Справа № 192/1698/15-к
Провадження № 1-в/192/485/15
Ухвала
"05" листопада 2015 р. смт.Солоне
СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника СВК-21 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 (приймає участь у режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку заяву засудженого ОСОБА_5 , 1970 року народження, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 раніше судимий:

-13.06.2007 року за ч.1 ст.263, ч.3 ст.185, 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;

-01.10.2007 року за ч.3 ст.185, 71 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці. Звільнений 18.09.2012 року умовно-достроково на 5 місяців 7 днів;

-05.020.2013 року за ч.2 ст.185, 71 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 5 місяців,

та відбуває покарання у Солонянській виправній колонії №21 за вироком Апостолівського районного суду Дніпроптеровської області від 09.04.2013 року, яким його засуджено за ч.2 та ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць. Строк покарання закінчується 05.03.2016 року.

27.05.2015 року ОСОБА_5 відбув 3/4 частини строку покарання.

До Солонянської виправної колонії №21 для відбування покарання засуджений прибув 07 червня 2013 року.

13 жовтня 2015 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

У судовому засіданні засуджений заяву підтримав та просив її задовольнити. Пояснив, що він у колонії працює, має одне заохочення, за весь період відбування покарання допустив лише два порушення режиму утримання, які погашені у встановленому законом порядку.

Представник адміністрації Солонянської виправної колонії №21 заперечував проти умовно-дострокового звільнення засудженого. Вказав, що засуджений характеризується посередньо, не приймає участі у організації виховних заходів та реалізації програм диференційованого виховного впливу. Двічі порушував режим утримання, за що на нього накладені відповідні стягнення. Має лише одне заохочення, оголошене 22.10.2014 року. У роботах по благоустрою колонії в порядку ст.ст.107, 118 КВК України ОСОБА_5 участі не приймає.
Прокурор заперечував проти задоволення заяви засудженого ОСОБА_5 .
Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації СВК-21, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, приходить до наступного.

Згідно положень ст.6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої законослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання після відбуття певної частини строку, зазначеної у ст.81 КК України, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Як убачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_5 відбуває покарання за злочини, які, згідно ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких та середньої тяжкості.

Із довідки про заохочення та стягнення убачається, що засуджений один раз заохочувався начальником колонії за підсумками третього кварталу 2014 року. Із пояснень представника колонії убачається, що інші матеріали на заохочення засудженого до керівництва колонії не надходили. Начальником відділення він також не заохочувався.

Згідно характеристики, засуджений участі у програмах диференційованого виховного впливу та роботі самодіяльних організацій не приймає, не бере особисту участь в організації виховних заходів, до виконання обов`язків, передбачених ст.107 та 118 КВК України, відноситься не завжди сумлінно.
Враховуючи викладене, суд уважає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 не є такою, що може слугувати прикладом для інших засуджених, а також не свідчить про його виправлення.

Із досліджених у судовому засіданні доказів не убачається, що засуджений сумлінно ставився до праці, та мав зразкову поведінку, тому немає і підстав вважати, що він довів своє виправлення, отже, заява ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.537, 539 КПК України, суд

П о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий