УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №668/13549/13-к

16 січня 2014 року Суворовський районний суд міста Херсона у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю:

прокурора: ОСОБА_3

представника Херсонської виправної колонії №61: ОСОБА_4

представника лікарської комісії: ОСОБА_5

засудженого: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції подання Херсонської виправної колонії №61 (далі за текстом - Херсонська ВК №61) про звільнення від відбування покарання за хворобою засудженого ОСОБА_6 , -

встановив:
Херсонська ВК №61 звернулася до суду з поданням про звільнення від відбування покарання за хворобою засудженого ОСОБА_6 , зазначивши, що хвороба, якою він страждає, включена до Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від дальшого відбування покарання.

В судовому засіданні прокурор вважав, що у задоволенні подання слід відмовити, мотивуючи свою позицію тяжкістю вчиненого засудженим злочину та даними про його особу.

Представник ВК №61 зазначив, що засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання на шлях виправлення не став. При прийнятті рішення у справі просив врахувати пояснення представника лікарської комісії.

Представник лікарської комісії підтвердив, що засуджений ОСОБА_6 страждає на прогресуючий двобічний фіброзно кавернозний туберкульоз легень, захворів на цю хворобу у 2001 році. Вказав, що ця хвороба включена до Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від дальшого відбування покарання. Зазначив, що стан засудженого є важким, відповідне лікування він отримує, від якого на даний час помітного ефекту немає.

Засуджений ОСОБА_6 просив подання задовольнити.

Заслухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали особової справи засудженого, дослідивши подання та проаналізувавши наведені у ньому доводи, суд дійшов висновку, що подання задоволенню не підлягає з таких підстав.

За змістом ч. 2 ст. 84 КК України при вирішенні питання про звільнення від відбування покарання за хворобою особи, яка має тяжку хворобу, крім психічної, що перешкоджає відбуванню покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставин. При цьому можливість звільнення від подальшого відбування покарання відповідно до цієї норми закону поставлена в залежність від того, що особа захворіла на тяжку хворобу після вчинення злочину або постановлення вироку.

Зазначене кореспондується і з роз`ясненнями, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу №8 від 28.09.73 року, із змінами, згідно з якими факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання.

Судом встановлено і це вбачається з наданих суду документів, що ОСОБА_6 у Херсонській ВК №61 відбуває покарання, призначене вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2012 року (зміненим ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.09.2013 року), яким його засуджено за ч. 1 ст. 115, ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі.

З цього вироку видно, що вказаний злочин ОСОБА_6 вчинив у 2010 році.

Висновком спеціальної лікарської комісії про медичний огляд засудженого від 08.10.2013 року підтверджено, що він хворіє туберкульозом легенів з 2001 року.

Такі дані свідчать про те, що ОСОБА_6 не є особою, на яку поширюється дія ч. 2 ст. 84 КК України, оскільки судом встановлено, що на туберкульоз легенів він захворів як до постановлення вироку, так і до вчинення злочину, і в цій частині подання відносно нього не ґрунтується на законі.

Крім того, з зазначеної вище ухвали апеляційного суду відносно ОСОБА_6 видно, що при вирішенні питання про призначення йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України судом був врахований, в тому числі, стан його здоров`я, пов`язаний з захворюванням на туберкульоз.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_6 є особою, раніше неодноразово судимою, зокрема: вироком Богунського районного суду м. Житомира від 16.02.2000 року за ч. 3 ст. 206, ч. 2 ст. 206, ст. 42 КК України на 3 роки позбавлення волі, вироком Богунського районного суду м. Житомира від 18.04.2002 року за ч. 3 ст. 186, ст. 71 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, вироком Київського районного суду м. Одеси від 09.02.2006 року за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України на 10 місяців позбавлення волі.

З довідки про стягнення та заохочення, що міститься в матеріалах справи, видно, що за весь період відбування покарання на ОСОБА_6 один раз було накладено стягнення у виді суворої догани, заходи заохочення до нього не застосовувалися.

З огляду на наведене, суд не знаходить підстав для задоволення направленого відносно ОСОБА_6 подання і приходить до висновку, що у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 537 - 539 КПК України, ст. 84 КК України, суд
постановив:
У задоволенні подання Херсонської виправної колонії №61 про звільнення від відбування покарання за хворобою засудженого ОСОБА_6 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи діб з дня її оголошення, а засудженим ОСОБА_6 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали, до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона.

Суддя: ОСОБА_1