Справа № 495/5627/15-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі : головуючої одноособово судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський кримінальне провадження за обвинуваченням :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки

м. Білгород-Дністровський Одеської області, українки, громадянки України, з середньою освітою, не працює, не заміжня, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

29.06.2015, приблизно о 05 годині 30 хвилин, у ОСОБА_4 , яка знаходилась в

смт. Затока Білгород-Дністровського району Одеської області, по вулиці Озерній, виник умисел на таємне незаконне заволодіння чужим майном, після чого вона через незачинені двері, проникла у квартиру АДРЕСА_3 . В цей момент злочинні дії ОСОБА_4 були помічені потерпілою ОСОБА_5 , яка почала кричати та вимагати від ОСОБА_4 припинити злочинні дії, однак ОСОБА_4 проігнорувала законні вимоги потерпілої щодо припинення злочинних дій та відкрито, з прямим умислом та корисливих мотивів заволоділа майном ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а саме:

- чорною шкіряною сумкою вартістю 300 (триста) гривень;

- червоним гаманцем вартістю 250 (двісті п`ятдесят) гривень;

- червоним гаманцем вартістю 100 (сто) гривень;

- навушниками вартістю 150 (сто п`ятдесят) гривень;

- ременем вартістю 250 (двісті п`ятдесят) гривень;

- браслетом із металу жовтого кольору вартістю 150 (сто п`ятдесят) гривень;

- підвіскою із металу сріблястого кольору вартістю 75 (сімдесят п`ять) гривень;

а також грошовими коштами у сумі 3.629 (три тисячі шістсот двадцять дев`ять) гривень 36 (тридцять шість) копійок а саме:

- 1 057 (одна тисяча п`ятдесят сім) гривень;

- 100 доларів США, що станом на 29.06.2015 становило 2 101 (дві тисячі сто одна гривня) 53 (п`ятдесят три) копійки;

- 20 Євро, що станом на 29.06.2015 становило 470 (чотириста сімдесят) гривень 83 (вісімдесят три) копійки, загальною вартістю майна та грошових коштів на суму 4 904 (чотири тисячі дев`ятсот чотири) гривні 36 (тридцять шість) копійок.

Далі, ОСОБА_4 розуміючи, що її дії стали носити відкритий характер та помічені потерпілою ОСОБА_5 , не відмовилася від умислу на заволодіння майном потерпілої та намагаючись зникнути з місця події та обернути викрадене майно на свою користь побігла в сторону бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 », але з будинку за нею одразу вибіг співмешканець ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та через 300 метрів наздогнав ОСОБА_4 тим самим не давши їй змоги довести свій злочинний умисел до кінця.

Тим самим встановлено наявність достатніх доказів, які вказують на те, що ОСОБА_4 з корисливих мотивів, відкрито заволоділа майном, яке належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , спричинивши при цьому матеріальну шкоду на загальну суму 4.904 гривень 36 копійок, виконавши усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, при цьому злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Обвинувачена ОСОБА_4 у судовому засіданні винною визнала себе у повному обсязі та цілком підтвердила обставини вчиненого нею кримінального правопорушення, пояснила суду, що 29.06.2015 року, знаходячись в АДРЕСА_4 , через не заперті двері, однак була помічена потерпілою ОСОБА_5 , не зважая на потерпілу, заволоділа майном, яке належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а саме: шкіряною сумкою, 2 гаманцями, навушниками, ременем, браслетом, підвіскою, грошовими коштами. Далі, побігла в сторону бази відпочинку «Едем», але співмешканець потерпілої ОСОБА_5 , ОСОБА_7 наздогнав її. У скоєному щиро розкаялася, просила суворо не карати та розглянути справу відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченої ОСОБА_4 своєї вини в обсязі пред`явленого їй обвинувачення, а також те, що вона не піддавала сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченої та інших учасників судового провадження.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. За згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачені та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій не має, а також роз`яснює їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч.3 ст. 349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченої ОСОБА_4 відносно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються, дослідженням тільки доказів, які характеризують її особистість.

Обвинувачена ОСОБА_4 та інші учасники кримінального провадження погодилися з тим, щоб судовий розгляд обмежився допитом обвинуваченої та дослідженням доказів, які характеризують її особистість. Їй було роз`яснено, що в даному випадку вона позбавляються права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини справи.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинувачену ОСОБА_4 у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні за ч.2 ст.15, ч.3 ст. 186 КК України - як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у житло, не доведений до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд виходить із встановленої ст. 50 КК України мети кари, виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому суд враховує, визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 судом не установлено.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує: суспільну небезпеку і характер вчиненого нею кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, позитивну характеристику, що скоїв кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, її щире каяття в скоєному, активну участь у розкритті кримінального правопорушення, що вона раніше не судима, пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих обставин, думку потерпілих, суд вважає недоцільним відбування покарання у вигляді позбавлення волі та приходить до переконання про можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням у відповідності до ст. 75 КК України.

Суд вважає доказаним цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 на 5000 грн. моральної шкоди, який визнаний обвинуваченою ОСОБА_4 та належить стягнути з ОСОБА_4 .

Згідно ст.100 КПК України речові докази : повернуті потерпілій ОСОБА_5 , залишити їй.

Керуючись ст. ст. 100, 349, 368, 373-374, 376, 392- 395 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.186 КК України і на підставі санкції даної статті призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75, 76 КК України звільнити засуджену ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_4 наступні обов`язки :

- періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції;

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Контроль за поведінкою засудженої здійснюється кримінально-виконавчою інспекцією за місцем проживання засудженого.

Запобіжний захід засудженій ОСОБА_4 залишити, домашній арешт, до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 на 5000 грн. моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 5000 грн. моральної шкоди.

Речові докази: повернуті потерпілій ОСОБА_5 , залишити їй.

Матеріали характерезуючі особистість засудженої ОСОБА_8 залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням з обвинувальним актом № 495/5627/15-к.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з моменту його проголошення через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду відповідно до вимог ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Суддя :