Справа № 347/1825/14-к
Провадження № 11-кп/779/367/2015
Категорія 263ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ
Справа № 347/1825/14-к

Провадження № 11-кп/779/367/2015

Категорія ст.263 ч.1 КК України

Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1

Суддя-доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000129 за апеляційною скар-гою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродже-нець м.Коломия Івано-Франківської області, житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, розлучений, працюючий , в силу ст. 89 КК України не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 263-1 КК України та засуджений за ч.1 ст. 263 КК України до 3 років 6 місяців поз-бавлення волі, за ч.1 ст. 263-1 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суво-рим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

в с т а н о в и л а :
Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 незакон-но придбав, зберігав вибухову речовину без передбаченого законом дозволу, незаконно виготовив вибуховий пристрій та незаконно зберігав та збув вибуховий пристрій без пе-редбаченого законом дозволу.

Судом першої інстанції встановлено, що злочин було вчинено при наступних обстави-нах.

ОСОБА_7 з метою подальшого виготовлення вибухового пристрою, прид-бав імітаційну шашку ШИРАС-М споряджену піротехнічною сумішшю, вагою 175 гр. в склад якої входить 60% тротилу і 40% гексахлорбензолу, що згідно висновку вибухотех-нічної експертизи № 14-В від 26.06.2014р. є вибуховою речовиною. Дану імітаційну ша-шку ШИРАС-М ОСОБА_7 зберігав за місцем свого проживання в житловому будинку, що у АДРЕСА_1 , до травня 2014 року.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, упродовж травня-червня 2014 року ОСОБА_8 , діючи з метою подальшого збуту, за місцем свого проживання, виготовив пристрій, який згідно висновку вибухотехнічної експертизи 14-В від 26.06.2014р. є само-робним радіокерованим вибуховим пристроєм, що містить елементи, як промислового так і саморобного виробництва, а саме: заряд вибухової речовини - бездимний порох та вищевказана імітаційна шашка ШИРАС-М. які виготовлені промисловим способом, металевий корпус виготовлений саморобним способом, виконавчий механізм (радіоприймального та радіопередавального пристрою) та механізм переведення в бойовий та безпечний стан (електричний перемикач - тумблер) виготовлені промисловим способом з внесенням самостійно, саморобним способом змін роботу радіоприймального пристрою, засіб ініціювання вибуху - нитка накалювання виготовлена саморобним способом, електричні елементи живлення, електричні дроти промислового виробництва.

Переслідуючи корисливі мотиви, усвідомлюючи протиправність своїх дій, ОСОБА_9 домовився з ОСОБА_10 про збут останньому радіокерованого вибухового пристрою за 800 гривень.

Реалізуючи свої наміри, 30.05.2014. в с. Старий Косів Косівського району ОСОБА_11 , отримав від ОСОБА_12 2000 гривень, для виготовлення вибуховою пристрою і продемонстрував при цьому принцип його дії, здійснивши підрив схожого пристрою за допомогою пульту дистанційного керування.

5 червня 2014 року о 14 год. 20 хв., за попередньою домовленістю, ОСОБА_7 зустрівся з ОСОБА_10 поблизу місця свого проживання по АДРЕСА_1 і передав йому виготовлений при описаних вище обставинах ра-діокерований вибуховий пристрій, який до цього зберігав у своєму житловому будинку, отримавши решту коштів в сумі 1800 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорює доведеність вини та правильність кваліфікації його дій судом першої інстанції, однак вважає, що суд призначив йому надто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особистості. Вказує на те, що він щиросердно розкаявся у вчиненому і як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні, своїми діями сприяв встановленню об`єктивної істини по справі. Звертає увагу на те, що він дійсно притягувався до криміна-льної відповідальності, однак відповідно до вимог ст.89 КК України судимість погашена. Вказує на те, що від його злочинних дій не наступило негативних наслідків і відсутні ма-теріальні збитки. Вказує на те , що він має на утриманні двох неповнолітніх дітей , працює і трудовий колектив просить звільнити його та передати на поруки. Вважає, що по відношенню до нього з боку працівників МВС було вчинено провокацію на вчинення злочину. Просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання та обрати йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просить відмовити в задово-ленні скарги та залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги та заперечення проти їх задоволення, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню і вирок суду необхідно залишити без змін виходячи із наступного.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2014 року вирок місцевого суду було змінено і на підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 було звільнено від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на два роки з покладанням відповідних обов`язків , передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 липня 2015 року вищевказану ухвалу апеляційного суду було скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

При цьому в мотивувальній частині вищевказаного рішення суд вказав на те, що в разі доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, перед-бачених ч.1 ст. 263 ,ч.1 ст. 263-1 КК України призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України є м`яким.

Відповідно до вимог ч.2 ст.439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при ново-му розгляді.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляції обвинуваченого ОСОБА_7 не оскаржується висновок суду щодо доведеності його вини та правильність кваліфі-кації його дій за ч.1 ст. 263 ,ч.1 ст. 263-1 КК України і згідно ст.404 КПК Украї-ни перегляду судом апеляційної інстанції не підлягають.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 ставиться питання про те, що суд першої інстанції ,безпідставно не врахував низку обставин, які є такими, що пом`якшують покарання та призначив занадто суворе покарання, яке не відповідає тяжко-сті вчинених злочинів та особистості обвинуваченого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстан-ції врахував тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, відомості про особу обвину-ваченого.

Так, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, можуть бути вчинені тільки з пря-мим умислом, складають підвищену суспільну небезпечність, оскільки, створюють сприя-тливі умови для вчинення інших злочинів.

Суд першої інстанції при призначенні покарання визнав обставинами, які пом`якшують покарання позитивну характеристику за місцем проживання, те що обвинувачений щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину , його матеріальний та сімейний стан.

В той же час, враховуючи сімейний стан обвинуваченого ОСОБА_7 , коле-гія суддів звертає увагу на те, що аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей колиш-ня дружина обвинуваченого стягувала через суд.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до об-ґрунтованого висновку про необхідність призначення реальної міри покарання у виді поз-бавлення волі в мінімальних межах санкції частини статті кримінального закону, оскільки воно є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження нових злочинів і відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Суд першої інстанції обґрунтовано відповідно до вимог ст.70 КК України призначив ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покаран-ня більш суворим.

Судова колегія вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покаран-ня є законним та справедливим, в зв`язку з чим відсутні підстави для застосування вимог ст.69 КК України і призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санк-ції частини статті кримінального закону.

Апеляційний суд критично ставиться до доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що по відношенню до нього з боку працівників МВС було вчинено провока-цію на вчинення злочину, оскільки зі змісту показань, які надав обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, що він, маючи навич-ки роботи сапера, тривалий час зберігав тротилову шашку за місцем свого мешкання, що давало підстави для проведення негласних слідчих(розшукових) дій.

В своїй апеляції обвинувачений ОСОБА_7 посилається на клопотання тру-дового колективу СТО ОСОБА_13 про звільнення його від кримінальної відповідальності та передачу на поруки трудовому колективу.

Колегія суддів, приймаючи до уваги вимоги ст.47 КК України , враховуючи особу об-винуваченого ОСОБА_7 , який раніше притягувався до кримінальної відпові-дальності і не судимий в силу ст.89 КК України, вчинив злочини, які відповідно до вимог ст.12 КК України відносяться до тяжких злочинів, вважає, що вищевказане клопотання трудового колективу не ґрунтується на законі і не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що в вироку суду першої інста-нції допущено описку при написанні прізвища обвинуваченого ОСОБА_7 , яка є очевидною, має технічний характер і може бути виправлена судом самостійно в порядку ст.379 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити обвинуваче-ному ОСОБА_7 в задоволенні апеляційної скарги та залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 376 ч.2,404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2014 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду циві-льних і кримінальних справ протягом трьох місяців із дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді : ОСОБА_3

ОСОБА_4