АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1930/15 Справа № 176/2150/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, в режимі відеоконференції, матеріали клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Контрадене Магаданської області Російської Федерації, раніше судимого:

- 19 липня 2013 року Орджонікідзевським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 19 серпня 2013 року Орджонікідзевським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі;

за його апеляційною скаргою на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_6 , представника ВК ОСОБА_8 .

В апеляції засуджений просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити подання Жовтоводської виправної колонії № 26 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, засуджений посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Так, ОСОБА_6 вказує те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив ту обставину, що дисциплінарні стягнення накладались на нього до вступу вироку у законну силу. Поряд з цим, на погляд засудженого, суд також не врахував вимоги ст. 134 КВК України, якою визначено порядок погашення стягнень. Крім того, ОСОБА_6 вказує на те, що більшість стягнень були ним отримані під час перебуванням в СІ м. Таганрога Російської Федерації, де, на його думку, до нього ставились упереджено, як до громадянина України. Також, засуджений вважає, що висновки суду про не доведення свого виправлення ставленням до праці не відповідають дійсності, як й та обставина, що він має лише 2 заохочення. При цьому, посилання суду на те, що він вчинив тяжкий злочин, ОСОБА_6 розцінює критично, оскільки ст. 81 КК України не містить обмежень щодо застосування умовно-дострокового звільнення в залежності від тяжкості злочину, а передбачає лише фактичне відбуття засудженим певного строку покарання та доведення свого виправлення.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року засудженому ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції посилався на те, що засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання має 16 стягнень та лише 2 заохочення протягом останнього часу, а також з початку перебування в колонії і до теперішнього часу лишається не працевлаштованим.

За вказаних обставин, оцінених у сукупності з даними про особу засудженого, який раніше судимий, притягнутий до кримінальної відповідальності за кілька злочинів, у тому числі за аналогічний тяжкий злочин проти власності, суд дійшов до висновку, що умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від покарання є передчасним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції засудженого, доводи засудженого, який підтримав свою апеляцію, міркування представника виправної колонії, який вважав можливим умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, перевіривши матеріали провадження та дослідивши їх, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція засудженого підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Разом з тим, згідно з вимогами ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегією суддів досліджено особову справу засудженого та встановлено, що ОСОБА_6 на час звернення до суду з клопотанням відбув дві третини строку покарання, призначеного вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2013 року.

Разом з тим, згідно відомостей, наданих Жовтоводською виправною колонією УДПС України у Дніпропетровській області, за період перебування в умовах позбавлення волі ОСОБА_6 має 16 стягнень, накладених на нього до вступу вироку у законну силу, серед яких 9 під час утримання в СІ м. Таганрог та 7 під час утримання в Дніпропетровському СІ.

Поряд з цим, за період відбування покарання (з 24 жовтня 2013 року) ОСОБА_6 має 3 заохочення, характеризується позитивно, на виробництві установи тимчасово не працевлаштований по незалежним від нього обставинам, залучається до робіт з благоустрою колонії, до праці відноситься добре та відповідально, до представників адміністрації ставиться з повагою, підтримує зв`язки з засудженими, які характеризуються добре, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Творчість», спілкується з рідними шляхом листування та побачень, у скоєному розкаявся, намагається своїм відношенням до праці та робіт з благоустрою спокутувати свою вину за вчинений злочин.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, колегія суддів вважає, що вони не можуть свідчити про сумлінну поведінку засудженого, доведення свого виправлення ставленням до праці, усвідомлення ним своєї вини та щире каяття.

Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 відбуває покарання, зокрема, за вчинення умисних тяжких злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України.

Беручи до уваги ступінь тяжкість вчинених засудженим кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає, що наявність трьох заохочень за тривалий період часу не може свідчити про виправлення останнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання засудженого, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність оскаржуваного рішення та не вбачає підстав для його зміни або скасування з викладених в апеляції мотивів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року відносно останнього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді апеляційного суду :
____________ ________________ ____________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4