Справа № 370/480/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/962/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 09.09.2015

УХВАЛА
іменем України
09 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на вирок Макарівського районного суду Київської області від 22 червня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, раніше судимого,-

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 3 КК України, та призначено покарання: за ст. 185 ч. 2 КК України у виді 1 року позбавлення волі; за ст. 185 ч. 3 КК України у виді 3 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань визначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бородянського районного суду Київської області від 19.03.2014 року, та остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення.

Вирішено питання щодо речових доказів.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_7 будучи раніше судимим: 19.03.2014 року Бородянським районним судом Київської області за ст. ст. 185 ч. 3, 185 ч. 2, 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, на шлях виправлення не став та вчинив нові умисні злочини.

Так, в жовтні 2014 року близько 16 години, точної дати слідством не встановлено, ОСОБА_7 , маючи на меті прямий умисел на збагачення за рахунок чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, таємно викрав велосипед марки «АІСТ» бувший в користуванні вартістю 400 грн., власником якого є ОСОБА_10 , та який на той час знаходився біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 .

Крім того, 25 січня 2015 року близько 23 години ОСОБА_7 , маючи на меті прямий умисел на заволодіння велосипедом, з корисливих мотивів, помилково вважаючи, що велосипед знаходиться у будинку, шляхом пошкодження метало пластикового вікна проник у будинок по АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_11 , де не виявивши велосипед, взяв ключі та продовжуючи свій злочинний умисел, за допомогою підбору ключів відімкнув вхідні двері до підсобного приміщення, з якого, повторно, таємно викрав велосипед марки «Салют» бувший у користуванні вартістю 800 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити в частині призначеного покарання. Вважає, що вирок суду в частині призначеного покарання є несправедливим внаслідок своєї суворості. Зазначає, що ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, повернув потерпілому викрадене майно, а також те, що потерпілі не мають жодних претензій до обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого його захисника та законного представника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргу слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчиненого злочину, які ніким не оспорювалися, обмежившись допитом законного представника та обвинуваченого, який свою вину визнав повністю та підтвердив обставини вчинення ним інкримінованих йому злочинів.

Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України та за ч. 3 ст. 185 КК України.

Таким чином, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинених злочинів не можуть бути оскаржені та відповідно до ст. 404 КПК України не перевіряються.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, що є злочинами середньої тяжкості та тяжким, особу обвинуваченого, який раніше судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, пом`якшуючі покарання обставини: повне визнання своєї вини та щире каяття, вчинення злочину неповнолітнім, та прийшов до висновку, що для його виправлення необхідно і достатньо призначити покарання у виді позбавленні волі в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 3 ст. 185 КК України, а саме відповідно один і три роки позбавлення волі, та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначив покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Крім того, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 19.03.2015 року був засуджений Бородянським районним судом Київської області за ст. ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, суд приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком, остаточно визначивши покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Посилання захисника обвинувачення, зазначене в апеляційній скарзі щодо надто суворого призначеного обвинуваченому покарання та щодо можливості зміни вироку в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах даного провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок є законним і обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Макарівського районного суду Київської області від 22 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом трьох місяців з дня проголошення може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Головуючий

Судді