Провадження № 11-кп/792/428/15 Головуючий в 1-й інстанції
Справа № 675/586/15-к ОСОБА_1
Категорія: ухвала Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.07.2015 Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницького області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
оператора відео-
конференц зв`язку ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
розглянувши апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ізяславського районного суду від 02 червня 2015 року, -
в с т а н о в и л а :
Ухвалою Ізяславського районного суду від 02 червня 2015 року, відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Своє рішення суд мотивував тим, що згідно з характеристикою на засудженого станом на 25.05.2015 року він характеризується посередньо, за час відбування покарання ОСОБА_8 допустив 9 порушень порядку відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені, не заохочувався.
У своїх апеляціях засуджений ОСОБА_8 та в його інтересах захисник ОСОБА_9 просять ухвалу суду скасувати, ухвалити нову, якою задовольнити заяву ОСОБА_8 .
Вважають, що вказана ухвала суду є незаконною та необґрунтовано.

Вказують, що засуджений ОСОБА_8 у своїй заяві вказав,що застосування до нього покарання у виді довічного позбавлення волі без реальної можливості дострокового звільнення порушує вимоги ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Стверджують, що така позиція знайшла своє підтвердження у рішенні Европейського суду з прав людини у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року де суд висловив,що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення.
Зазначають, що відповідно даних особової справи ОСОБА_8 стягнення про які йдеться в оскаржуваному судовому рішенні мали місце на початку строку відбування покарання і досить тривалий період часу є погашеними, а за період останніх десяти років ОСОБА_8 не мав жодного стягнення.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, засудженого ОСОБА_8 та в його інтересах адвоката ОСОБА_9 на підтримку апеляційних скарг, прокурора про законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 засуджений 21 березня 2002 року вироком судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області за ч. 1 ст. 185 КК України 2001 року, ч. 3 ст. 142 КК України 1960 року, ст. 93 п.п. «а», «г», «е» КК України 1960 року, ст. 42 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацію всього належного йому майна, за виключенням житла. Ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ Верховного Суду України від 30 липня 2002 року вирок судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області від 21 березня 2002 року щодо ОСОБА_8 залишено без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 87 КК України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно з ч. 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
У відповідності до п.п. 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування»., затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань. Право клопотати про помилування має особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні; засуджена судом іноземної держави і передана для відбування покарання в Україну без умови про незастосування помилування, вирок суду щодо якої приведено у відповідність із законодавством України; засуджена в Україні і передана для відбування покарання іноземній державі, якщо ця держава погодилася визнати і виконати прийняте в Україні рішення про помилування. Клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин. Під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.
Таким чином, чинне законодавство України надає особам, засудженим до довічного позбавлення волі, можливість дострокового звільнення за певних обставин. Такою можливістю вправі скористатися засуджений.
Крім того, відповідно до рішення «Ласло Магьяр проти Угорщини» Європейський суд з прав людини зазначив, що встановлення судом порушення вимог ст. З Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у даній справі не є підставою для звільнення засудженого від відбування покарання. Судом також не визначено, чи повинне дострокове звільнення від відбування покарання бути правом особи, чи має відноситися до сфери дискреції. Вказане питання має бути вирішено державою відповідачем відповідно до кримінального законодавства країни.
Таким чином, на думку колегії суддів, на даний час відсутні передбачені законодавством України та практикою Європейського суду з прав людини підстави для заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі іншим покаранням, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що заява ОСОБА_8 до задоволення не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, КПК України колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
Ухвалу Ізяславського районного суду від 02 червня 2015 року щодо заяви засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк залишити без зміни, а його апеляцію та апеляцію його захисника ОСОБА_9 - без задоволення.
Судді / підписи
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2