АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1693/15 Справа № 204/5099/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2015 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровську, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , якою відмовлено у задоволенні подання адміністрації Дніпропетровського слідчого ізолятору про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, - ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі засудженого на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні подання адміністрації Дніпропетровського слідчого ізолятору про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, останнім подана апеляційна скарга, в якій він просить ухвалу районного суду скасувати як незаконну та необґрунтовану, а також визнати такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, застосувавши до нього ст. 81 КК України.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд не прийняв до уваги доводи адміністрації Дніпропетровського слідчого ізолятору щодо доведення ОСОБА_7 свого виправлення доброю поведінкою та гарним відношенням до праці, а також не врахував вимоги для застосування умовно дострокового звільнення, передбачені ст. 81 КК України.

Вважає, що суд, відмовляючи у задоволенні подання про його умовно дострокове звільнення, не обґрунтовано послався на думку потерпілої щодо призначення максимального строку покарання, оскільки остання не була присутня при розгляді даного подання і не надавала своїх пояснень безпосередньо.

Захисник ОСОБА_8 , надаючи аналогічні доводи в своїй апеляційній скарзі, також просить ухвалу районного суду скасувати як неповну, несправедливу та необґрунтовану, а також визнати такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання адміністрації Дніпропетровського слідчого ізолятору про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вищевказаного подання, виходив тільки з того, що застосування умовно дострокового звільнення до засудженої особи є правом, а не обов`язком, посилається на те, що суд не вивчав дані, які характеризують засудженого і обставини, при яких ОСОБА_7 вчинив злочин, пославшись тільки на вчинення останнім тяжкого злочину з необережності, внаслідок якого настала смерть людини та на те, що засуджений фактично відбув лише трохи більше дев`яти місяців строку покарання у виді позбавлення волі.

Також суд не прийняв до уваги те, що засуджений повністю визнав вину у скоєному та щиро розкаявся.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що засуджений ОСОБА_7 хоча і відбув більше половини строку призначеного судом покарання та характеризується позитивно, однак враховуючи позицію потерпілої, яка наполягала на призначенні ОСОБА_7 максимального строку покарання, а також те, що останній вчинив тяжкий злочин з необережності, внаслідок якого настала смерть людини, при цьому фактично відбув трохи більше дев`яти місяців строку покарання, і виходячи з того, що застосування умовно дострокового звільнення до засудженої особи є правом, а не обов`язком суду, тому засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які просили задовольнити їх апеляційні скарги, ухвалу суду скасувати, як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, застосувавши до ОСОБА_7 ст.81 КК України, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційних скарг засудженого та його захисника, частково дослідивши матеріали особової справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги засудженого та захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

Стаття 6 Кримінально виконавчого кодексу України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Зазначених вимог суд першої інстанції дотримавсь та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у Дніпропетровському слідчому ізоляторі з 15 жовтня 2014 року за вчинення необережного тяжкого злочину у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, строк основного та додаткового покарання згідно ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року скорочений на половину на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», та становить 1 рік 6 місяців, невідбута частина покарання станом на 07.09.2015 року склала 07 місяців 8 днів, тобто ОСОБА_7 фактично відбув половину строку покарання, призначеного судом.

Умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З дослідженої характеристики від 22.07.2015 року вбачається, що з початку перебування в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 характеризувавсь посередньо, позитивна характеристика його особи має місце протягом нетривалого часу до звернення до суду із поданням про застосування вимог ст.81 КК України, що не дає можливості суду зробити однозначного висновку про доведення виправлення засудженого.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні подання, пославшись на фактичне відбуття засудженим трохи більше дев`яти місяців позбавлення волі, оскільки на думку колегії суддів, хоча засудженим і відбуто не менше половини строку покарання, призначеного судом, однак відсутні достатні підстави стверджувати, що засуджений протягом строку відбування покарання довів своє виправлення.

Разом з тим, на думку колегії суддів знайшли підтвердження доводи засудженого та його захисника щодо не обґрунтованого врахування судом першої інстанції при вирішенні питання про умовно дострокове звільнення позиції потерпілої, яка наполягала на призначенні максимального строку покарання.
Так, колегія суддів вважає, що не може бути прийнята до уваги думка потерпілої, зазначена у вироку, оскільки безпосередньо показання потерпілої не досліджувались, що позбавляє суд можливості посилатись на її показання як на доказ у відповідності до вимог ч.2 ст.23 КПК України.

Однак сама по собі вказана обставина не є підставою для скасування ухвали суду.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо неврахування судом дійсних обставин справи, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки такі обставини досліджувались під час постановлення вироку, враховані судом відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання засудженому, та не визначені ст.81 КК України як обставини, що мають враховуватись при вирішенні питання про застосування умовно дострокового звільнення до засудженої особи.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення апеляційних скарг засудженого та його захисника по справі відсутні, оскільки рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4