Номер провадження: 11-кп/785/10/16
Номер справи місцевого суду: 501/976/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 08.12.2015 року якою обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР №0002698 від 23.10.2013 р. відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, повернуто прокурору з підстав невідповідності вимогам КПК України,

встановив:
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 08.12.2015 року обвинувальний акт по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України повернутий прокурору ОСОБА_9 для усунення недоліків, викладених в ухвалі суду.

Мотивуючи своє рішення суд зазначив, що в обвинувальному акті не сформульовано обвинувачення, а викладено лише ті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , у зв`язку з чим він має лише статус підозрюваного, що порушує його право на захист та перешкоджає розгляду обвинувального акту у відкритому судовому засіданні.

Крім того, зазначеною ухвалою суду відмовлено захиснику підозрюваного ОСОБА_8 адвокату ОСОБА_7 у заміні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який залишений без змін до 20 січня 2016 року.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначив, що ухвала суду в частині відмови в зміні запобіжного заходу є незаконною, а в частині мотивування підстав для повернення обвинувального акту повинна бути доповнена додатковими доводами, у зв`язку з чим підлягає зміні з наступних підстав:

- суд вийшов за межі своєї компетенції, одночасно розглянувши клопотання про зміну запобіжного заходу, відносно ОСОБА_8 до 20.01.2016 року;

- всупереч ст. 19 ч.2, ст. 129 ч.3 п. 1 Конституції України було продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 , який, як встановив суд 1-ої інстанції, є лише підозрюваним, в той час як за правилами ст. 315 ч. 3 КПК України можливо виключно обрати, змінити чи скасувати (а не продовжити) запобіжний захід, обраний саме щодо обвинуваченого. Відтак суд також діяв не у спосіб, передбачений законом;

- не було враховано доводи клопотання захисту від 08.12.2015 року про повернення обвинувального акту з тих підстав, що останній містить дані про судимості ОСОБА_8 , який вважається не судимим на підставі ст. 89 КК України, що викликає у суду негативне ставлення до нього ще до початку розгляду справи.

У зв`язку з викладеним, захисник просив ухвалу суду змінити, а саме:

- виключити з мотивувальної та резолютивної частин ухвали посилання на вирішення клопотання прокурора про продовження тримання ОСОБА_8 під вартою, клопотання захисту про зміну запобіжного захисту, відмову захиснику підозрюваного ОСОБА_8 - адвокату ОСОБА_7 у заміні запобіжного заходу; залишення без змін до 20.01.2016 р. запобіжного заходу ОСОБА_8 у вигляді тримання від вартою;

- доповнити мотивувальну частину ухвали вказівку на незаконність наведення в обвинувального акті анкетних відомостей ОСОБА_8 про те, що він «раніше неодноразово судимий, останній раз 12.12.2005 року Старосинявським райсудом Хмельницької області за ст. 307 ч.2, 317 ч.2, 70, 71 КК України до 5 років 4 місяців позбавлення волі».

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд 1-ої інстанції послався на його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України, які, на думку апеляційного суду, є суттєвими недоліками та стали підставою для його повернення прокурору.

Так, згідно з вимогами ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт має містити: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, анкетні відомості кожного обвинуваченого, анкетні відомості кожного потерпілого, прізвище, ім`я, по-батькові та займану посаду слідчого, прокурора, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, і т.д..

Фактично, через те, що обвинувальний акт містить лише повідомлення про підозру ОСОБА_8 , а не формулювання обвинувачення, останній був позбавлений можливості знати суть обвинувачення, щоунеможливлює його право якісно здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення у суді.
Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Отже, суд 1-ої інстанції при постановленні ухвали діяв відповідно до вимог КПК України з огляду на встановлені обставини.

Разом з тим, посилання захисника ОСОБА_7 на те, що суд 1-ої інстанції вийшов за межі розгляду питань, які вирішуються судом у підготовчому судовому засіданні, оскільки продовжив дію запобіжного заходу відносно підозрюваного, не можуть бути підставою для зміни ухвали суду з огляду на наступне.

Апеляційний суд вважає правильною позицію суду 1-ої інстанції щодо застосування у кримінальному судочинстві практики Європейського суду з прав людини.

Статтями 314-315 КПК України не визначено процедуру і строки щодо зміни, продовження чи обрання запобіжного заходу під час проведення підготовчого судового засідання, тому вирішуючи питання запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 у зв`язку із направлення обвинувального акту прокурору, після скасування судових рішень, слід виходити з вимог ст.ст. 7- 9, 12, 176-178 КПК України, ст. 29 Конституції України, якими передбачено, що «ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом».

Наведені конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканність, поєднуються з такими ж вимогами ст. 5 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 р. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

У п. 1 ст. 1 цього Закону зазначено, що «Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції», а статтями 13 і 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» (далі ЄСПЛ) від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року встановлено, що «відсутність чітко сформульованих положень, які б визначали, чи можливо належним чином продовжити (якщо так, то за яких умов) застосування на стадії судового слідства запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного на визначений період на стадії досудового слідства», «не відповідає критерію "передбачуваності закону" для цілей пункту 1 статті 5 Конвенції» (п.74).

Крім того, у цьому ж Рішенні Суд зазначив, що «ст. 46 Конвенції, у світлі її тлумачення в контексті ст. 1 - покладає па державу-відповідача юридичний обов`язок вжити заходів загального характеру для забезпечення права стосовно інших осіб, ситуація яких аналогічна ситуації заявника, а саме усунути проблеми, які призвели до таких висновків Суду (и.97).

Апеляційний суд виходить з того, що встановлена судами практика, яка виникла у зв`язку із законодавчою прогалиною і яка допускає можливість тримання особи під вартою протягом необмеженого і непередбачуваного строку за обставин, коли таке тримання під вартою не передбачається ні конкретним положенням законодавства, ні судовим рішенням, сама по собі суперечить принципу юридичної визначеності, який випливає з Конвенції і який є одним з основних елементів верховенства права (п.74) та має місце у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 ..

На час проведення підготовчого судового засідання та розгляду справи в апеляційному суді ОСОБА_8 тримається під вартою в ОСІ на підставі ухвали апеляційного суду Одеської області від 22.10.2015 року, якою ухвалений відносно ОСОБА_8 обвинувальний вирок Іллічівського міськсуду Одеської області від 17.06.2014 року скасований та запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжений до 21.12.2015 року.

Усунення недоліків обвинувального акту та надання йому статусу обвинуваченого у зв`язку із скасуванням постановлених щодо нього судових рішень і до часу направлення обвинувального акту прокурором до суду 1-ої інстанції складатиме певний період часу, який потребує правового визначення його місця перебування.

У згаданому рішенні у справі «Харченко проти України» ще в 2011 р. встановлено порушення ст. 5 Конвенції, коли «тримання під вартою не передбачається ні конкретним положенням законодавства, ні судовим рішенням» (п.74), а тому подібна обставина у справі щодо ОСОБА_8 вимагає судового врегулювання.

За змістом ст.ст. 176-178 КПК України запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого з метою запобігання забезпечення виконання цією особою покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризиків, передбачених цими нормами.

За час досудового слідства у даній справі відносно ОСОБА_8 обирались запобіжні заходи і наявні матеріали справи підтверджують необхідність його продовження, відповідно до вимог ст.ст. 176- 178 КПК України.

Таким чином, суд 1-ої інстанції, виходячи із зазначених вище норм законодавства, враховуючи практику ЄСПЛ, прийняв обґрунтоване рішення про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та можливості залишення без змін запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , враховуючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, те, що він не раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, за вчинення тяжких злочинів, а також ризики того, що він може спробувати переховуватися від органів досудового слідства та суду та незаконно впливати на потерпілого, свідка в цьому кримінальному провадженні.

Окрім того, апеляційний суд вважає слушними доводи захисника про недопустимість зазначення в обвинувальному акті даних про судимості ОСОБА_8 , оскільки він вважається не судимим на підставі ст.89 КК України, що викликає у суду негативне ставлення до обвинуваченого ще до початку розгляду справи доказів з огляду на таке.

Перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, зазначений в КПК України є вичерпним.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Таким чином, зазначення відомостей про судимості ОСОБА_8 підлягають виключенню із обвинувального акту, як не передбачені вимогами ст. 291 КПК України.

Окрім того, апеляційний суд вважає, що вказаний обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 затверджений неналежним чином, оскільки затверджений лише підписом прокурора ОСОБА_10 без печатки відповідної прокуратури, що відповідно до порядку оформлення, затвердження документів передбачений п.9.5., п.18.2 Інструкції з діловодства в органах прокуратури, (наказом Генерального прокурора України №3 від 15.01.2013 року) є неналежним затвердженням.

Отже, апеляційний суд вважає вірними висновки суду щодо можливості продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , а також те, що обвинувальний акт по зазначеному кримінальному провадженню не відповідає вимогам КПК України, тому ухвала суду 1-ої інстанції про його повернення прокурору, підлягає зміні, в частині відомостей про судимості ОСОБА_8 , а апеляційна скарга захисника, частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7-9, 176-178 , 291, 314, 315, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 08.12.2015 року якою обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР №0002698 від 23.10.2013 р. відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, повернуто прокурору з підстав невідповідності вимогам КПК України змінити.

Доповнити мотивувальну частину ухвали суду 1-ої інстанції наступним абзацом:

«Зазначення відомостей про судимості ОСОБА_8 підлягають виключенню із обвинувального акту».

В решті ухвалу суду 1-ої інстанції - залишити без змін.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4