Справа № 192/1976/15-к
Провадження № 1-кс/192/172/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" грудня 2015 р. СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

скаржника - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого СВ Солонянського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження,

В С Т А Н О В И В :
Скаржник ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на постанову слідчого СВ Солонянського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 29 жовтня 2015 року про закриття кримінального провадження №0000255 у зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення.

На обґрунтування скарги зазначає, що 24 квітня 2015 року його заяву було внесено до ЄРДР з попередньою правовою кваліфікацією за ч 1 ст. 366 КК України, проте з того часу слідчим ОСОБА_4 всупереч ст. 9 КПК України не було вчинено жодної слідчої дії, спрямованої на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження.

Заявник посилається на те, що клопотання від 25 червня 2015 року, яке було задоволене постановою від 28 червня 2015 року не розглянуто і до теперішнього часу, а два інших клопотання відхилені.

ОСОБА_3 зазначає, що за час проведення досудового розслідування не зміг жодного разу поспілкуватися з слідчим, просив надати матеріали провадження для ознайомлення, проте йому було відмовлено, а також не видавали йому і постанову про закриття кримінального провадження, копію якої він отримав 27 листопада 2015 року.

Зазначає, що в оскаржуваній постанові викладені неправдиві факти, про те, що 15 грудня 2003 року посадові особи райдержадміністрації склали завідомо неправдивий документ сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_5 , вони видали сфабриковане розпорядження №766-р-03 від 28 листопада 2015 року на підставі якого Держгеокадастр виготовив недійсний сертифікат від 15 грудня 2003 року, а тепер посилають в суд для встановлення особи, вказаної в ньому.

В оскаржуваній постанові, як зазначає ОСОБА_3 , також вказано скасоване рішення №95 від 03 листопада 2003 року та існують безпідставні посилання на рішення судів, а які саме слідчі дії вчинили слідча ОСОБА_4 якими вона встановила відсутність в діях складу кримінального правопорушення не зазначено. На підставі зазначеного просить скасувати оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження.

В судовому засіданні 21 грудня 2015 року ОСОБА_3 скаргу підтримав із зазначених у скарзі підстав, просив її задовольнити та скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження, оскільки дане рішення слідчим було прийнято необґрунтовано, без всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, без проведення слідчих дій, про проведення яких він звертався з відповідним клопотанням і яке було задоволено постановою слідчого, а також проведено з суттєвими порушеннями кримінальних процесуальних норм.

Прокурор та слідчий, які про час та місце розгляду скарги були повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим суд ухвалив здійснювати розгляд без їхньої участі, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України їх неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

Також сторона кримінального провадження не надала суду матеріали кримінального провадження №0000255 на запити суду (а.с.16,21,22), як не надали і відповіді щодо наявності причин їхнього ненадання в судове засідання 21 грудня 2015 року, у зв`язку з чим слідчий суддя ухвалив здійснювати розгляд скарги без дослідження таких матеріалів у зв`язку з недопустимістю порушення строків розгляду, передбачених ст. 306 КПК України та для забезпечення дотримання прав заявника (потерпілого).

Суд, заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 п.3 ст.303 КПК України під час досудового провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження, при цьому згідно ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності, а якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Слідчим суддею було встановлено, що 23 листопада 2015 року ОСОБА_3 , як потерпілий, звернувся до слідчого з заявою про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження (а.с.11), а постанову про закриття кримінального провадження отримав поштою 27 листопада 2015 року, що було перевірено в судовому засіданні.

Положеннями ст.55 КПК України передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно ч.2 ст.55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають у особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Частиною 2 ст.56 КПК України, передбачено, що під час досудового розслідування потерпілий має право на негайне прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, визнання його потерпілим; отримувати від уповноваженого органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; заявляти відводи та клопотання; подавати докази на підтвердження своєї заяви; брати участь у слідчих (розшукових) та інших процесуальних діях, під час проведення яких ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дії, що заносяться до протоколу, а також знайомитися з протоколами слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, виконаних за його участі; отримувати копії матеріалів, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, після закінчення досудового розслідування, вчиняти інші процесуальні дії.

Відповідно до положень ч.2 ст.283 КПК України однією із форм закінчення досудового розслідування є закриття кримінального провадження.

Згідно п. 2 ч.1, ч. 6 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, а копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору.

В судовому засіданні встановлено, що згідно витягу з кримінального провадження №0000255 дане кримінальне провадження було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 квітня 2015 року за результатами розгляду матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень з правовою кваліфікацією - ч. 1 ст. 366 КК України.

ОСОБА_3 був допитаний по даному кримінальному провадженню в якості потерпілого, йому було вручено пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, а тому саме з вказаного моменту він набув відповідні права та обов`язки потерпілого.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При цьому згідно ст.9 цього Кодексу слідчий зобов`язаний неухильно дотримуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства; всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно ч.1 та ч.2, ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне одстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень п.4 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема і обставини, які є підставою для закриття кримінального провадження.

У відповідності до ч.2 ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

При цьому, положеннями ст.92 КПК України регламентовано, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Дослідженням в судовому засіданні матеріалів скарги та копії постанови про закриття кримінального провадження №0000255 від 29 жовтня 2015 року було встановлено, що досудове розслідування по даному провадженню проведено слідчим СВ Солонянського РВ ГУ МВС України ОСОБА_4 .

За результатами досудового розслідування слідчим ОСОБА_4 кримінальне провадження №0000255 було закрито згідно постанови від 29 жовтня 2015 року на підставі п.2 ч.1 ст.282 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. При цьому оскаржувана постанова мотивована тим, що 24 листопада 2003 року ОСОБА_3 звернувся з письмовою заявою до Солонянської районної державної адміністрації з проханням видачі розпорядження на виготовлення та видачу сертифікату на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_5 , на підставі якої 28 листопада 2003 року було видано розпорядження №766-р-03 про видачу сертифікату на земельну частку (пай) члену КСП ім. Чапаєва ОСОБА_5 , яка помилково не була включена в списки на паювання, оскільки під № 327 в додатку до державного акту значиться інша особа ОСОБА_5 .

Рішенням Письмечівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 03 листопада 2003 року №95-10/ХХІУ на підставі заяви ОСОБА_6 сільською радою було вирішено вважати ОСОБА_5 та ОСОБА_5 однією і тією ж особою та внести відповідні зміни до державного акта на право колективної власності на землю.

Слідчий зазначає, що 15 грудня 2003 року Солонянською районною державною адміністрацією було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_5 , площею 7,91 га, а після її смерті право на спадщину заявили потерпілий, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

29 липня 2010 року потерпілий, не бажаючи ділити спадкове майно, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з позовом, а рішенням Солонянського районного суду від 01 жовтня 2009 року, яке було залишене без змін ухвалою апеляційного суду та ухвалою Верховного Суду України від 06 жовтня 2010 року, визнано за кожним спадкоємцем право на 1/3 частину земельного паю в розмірі по 2,63 га кожному.

На підставі зазначено, слідчий посилається на те, що доводи скаржника щодо неправомірності розпорядження голови Солонянської районної державної адміністрації №766-р-03 від 28 листопада 2003 року вже перевірялись судами під час розгляду цивільної справи та їх визнано судом необґрунтованими і в цій частині позивачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Слідчий зазначає, що під час проведення досудового розслідування не було встановлено в діях посадових осіб Солонянської районної державної адміністрації складу кримінального правопорушення.

Частина 1 ст. 366 КК України передбачає настання кримінальної відповідальності за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

Таким чином, об`єктивна сторона службового підроблення полягає у перекрученні істини в офіційному документі, вчиненому службовою особою з використанням свого службового становища.

Такий злочин виявляється тільки в активній поведінці службової особи і може бути вчинений однією з декількох альтернативно передбачених у ч. 1 ст. 366 КК дій: а) внесення до документів неправдивих відомостей; б) інше підроблення документів; в) складання неправдивих документів; г) видача неправдивих документів.

Внесення до документів неправдивих відомостей означає включення інформації, яка повністю або частково не відповідає дійсності, до офіційного документа. При цьому форма документа та всі його реквізити відповідають необхідним вимогам.

В судовому засіданні встановлено, що в процесі проведення досудового розслідування слідчим було проаналізовано лише рішення Солонянського районного суду від 01 жовтня 2009 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2010 року та ухвалу Верховного Суду України від 06 жовтня 2010 року у справі №6-15984св10, відповідно до яких за кожним спадкоємцем визнано право на 1/3 частину земельного паю в розмірі по 2,63 га.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 94 цього Кодексу передбачено, що слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 90 КПК України передбачено, що рішення національного суду або міжнародної судової станови, яке набрало законної сили і яким встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

Тобто, згідно норм чинного КПК України преюдиційне значення мають лише рішення, перелічені в ст. 90 цього Кодексу і тільки для суду, який вирішує питання про допустимість доказів, а не для слідчого під час проведення досудового розслідування.

Закриваючи кримінальне провадження своєю постановою слідчий посилався лише на те, що доводи скаржника щодо неправомірності розпорядження голови Солонянської районної державної адміністрації № 766-р-03 від 28 листопада 2003 року перевірялись судом під час розгляду цивільної справи і їх було визнано необґрунтованими та відмовлено позивачу у задоволенні цієї частини його вимог.

Однак такі посилання слідчого є передчасними, оскільки згідно п.4 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема і обставини, які є підставою для закриття кримінального провадження.

Оскільки слідчим фактично крім дослідження рішень, прийнятих в порядку ЦПК України не було вчинено жодних слідчих дій, а перевірити наявність чи відсутність їх вчинення слідчий суддя не має можливості з огляду на ненадання матеріалів кримінального провадження та неявки слідчого і прокурора в судове засідання, тому слідчий суддя приходить до висновку про передчасність прийняття рішення про закриття кримінального провадження та про порушення слідчим ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставини кримінального провадження, виявлення як тих обставини, що викривають, так і тих, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставин, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надання їм належної правової оцінки та забезпечення прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що доводи ОСОБА_3 дають підстави для висновку про необхідність проведення слідчих дій для виявлення ознак кримінального правопорушення та про існування підстав для скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження, у зв`язку з чим зазначена скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.303-307, 318-380 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :
Скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого СВ Солонянського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження задовольнити.

Постанову слідчого СВ Солонянського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 29 жовтня 2015 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000255 від 24 квітня 2015 року, скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 22 грудня 2015 року.

Головуючий: слідчий суддя ОСОБА_1