерпілої ОСОБА_17 насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої та відкрито, діючи повторно, викрав належне їй майно на загальну суму 350 грн., після чого зник з місця вчинення злочину, розпорядившись ним на власний розсуд.

Крім того, 17 грудня 2014 року близько 02.20 години ОСОБА_6 із невстановленою в ході досудового розслідування особою, знаходячись поблизу будинку № 12-в розташованого по пр. Корабелів в м. Миколаєві, побачили потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Вступивши в злочину змову та розподіливши між собою злочинні ролі, підбігли до потерпілих та застосували насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих та відкрито, діючи повторно, викрали належне їм майно після чого зникли з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинили матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_20 на загальну суму 880 грн. , ОСОБА_19 на 2300 грн.

Крім того, 17 грудня 2014 року близько 03.00 години ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , знаходячись в сквері між будинку АДРЕСА_3 , побачили потерпілу ОСОБА_9 , яка разом зі своєю подругою ОСОБА_10 прямували у бік місць свого мешкання. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , керуючись раптово виниклим злочинним наміром, спрямованим на відкрите заволодіння майном потерпілої ОСОБА_9 , вступили між собою в злочинну змову та з метою реалізації свого злочинного наміру, розподілили між собою злочинні ролі згідно яких ОСОБА_6 підбіг до потерпілої ОСОБА_9 , а ОСОБА_5 до ОСОБА_10 ззаду, та застосовуючи до потерпілої ОСОБА_9 та ОСОБА_10 насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, що виразилося у нанесенні ударів по ногам та по обличчю ОСОБА_9 , а також погроз застосування такого насильства, як до потерпілої, так і до ОСОБА_10 , відкрито, діючи повторно, викрали майно потерпілої ОСОБА_9 , на загальну суму 33588,90 грн. після чого зникли з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите заволодіння чужим майном із застосуванням насилля, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Визнаючи винним обвинуваченого ОСОБА_5 суд послався на показання потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , заяву потерпілої ОСОБА_9 від 17 грудня 2014 року, протокол огляду місця події від 17 грудня 2014 року, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22 грудня 2014 року.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів та є умисним, корисливим, насильницьким, особу винного, який раніше судимий, в тому числі за вчинення корисливого та насильницького злочину, звільнився з місць позбавлення волі менш ніж півроку до вчинення кримінального правопорушення, не одружений, не працює, на обліку у лікарів нарколога психіатра не перебуває, характеризується посередньо, а також вік та стан здоров`я обвинуваченого.

Вирок стосовно ОСОБА_6 не оскаржується.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні ним протиправних дій за встановлених судом обставин відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджується дослідженими в ході судового розгляду та викладеними у вироку доказами.

Так, обставини відкритого заволодіння 17 грудня 2014 року обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_5 майна потерпілої ОСОБА_9 із застосуванням насилля, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, підтверджуються показаннями потерпілої ОСОБА_9 . Яка в судовому засіданні пояснила, що 17 грудня 2014 року близько 03- 00 години в районі РАГС Корабельного району на неї та її знайому ОСОБА_10 напали двоє молодих чоловіків. ОСОБА_6 , якого вона впевнено впізнала за голосом, вдарив її по ногам, повалив на землю, відібрав у неї прикраси та сумку, в цей час другий з нападавши утримував ОСОБА_10 .. Забравши викрадене, обидва чоловіки зникли з місця вчинення злочину. Вартість викраденого у неї майна складає 33588 грн. 90 коп.

Аналогічні показання в суді першої інстанції надала свідок ОСОБА_10 . Яка також показала, що її ударив та утримував саме ОСОБА_5 , обличчя якого вона добре роздивилась перед нападом, а тому впевнено його впізнала за рисами обличчя та голосом.

Суд обґрунтовано послався у вироку на показання свідка ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_9 , оскільки вони є послідовними, узгоджуються між собою та іншими доказами по справі. А саме заявою ОСОБА_21 від 17 грудня 2014 року про добровільну видачу нею працівникам міліції мобільного телефону та прикрас викрадених у потерпілої ОСОБА_9 із якої вбачається, що дані речі до місця помешкання приніс її цивільний чоловік ОСОБА_6 ( т.1 а.с.214)

Крім того, свідок ОСОБА_10 22 грудня 2014 року, тобто через нетривалий час після вчинення злочину за фотознімками впізнала ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , як осіб, які 17 грудня 2014 року застосувавши насилля до неї та потерпілої ОСОБА_9 , відкрито заволоділи майном останньої. ( т.1 а.с. 208-209, 211-212)

Тому позбавлені підстав твердження обвинуваченого про відсутність доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні злочину , передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Є безпідставними доводи обвинуваченого щодо незаконності та недопустимості як доказу по справі протоколу проведення з ним слідчого експерименту від 17 грудня 2014 року, оскільки , суд на даний доказ у вироку не послався, зазначивши, що ОСОБА_5 не визнав себе винним в інкримінованому йому злочині, в судовому засіданні заперечував надані ним в ході слідчого експерименту показання, а тому суд визнав даний доказ неприйнятним.

Також є необґрунтованими доводи обвинуваченого щодо порушення його права на захист в зв`язку з незадоволенням його клопотань судом першої інстанції.

Як вбачається із журналу судового засідання та технічного запису, всі клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 були розглянуті судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 350 КПК України, а обґрунтована відмова в задоволенні заявлених клопотань не свідчить про порушення прав обвинуваченого на захист.

Оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб і вірно кваліфікував його дії за ч.2 ст. 186 КК України.

Призначаючи вид і розмір покарання ОСОБА_5 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких насильницьких злочинів, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченого, який не працює, характеризується посередньо, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за вчинення аналогічних злочинів, вчинив злочин менш ніж через півроку після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про відсутність бажання ОСОБА_5 стати на шлях виправлення, і обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України.

Саме таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та особі винного.

При вивчені матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд не вбачає порушень матеріального та процесуального закону, які б перешкодили суду постановити законний та обґрунтований вирок.

З огляду на наведене, підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження, про що просить обвинувачений, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2015 року відносно ОСОБА_5 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий
Судді