Справа № 1027/2754/12 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/780/87/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 20.10.2015

УХВАЛА
Іменем України
20 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5

засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

потерпілого ОСОБА_14

перекладача ОСОБА_15

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальну справу за апеляціями прокурорів, які брали участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , та засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2013 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Севастополь, українця, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, не працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 25 червня 1987 року Ленінським районним судом міста Севастополя за ч.3 ст.117, ст.17, ч.2 ст.118, ст.120, ст.208, 42 КК України (в редакції 1960 року); 17 липня 1996 року Ленінським районним судом міста Севастополя за ч.2 ст.17, ч.2 ст.140, ч.1 ст.145, ст.42 КК України (в редакції 1960 року); 28 травня 1997 року Севастопольським міським судом за ст.93-Ж, ч.2 ст.142, ч.1 ст.222 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна, звільнився з місць позбавлення волі 28 лютого 2011 року за відбуттям покарання,

-визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 1, 6, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.185, ч.4 ст.187, ч.2 ст.289 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого Васильківським міськрайонним судом Київської області: 12 лютого 2001 року за ч.3 ст.140. ст.45 КК України (в редакції 1960 року); 20 травня 2003 року за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці,

-визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.185, ч.4 ст.187, ч.2 ст.289 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженку міста Одеса, українку, громадянку України, з вищою освітою, не працюючу, не одружену, проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судиму,

-визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.185, ч.4 ст.187 КК України; визнано невинуватою та виправдано за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України у зв`язку з недоведеністю її участі у вчиненні вказаного злочину;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця міста Одеса, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

-визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.185, ч.4 ст.187, ч.2 ст.289 КК України;

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2013 року:

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 1, 6, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.185, ч.4 ст.187, ч.2 ст.289 КК України та призначено йому покарання: за п. п. 1, 6, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років; за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією майна; за ч.2 ст.289 КК України в виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією майна; остаточне покарання ОСОБА_6 визначено на підставі статті 70 КК України, за сукупністю вказаних злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна;

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.185, ч.4 ст.187, ч.2 ст.289 КК України та призначено йому покарання: за п. п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією майна; за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років; за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією майна; за ч.2 ст.289 КК України в виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією майна; остаточне покарання ОСОБА_7 визначено на підставі статті 70 КК України, за сукупністю вказаних злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією майна;

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.185, ч.4 ст.187, ч.2 ст.289 КК України та призначено йому покарання: за п. п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією майна; за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років; за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією майна; за ч.2 ст.289 КК України в виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією майна; остаточне покарання ОСОБА_9 визначено на підставі статті 70 КК України, за сукупністю вказаних злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією майна;

ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.185, ч.4 ст.187 КК України та призначено їй покарання: за п. п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років з конфіскацією майна; за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років; за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією майна; остаточне покарання ОСОБА_8 визначено на підставі статті 70 КК України, за сукупністю вказаних злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років з конфіскацією майна. Також, ОСОБА_8 визнано невинуватою та виправдано за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України у зв`язку з недоведеністю її участі у вчиненні вказаного злочину.

Крім того, даним вироком суду частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_14 та стягнуто солідарно із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_14 завдану злочинами моральну шкоду в розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень. Також, вироком суду вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено винуватість ОСОБА_6 в умисному вбивстві двох осіб з корисливих мотивів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 умисному вбивстві, вчиненому з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб. Також, місцевим судом встановлено винуватість ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні нападу, з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, із проникненням у житло та поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень. Крім того, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 визнано винуватими у скоєнні крадіжки, вчиненій повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаній з проникненням у житло та інше приміщення, а ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 також у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому, за наступних обставин.

ОСОБА_6 , який раніше вчинив умисне вбивство, а також ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , будучи обізнаними про матеріальне становище ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , з якими вони проживали по сусідству та мали змогу оцінити рівень їхнього побуту, маючи умисел на протиправне заволодіння майном ОСОБА_18 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_4 , з корисливих мотивів, з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, вступивши між собою у спільну змову, спланували вчинити розбійний напад на ОСОБА_18 .

Реалізуючи спільний злочинний намір, 15 квітня 2011 року, приблизно о 06 годині 40 хвилин, ОСОБА_6 , який мав при собі заздалегідь підготовлений ніж, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів, з метою вчинення розбійного нападу, перебували всі разом у сарайному приміщенні, де проживав ОСОБА_7 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , та яка межує з земельною ділянкою, що належала ОСОБА_18 , в очікуванні повернення з прогулянки останнього.

Помітивши ОСОБА_18 , який повернувся з прогулянки та прив`язував поряд з помешканням ОСОБА_7 собаку, ОСОБА_6 умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, реалізуючи спільно розроблений план, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання наслідків у вигляді смерті, вибіг з вказаного вище приміщення, та завдав ОСОБА_18 чисельних ударів заздалегідь підготовленим ножем в область задньої поверхні грудної клітини.

Після нанесеного ОСОБА_6 удару ножем, ОСОБА_18 почав чинити йому активний опір, у зв`язку з чим ОСОБА_6 , намагаючись подолати опір ОСОБА_18 , під час бійки, затягнув останнього до сарайного приміщення, в якому проживав ОСОБА_7 , та в якому за його діями спостерігали ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Підтримуючи злочинні дії ОСОБА_6 , діючи умисно, відповідно до досягнутої заздалегідь домовленості розбійного нападу на ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спільно допомагали своїми активними діями ОСОБА_6 подолати опір ОСОБА_18 , для чого ОСОБА_7 наніс декілька ударів ножем в область шиї ОСОБА_18 , ОСОБА_8 допомагала утримувати ОСОБА_18 , а ОСОБА_9 наносив удари ногами по голові ОСОБА_18 , завдавши тим самим останньому тілесних ушкоджень.

Намагаючись подолати опір, що чинив ОСОБА_18 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що вони діють відкрито, а ОСОБА_18 , який є їхнім сусідом, упізнав їх та зможе повідомити про вчинені ними протиправні дії правоохоронним органам, у ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виник умисел на вбивство ОСОБА_18 , а у ОСОБА_6 умисел на вбивство двох осіб ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, який виник раптово, під час вчинення іншого злочину, та був підтриманий спільними активними діями всіх співучасників, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжували наносити ОСОБА_18 ножові поранення в життєво важливі органи, ОСОБА_8 допомагала утримувати ОСОБА_18 , а ОСОБА_9 бив останнього ногами по голові, внаслідок чого ОСОБА_18 помер на місці події.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №158 від 31.05.2011, смерть ОСОБА_18 настала від колото-різаних ран шиї з ушкодженням судин та органів шиї.

Після вчинення розбійного нападу та вбивства ОСОБА_18 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 заволоділи його речами золотим ланцюжком та перснем.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , 15 квітня 2011 року, приблизно о 06 годині 40 хвилин, з метою доведення до кінця спільного злочинного умислу, спрямованого на напад з метою заволодіння чужим майном, та його умислу, спрямованого на вбивство двох осіб, зайшов до приміщення будинку потерпілого ОСОБА_18 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де в цей час в одній з кімнат будинку перебувала ОСОБА_19 та напав на неї і з метою подолання її опору зв`язав їй ноги мотузкою та заклеїв обличчя за допомогою скотчу. Розуміючи, що ОСОБА_19 зможе його в подальшому впізнати, ОСОБА_6 , не маючи заздалегідь досягнутої домовленості з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючи з умислом, направленим на вбивство ОСОБА_19 , завдав їй численних ножових поранень в область грудей з пошкодженням аорти та правої легені, від яких потерпіла померла на місці події.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №159 від 01.06.2011, смерть ОСОБА_19 настала від проникаючого поранення грудей з ушкодженням правої легені та дуги аорти.

Після цього, ОСОБА_6 заволодів грошовими коштами в сумі 3510 гривень та з викраденим майном з місця вчинення злочину зник.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на реалізацію спільного злочинного умислу, ОСОБА_6 відразу як повернувся з будинку ОСОБА_18 , де була ним вбита ОСОБА_19 та викрадено гроші в сумі 3510 гривень, запропонував ОСОБА_7 повернутися до будинку ОСОБА_18 для таємного викрадення його майна. Погодившись одразу на завідомо злочинну пропозицію, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 двічі поверталися до будинку ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_2 , звідки перший раз за допомогою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які за попередньою змовою між собою приєдналися до вчинення таємного викрадення майна ОСОБА_18 , викрали спиртні напої та продукти харчування, а також три мобільні телефони та ключі від автомобіля, належного ОСОБА_18 марки Шевроле Лачетті державний номер НОМЕР_1 , що знаходився на дорозі поруч з парканом ОСОБА_18 . Другий раз, 15 квітня 2011 року, приблизно о 09 10 годині, ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7 , повернувшись до будинку ОСОБА_18 , викрали ключі від будинку ОСОБА_18 та гаража, який належав ОСОБА_18 та знаходився в місті Києві, по вул. Л. Толстого, 68, на території гаражного кооперативу «Залізничний».

Крім того, 15 квітня 2011 року, приблизно о 11 годині, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за допомогою викраденого ними в будинку ОСОБА_18 , ключа від автомобіля марки Шевроле Лачетті державний номер НОМЕР_1 , незаконно заволоділи вказаним транспортним засобом, що належить ОСОБА_18 , відкривши його за допомогою брелка сигналізації, запустили двигун автомобіля, та поїхали на базар в смт. Глеваха, біля залізничного вокзалу, де і залишили вказаний автомобіль.

Своїми діями ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 завдали потерпілому ОСОБА_14 матеріальної шкоди на суму 104 875, 63 гривні.

Крім того, 15 квітня 2011 року, приблизно о 20 годині, після викрадення у будинку ОСОБА_18 ключів від його гаража, розташованого на території гаражного кооперативу «Залізничний» за адресою: м. Київ, вул. Л.Толстого, 68, ОСОБА_7 , достовірно знаючи місце розташування вказаного гаража, повідомив про це ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , після чого, скориставшись послугами таксі, всі разом поїхали в район центрального залізничного вокзалу в місті Києві, де ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вийшли та попрямували до гаража, а ОСОБА_9 та ОСОБА_8 поїхали до місця проживання в смт. Глеваху.

Прибувши разом з ОСОБА_7 до місцезнаходження належного ОСОБА_18 гаража, розташованого на території гаражного кооперативу «Залізничний» за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_6 відкрив гараж викраденим у будинку ОСОБА_18 ключем та проник з ОСОБА_7 до приміщення гаража, звідки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 таємно викрали грошові кошти та блоки з цигарками на загальну суму 22 494, 85 гривень, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на зазначену суму.

Крім того, 15 квітня 2011 року, приблизно о 24 годині, ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , з метою реалізації злочинного умислу на таємне викрадення чужого майна, шляхом відкриття дверей ключем, який вони мали при собі, у нічний час, проникли до будинку ОСОБА_18 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали майно ОСОБА_18 , а саме електроінструменти, телевізор та тюнер, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 5940 гривень.

Не погоджуючись із вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2013 року, постановленого відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 апеляції на нього подали прокурори, які брали участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , а також засуджені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
В поданій апеляції з доповненнями та змінами, прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_16 , а також в поданій апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_17 , просять вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2013 року скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, неповнотою судового слідства, істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступені тяжкості вчинених злочинів та особам засуджених, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду.
Обґрунтовуючи вимоги поданих апеляцій, прокурори вказують на те, що з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, в діях ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вбачається склад злочину, передбачений п.9 ч.2 ст.115 КК України, тобто умисне вбивство з метою приховати інший злочин або полегшити його вчинення, який не інкримінувався підсудним в ході досудового розслідування, що свідчить про порушення судом під час розгляду справи меж судового розгляду, встановлених ст. 275 КПК України (в редакції 1960 року). Також, на переконання апелянтів, порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону щодо меж судового розгляду виразилося у зазначенні в мотивувальній частині оскаржуваного вироку заволодіння підсудними майном потерпілих, яке органом досудового розслідування не інкримінується жодному з підсудних, а саме золоті ланцюжок та перстень, горілка, лікери, ковбаси та три мобільних телефони.
Крім того, прокурор ОСОБА_17 в поданій апеляції вказує на безпідставне виключення з обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кваліфікуючої ознаки умисне вбивство двох або більше осіб, всупереч встановлених фактичних обставин, з яких вбачається наявність у ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 умислу на вбивство ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , який виник не раптово, а заздалегідь внаслідок попередньої змови на вбивство двох осіб саме з корисливих мотивів. Апелянти вказують на безпідставне неврахування судом першої інстанції речового доказу, а саме листа ОСОБА_6 до ОСОБА_8 , в якому ОСОБА_6 з метою введення в оману слідства та суду, орієнтує ОСОБА_8 на дачу завідомо неправдивих показань щодо причетності до вчинення злочину лише ОСОБА_7 .
Також, прокурори в апеляціях вказують про те, що судом першої інстанції всупереч вимогам ст.ст. 273, 296 КПК України (в редакції 1960 року) не розглянуто клопотань підсудних про проведення експертиз від 28.10.2012, від 26.06.2013, від 14.06.2013, від 10.09.2013, від 16.12.2013, від 22.12.2013, та про направлення справи на додаткове розслідування від 01.11.2012 та 27.09.2013, які містяться в матеріалах кримінальної справи.
Апелянти зазначають про те, що судом першої інстанції у вироку також не надана оцінка показанням підсудних ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 щодо застосування до них з боку працівників міліції заборонених методів розслідування, і це при тому, що матеріали кримінальної справи містять постанову про відмову в порушенні кримінальної справи та про закриття кримінального провадження, які виносились Васильківською міжрайонною прокуратурою за результатами перевірки та проведення досудового розслідування за цими фактами.
Також, в апеляціях прокурори зазначають про відсутність обґрунтування у вироку рішення суду про часткове задоволення цивільного позову, не зазначення судом частини майна підсудних, яке підлягає конфіскації, а також про безпідставність визнання обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 наявність на утриманні матері похилого віку.
Таким чином, на переконання апелянтів, допущені судом першої інстанції порушення кримінально-процесуального закону є істотними, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування кримінального закону та перешкодило суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.
Засуджені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в поданих апеляціях з доповненнями просять вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2013 року скасувати та повернути кримінальну справу на додаткове розслідування у зв`язку з однобічністю і неповнотою досудового та судового слідства, які не можуть бути усунені в судовому засіданні, допущенням істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону під час досудового та в ході судового слідства, невідповідністю висновків суду першої інстанції, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, а засуджений ОСОБА_6 просить вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2013 року скасувати та направити кримінальну справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону під час судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та неповнотою судового слідства.
Обґрунтовуючи вимоги поданої апеляції засуджений ОСОБА_9 вказує на протиріччя, які містяться в обвинувальному висновку та вироку суду першої інстанції щодо дати та часу вчинення інкримінованих йому злочинів, а саме в обвинувальному висновку вказана дата 14.04.2011, а у вироку суду 15.04.2011, що на думку засудженого ОСОБА_9 свідчить або про штучне створення всіх здобутих під час досудового розслідування доказів, або про незаконність вироку суду у зв`язку з невідповідністю його висновків фактичним обставинам справи, та в будь-якому разі вказане протиріччя повинно трактуватися на користь обвинувачених на підставі статті 62 Конституції України.
Крім того, в доповненнях до апеляції засуджений ОСОБА_9 вказує про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінально-процесуального закону, яке виразилося у позбавлення його права брати участь у судових дебатах та виступити з останнім словом, а також у оголошенні вироку судом у відсутність підсудних. Також, засуджений ОСОБА_9 вказує про те, що судом першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 273, 296 КПК України не прийнято рішення за поданими підсудними клопотаннями про проведення експертизи та направлення справи на додаткове розслідування, зокрема від 28.10.2012, від 26.06.2013, від 14.06.2013, від 10.09.2013, від 16.12.2013, від 22.12.2013, від 01.11.2012, від 27.09.2013. Вказані вище обставини, на думку засудженого ОСОБА_9 свідчать про постановлення судом першої інстанції завідомо неправосудного вироку.
Обґрунтовуючи вимоги поданої апеляції засуджена ОСОБА_8 вказує на фактичне невстановлення ні органом досудового розслідування, ні судом першої інстанції доказів вчинення нею інкримінованих їй злочинів, посилаючись при цьому на протиріччя в обвинувальному висновку та оскаржуваному вироку щодо дати вчинення злочинів, а також на інформацію зі свідоцтв про смерть потерпілих та висновок експерта №158 від 31.05.2011, яка не містить відомостей щодо дати смерті ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . При цьому, засуджена вказує, що суд першої інстанції безпідставно відхилив заявлені нею клопотання про отримання інформації від мобільних операторів, яка на її думку допомогла б у встановленні точної дати вчинення злочинів та місцезнаходження підсудних на момент їх вчинення. На переконання засудженої ОСОБА_8 , судом першої інстанції проігноровано відомості про те, що інструменти, які ніби - то були викрадені у ОСОБА_18 , належать їй, а висновок експерта №683/х від 29.07.2011, містить лише припущення про належність волосини, знайденої в руці вбитого ОСОБА_18 до її волосся. Також, як стверджує засуджена, судом проігноровано показання свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 з приводу непричетності підсудних до вчинення інкримінованих їм злочинів. Також, засуджена ОСОБА_8 вказує на наявність у вироку суду неточностей в частині зазначення адреси проживання ОСОБА_18 та ОСОБА_7 , кількості викрадених блоків сигарет. Засуджена ОСОБА_8 вказує про порушення судом першої інстанції її права на захист, яке виразилося у позбавленні її права надавати показання та безпідставному видаленні з залу засідання на весь час розгляду справи. Крім того, засуджена ОСОБА_8 вказує про те, що судом першої інстанції не зазначено мотиви часткового задоволення цивільного позову потерпілого, а при призначенні їй покарання не з`ясовано всі дані щодо її особи.
Крім того, в доповненнях до апеляції засуджена ОСОБА_8 проводить аналіз здобутих під час судового розгляду доказів, а саме протоколів слідчих дій та висновків експертів, вказує на суттєві порушення при їх отриманні, а також на невідповідності та суперечності вказаних доказів між собою та в сукупності з показаннями підсудних і потерпілого, що на її думку, свідчить про фальсифікацію доказів та непричетність підсудних до вчинення інкримінованих їм злочинів.
Обґрунтовуючи вимоги поданої апеляції засуджений ОСОБА_7 , вказує на істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінально-процесуального закону, які, на його переконання, виразилися у тому, що суддя: в порушення вимог ст.298 КПК України (в редакції 1960 року) після оголошення прокурором обвинувального висновку не роз`яснив кожному із підсудних суть обвинувачення, не запитав чи зрозуміле їм обвинувачення, чи визнають вони себе винними, чи бажають давати показання та чи визнають вони позов; в порушення вимог ст.289 КПК України (в редакції 1960 року) не надав прокурору достатній час для ознайомлення з матеріалами кримінальної справи; також суддя заборонив апелянту користуватися під час надання показань російською мовою, якою він володіє; в порушення вимог ст. 313 КПК України (в редакції 1960 року) в судовому засіданні не було оглянуто та пред`явлено учасникам судового процесу жодного речового доказу; в порушення вимог ст. 300 КПК України (в редакції 1960 року) не була допитана підсудна ОСОБА_8 ; засуджений ОСОБА_7 вказує про вручення йому копії обвинувального висновку, який не відповідає вимогам статей 223, 224 КПК України (в редакції 1960 року) майже через рік після першого судового засідання в даній справі; в порушення ст. 16-1 КПК України (в редакції 1960 року) судом не було викликано та допитано жодного свідка сторони захисту, всупереч заявленим підсудними клопотанням; в порушення статей 318, 319 КПК України (в редакції 1960 року) підсудні були позбавлені права брати участь в судових дебатах та виступити з останнім словом, а постановлений вирок був оголошений за відсутності підсудних. Зазначені порушення кримінально-процесуального закону, на переконання засудженого, є істотними, оскільки перешкодили суду прийняти законне, обґрунтоване і справедливе рішення.
Крім того, в доповненнях до апеляції від 01.12.2014, засуджений ОСОБА_7 зазначає ряд висновків експертів, які, на його переконання, свідчать про неповноту досудового розслідування даної кримінальної справи, вказує на порушення права на захист під час допиту його слідчим без захисника після затримання 16.04.2011 та 17.04.2011. Крім того, як стверджує засуджений ОСОБА_7 , поза увагою органу досудового розслідування та суду залишилася та обставина, що вбитий ОСОБА_18 в 2001 році незаконно заволодів належною його бабусі земельною ділянкою, заподіявши матеріальну шкоду, та поставив засудженого в залежні умови, у зв`язку з чим останній вчинив вбивство ОСОБА_18 із помсти на ґрунті особистих відносин, а тому просить його дії перекваліфікувати на ч.1 ст.115 КК України, виключити обвинувачення за ч.4 ст.187 КК України, за ч.3 ст.185 КК України виключити кваліфікуючу ознаку проникнення в житло та перекваліфікувати його дії у зв`язку з виникненням у нього умислу на крадіжку вже всередині будинку ОСОБА_18 , при цьому засуджений ОСОБА_7 в апеляції заперечує наявність попередньої змови з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на вбивство ОСОБА_18 . Також, засуджений ОСОБА_7 в доповненнях до апеляції від 07.12.2014, вказує на неповноту та однобічність судового розгляду в частині встановлення часу, способу, та інших обставин вчинення інкримінованих йому злочинів. В доповненнях до апеляції від 23.12.2014, засуджений ОСОБА_7 наводячи відповідні обставини вчинення злочину, просить перекваліфікувати його дії на ст. 116 КК України, а саме вчинення умисного вбивства ОСОБА_18 в стані сильного душевного хвилювання, викликаного протиправними діями самого потерпілого. В доповненнях до апеляції від 19.03.2015, засуджений ОСОБА_7 , вказуючи про істотні, на його думку, порушення вимог кримінально-процесуального закону в частині порушення його права на захист та застосування заборонених методів розслідування, просить оскаржуваний вирок суду скасувати, а кримінальну справу повернути на додаткове розслідування.
Обґрунтовуючи вимоги поданої апеляції засуджений ОСОБА_6 в доповненнях до неї, вказує на порушення правил підсудності даної кримінальної справи, що на його думку є безумовною підставою для скасування оскаржуваного вироку. Також, апелянт посилається на порушення його права на захист під час досудового розслідування та в суді, зокрема, засуджений ОСОБА_6 зазначає про проведення досудового розслідування українською мовою, якою він не володіє, про застосування відносно нього заборонених методів розслідування, не ознайомлення засудженого з матеріалами кримінальної справи після закінчення досудового слідства, незабезпечення впродовж півроку розгляду справи технічної фіксації судових засідань та участі перекладача, безпідставне видалення його та інших підсудних із зали судових засідань, позбавлення права брати участь у допитах свідків та експертів, ставити питання іншим підсудним, брати участь в судових дебатах, виступити з останнім словом, заслухати оголошення вироку. Засуджений ОСОБА_6 посилається на штучне створення доказів його винуватості стороною обвинувачення, при цьому, докази, які на думку засудженого допомогли б встановити істину у справі, залишилися недослідженими органом досудового слідства і судом, апелянт зазначає про те, що обвинувальний вирок відносно нього постановлений лише на підставі визнавальних показань ОСОБА_7 , наданих ним під тиском працівників міліції, які є недопустимим доказом у справі. В апеляції засуджений вказує, що під час судового розгляду суд першої інстанції безпідставно відмовив у поданих ним клопотаннях про допит свідків захисту, витребування і дослідження документів, а також про проведення повторних та додаткових експертиз. Також, засуджений ОСОБА_6 вказує про те, що після втрати 9 тому кримінальної справи та її відновлення стало відомо про втрату не менше ніж 8 важливих протоколів судових засідань, а показання учасників процесу, в тому числі і показання апелянта, у відновлених протоколах викладені неточно, при цьому ряд судових засідань є надуманими, зокрема від 02.12.2013, від 18.11.2013, від 25.09.2013, від 22.10.2013, від 28.08.2013, від 19.06.2013 тощо. Крім того, засуджений ОСОБА_6 зазначає про порушення колегією суддів суду першої інстанції таємниці нарадчої кімнати під час постановлення оскаржуваного вироку.
Не погоджуючись з апеляціями, поданими прокурорами, засуджені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 подали на них заперечення, в яких вважаючи зазначені апеляції необґрунтованими, висловили доводи на підтвердження своїх позицій.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляції прокурорів, які брали участь у розгляді справи судом першої інстанції, підтримав апеляцію засудженого ОСОБА_6 в частині скасування вироку на направлення справи на новий судовий розгляд та заперечив проти апеляцій засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , пояснення засуджених та їх захисників, які підтримали подані засудженими апеляції та просили їх задовольнити, а також підтримали апеляції прокурорів в частині скасування оскаржуваного вироку суду, пояснення потерпілого, який заперечив проти поданих апеляцій, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово засуджених, перевіривши матеріали кримінальної справи, та обговоривши доводи викладені в апеляціях, колегія суддів вважає, що подані апеляції прокурорів та засуджених підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України (в редакції 1960 року), істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок чи постанову. Згідно п.10 ч.2 зазначеної статті кримінально-процесуального закону, вирок в усякому разі належить скасувати, якщо у справі відсутній протокол судового засідання або перебіг судового процесу у передбачених цих Кодексом випадках не фіксувався технічними засобами.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, 21 листопада 2014 року прокурором, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції заступником Фастівського міжрайонного прокурора Київської області ОСОБА_16 до Фастівського міськрайонного суду Київської області подано клопотання про поновлення втрачених матеріалів тому №9 даної кримінальної справи, у зв`язку з його зникненням (т. 11, а.с. 246).

На виконання доручення голови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2015 року (т. 12, а.с. 231), керівником апарату місцевого суду організовано відновлення протоколу судового засідання в даній кримінальній справі та 15 квітня 2015 року в розпорядження колегії суддів Фастівського міськрайонного суду Київської області надано відновлений протокол судового засідання (т. 13, а.с. 62).

04 червня 2015 року постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області за клопотанням прокурора відновлено 9 том кримінальної справи № 1/381/30/13 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , визнано належно завірену копію вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2013 року, направлену Фастівським міжрайонним прокурором, оригіналом постановленого судом вироку у вказаній кримінальній справі (т.13, а.с. 248-251).

Однак, незважаючи на формальне відновлення матеріалів 9 тому даної кримінальної справи, під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено відсутність значної частини протоколів судових засідань, зокрема, в матеріалах справи відсутні протоколи судових засідань від 26 липня 2012 року, 30 серпня 2012 року, 10 жовтня 2012 року, 13 листопада 2012 року, 11 грудня 2012 року, 07, 10 та 12 червня 2013 року, 25 вересня 2013 року, 02 та 07 жовтня 2013 року, 18 листопада 2013 року, 02 та 04 грудня 2013 року. Відновлений протокол судових засідань не містить в собі показань допитаних під час судового розгляду підсудних ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , не містить відомостей щодо дослідження судом першої інстанції письмових доказів, наявних в першому томі кримінальної справи. Крім того, з поданих на протокол судового засідання зауважень та доводів апеляцій засуджених, можна зробити висновок про те, що відновлений протокол судового засідання не відповідає вимогам статті 87 КПК України (в редакції 1960 року), а саме викладений в ньому зміст показань підсудного ОСОБА_6 , потерпілого та свідків, не є докладним та не повністю відповідає дійсним показанням зазначених осіб.

Також, долучені до матеріалів кримінальної справи носії інформації, на яких зафіксовано судовий процес (СД-диски), не містять в собі технічних записів по більш ніж десяти судових засіданнях, проведених після 28 листопада 2012 року, коли здійснення повного фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу було обов`язковим.

Вказані обставини перешкоджають колегії суддів належним чином перевірити доводи апелянтів щодо неповноти судового слідства, в тому числі щодо нерозгляду клопотань засуджених про допит свідків та витребування і дослідження інших доказів, а також щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, та згідно з ч.2 ст.374 КПК України (в редакції 1960 року) є безумовною підставою для скасування вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2013 року з поверненням справи на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

Крім того, відповідно до статті 275 КПК України (в редакції 1960 року), розгляд справи провадиться тільки відносно підсудних і тільки в межах пред`явленого їм обвинувачення.

Однак, як вбачається з вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2013 року, суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог кримінально-процесуального закону та вийшов за межі обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Згідно обвинувального висновку, складеного в.о. слідчим СУ ГУМВС України в Київській області, затвердженого першим заступником прокурора Київської області 17 жовтня 2011 року та направленого до суду, органами досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 1, 6, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.185, ч.4 ст.187, ч.2 ст.289 КК України, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.185, ч.4 ст.187, ч.2 ст.289 КК України, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 1, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.185, ч.4 ст.187, ч.2 ст.289 КК України, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 1, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.185, ч.4 ст.187, ч.2 ст.289 КК України.

Однак, з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, викладеного в оскаржуваному вироку, в діях ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вбачається склад злочину, передбачений п.9 ч.2 ст.115 КК України, а саме умисне вбивство з метою приховати інший злочин або полегшити його вчинення, тобто викладені судом висновки щодо вчинення підсудними злочинів містять ще одну кваліфікуючу ознаку ч.2 ст.115 КК України, яка не інкримінувалася їм в ході досудового розслідування, що свідчить про вихід суду за межі судового розгляду.

Також, в формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, в оскаржуваному вироку суд першої інстанції зазначив про незаконне заволодіння підсудними ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 золотим ланцюжком та перснем вбитого ОСОБА_18 , та таємне викрадення ними з будинку останнього горілки, віскі, лікерів, ковбас, що були складені в пакети в кількості 5-6 штук, а також трьох мобільних телефонів. Однак, незаконне заволодіння зазначеним майном потерпілих, відповідно до обвинувального висновку, не було інкриміновано органом досудового слідства підсудним ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , що також свідчить про вихід суду за межі пред`явленого останнім обвинувачення.

Колегія суддів вважає, що допущене судом першої інстанції під час постановлення вироку відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , порушення вимог ст. 275 КПК України (в редакції 1960 року), також є істотним, оскільки перешкодило суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Заслуговують на увагу і доводи апеляцій прокурорів та засуджених щодо не розгляду судом першої інстанції клопотань засуджених про проведення експертиз та про направлення справи на додаткове розслідування, оскільки в матеріалах справи відсутні відповідні процесуальні рішення суду, постановлені в порядку ст. 273 КПК України (в редакції 1960 року) та викладені у вигляді окремого документа за результатами розгляду зазначених клопотань, що свідчить про неповноту судового слідства в суді першої інстанції.
Що стосується доводів апеляції засудженого ОСОБА_6 щодо порушення правил підсудності справи, то вони є неспроможними, оскільки підсудність по даній кримінальній справі було визначено з дотриманням вимог Глави 2 «Підсудність» Розділу першого КПК України (в редакції 1960 року).
При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, з дотриманням кримінально-процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити обставини справи, перевірити доводи апеляцій прокурорів та засуджених, в залежності від встановленого дати всім обставинам належну оцінку і прийняти законне та обґрунтоване судове рішення.

Що стосується інших доводів апеляцій прокурорів та засуджених щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та невідповідності призначеного судом покарання засудженим, то відповідно до ч.3 ст.374 КПК України (в редакції 1960 року), скасовуючи вирок апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого кримінального закону та покарання.

Враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочинів, а також дані щодо осіб засуджених, колегія суддів вважає правильним залишити без зміни застосовані до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжні заходи у вигляді взяття під варту.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 374 КПК України (в редакції 1960 року), колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляції прокурорів, які брали участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_16 і ОСОБА_17 та засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2013 року задовольнити частково.
Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2013 року, постановлений відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 скасувати, а кримінальну справу повернути у той самий міськрайонний суд на новий судовий розгляд в іншому складі суддів.

Запобіжні заходи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вигляді взяття під варту залишити без зміни.

Судді

_______________ _________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4