Справа № 1306/5003/2012
Провадження № 4/1306/175/2012
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2012 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючої - судді Грицай М.М.

при секретарі Коваль Л.М.,

з участю прокурора Матолича О.М.,

та адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі скаргу ОСОБА_2 на постанову слідчого СВ Дрогобицького МВ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_3 про закриття кримінальної справи, порушеної за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого СВ Дрогобицького МВ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_3 від 28.05.2012 року про закриття кримінальної справи, порушеної за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Посилається на те, що вважає вказану постанову незаконною, упередженою, винесеною без зясування усіх істотних обставин справи та без повного, всебічного та обєктивного проведення досудового слідства. Так, в основу рішення слідчого про закриття кримінальної справи лягли виключно покази водія ОСОБА_4, дані ним під час досудового слідства та заключення ряду експертиз. Саме вихідні дані, які вказав водій ОСОБА_4 і лягли в основу проведення усіх експертних досліджень та виходячи саме з них було встановлено, що водій не винуватий, так як не зміг уникнути наїзду на пішохода.Така позиція органу досудового слідства ставить під сумнів обєктивність проведення самого розслідування. Слідчий зобовязаний перевірити усі можливі версії вчинення злочину, зібрати максимальну кількість доказів, які як обвинувачують особу у вчиненні злочину, так і виправдовують її. Також не було проведено жодної слідчої дії за його, як потерпілого, участі, зокрема, відтворення обстановки та обставин події, очної ставки з водієм, тощо, хоча на таких неодноразово наполягав його адвокат. Слідчий не поставив експертам автотехнікам питання щодо визначення швидкості автомобіля по пошкодженням наявним на автомобілі після ДТП. Окрім того, вважає, що слідчий умисно ставить на вирішення питання експертам щодо можливості уникнення наїзду водієм на пішохода шляхом гальмування, однак, ухиляється від постановки питання про можливість обїзду першкоди при заданих обставинах, як цього вимагає п.12.3 ПДР України. А тому вважає, що лише з постанови про закриття кримінальної справи вбачається ряд процесуальних порушень, вчинених слідчим при розслдіуванні справи, і інших обставин, що свідчать про поверхневість та необєктивність такого розслідування.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_2 ОСОБА_1 підтримав викладене у скарзі в повному обсязі та доповнив, що видимість дороги, на якій вчинено наїзд на потерпілого, встановлена слідчим не правильно і подана як вихідні дані для проведення ряду експертиз. Така визначається із врахуванням швидкості руху автомобіля в момент наїзду ним на пішохода та до початку гальмування. З матеріалів кримінальної справи вбачається, що не було виміряно і не встановлено на якій відстані від транспортного засобу і в якому саме місці лежав потерпілий після наїзду на нього. Щодо видимості пішохода при вказаних обставинах, то таку повинен був визначити спеціаліст на відтворенні обстановки та обставин події. Однак, слідчий провів відтворення лише за участі водія ОСОБА_4 та понятих.

Крім цього, адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні подав письмове клопотання, в якому просить при скасуванні постанови про закриття кримінальної справи та направлення її для відновлення слідства вказати наступні обставини, які необхіно зясувати при проведенні досудового слідства: провести додаткове відтворення обстановки та обставин події за участю водія ОСОБА_4, пішохода ОСОБА_2 та адвокатів обох сторін; чітко визначити місце наїзду на пішохода; встановити швидкість автомобіля в момент наїзду та до початку гальмування; призначити повторну судову авто-технічну експертизу; експертам задати вихідні дані, отримані при додатковому відтворенні обстановки та обставин події; призначення експертизи доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Мотивує тим, що у висновку судово-автотехнічної експертизи, виконаної експертами ЛНДІСЕ ОСОБА_5 та ОСОБА_6, містяться суперечності щодо часу реакції водія у відповідній дорожній ситуації. Разом з тим, відповідно до додатку 3 Експертного аналізу дорожньо-транспортних пригод (під ред.ОСОБА_7, ОСОБА_8С.) час реакції для водія ОСОБА_4 у конкретному випадку при даній дорожньо-транспортній ситуації, потрібно було прийняти 0,6-0,8 сек., а не 0,3 чи 1,2 сек, як вказали експерти ЛНДІСЕ. А тому параметри при розрахунку величини повного гальмівного шляху будуть іншими, ніж ті, що зазначені експертами при дослідженні. З таких підстав вважає висновок комісійної судово-автотехнічної експертизи за №1246 від 12.04.2012 року необєктивним та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. Крім цього, зазначену слідчим відстань видимості водієм пішохода 29 м вважає спотвореною, оскільки відповідно до протоколу відтворення обстановки та обставин події від 14.03.2012 року та доданої до нього плану-схеми вбачається, що дану величину було встановлено за допомогою вимірів виключно зі слів самого водія ОСОБА_4 При цьому, слідчим не проводилось відтворення обстановки та обставин події за участю потерпілого ОСОБА_2, не зважаючи на заявлені клопотання. Експертизи також не визначили ані швидкості автомобіля в момент наїзду, ані відстані, на яку змістився автомобіль від місця наїзду до місця повної зупинки. Між тим, ці дані можуть дозволити визначити віддалення автомобіля від місця наїзду на пішохода в момент, коли водій помітив перешкоду для руху і прийняв рішення на застосування екстреного гальмування. Отже, коли відома швидкість в момент наїзду та відома швидкість до початку гальмування, можна визначити на якій віддалі водій фактично побачив пішохода.

Прокурор Дрогобицької міжрайонної прокуратури ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечив проти задоволення скарги та вважає, що постанова про закриття кримінальної справи винесена правомірно, оскільки слідчим Миськівим П.І. проведено належним чином всі необхідні слідчі дії та, оцінивши зібрані докази у справі, зроблено належний висновок щодо закриття кримінальної справи за відсутністю у діях водія ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ст.286 КК України.

Вислухавши пояснення адвоката скаржника та думку прокурора, дослідивши матеріали кримінальної справи №115-0447, порушеної за ч.2 ст.286 КК України за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, суд дійшов висновку, що скаргу ОСОБА_2 слід задоволити з наступних підстав.

Згідно ст.4 КПК України суд, прокурор, слідчий і орган дізнання зобовязані в межах своєї компетенції порушити кримінальну справу в кожному випадку виявлення ознак злочину, вжити всіх передбачених законом заходів до встановлення події злочину, осіб, винних у вчиненні злочину, і до їх покарання.

Оскарження постанови про закриття кримінальної справи регулюється ст.236-6 КПК України, згідно вимог якої, розглядаючи скаргу на постанову, суддя перевіряє дотримання слідчим вимог ст.ст.213, 214 КПК України.

Відповідно до ст.214 КПК України слідчий закриває справу мотивованою постановою, в якій зазначає відомості про особу обвинуваченого, суть справи, підстави для закриття справи, рішення про скасування запобіжного заходу і заходів по забезпеченню цивільного позову та можливої конфіскації майна, а також приймає рішення про речові докази відповідно до ст.81 КПК України.

Суд прийшов до переконання, що розслідування даної кримінальної справи проведено необєктивно, упереджено, однобічно, без дотримання вимог ст.2 КПК України щодо швидкого і повного розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний. Так, з матеріалів кримінальної справи видно, що практично усі вихідні дані, які подані слідчим на проведення експертиз, вказані із упереджених та необєктивних свідчень лише зацікавленої у цьому особи ОСОБА_4, який керував транспортним засобом, що скоїв наїзд на пішохода потерпілого ОСОБА_2

Як вбачається з пояснень ОСОБА_4, останній рухався автомобілем у темну пору доби із ввімкненим ближнім світлом фар по середині своєї правої смуги руху зі швидкістю приблизно 60 км/год.; по його смузі попереду та позаду автомобілі не їхали. Раптово для себе у світлі фар свого автомобіля попереду на відстані близько 25 метрів він побачив темний силует людини, яка була повернута до нього спиною; він одразу ж натиснув на гальма. Не уникнувши наїзду, автомобіль вдарив людину передньою частиною капоту, від чого пішохода закинуло на капот та вдарило у вітрове скло. Після зупинки автомобіля людину відкинуло вперед на покриття дороги. Наїзд автомобіль здійснив у стані гальмування, після чого він проїхав ще приблизно 5-10 метрів.

Слідчий, взявши до уваги лише пояснення ОСОБА_4, не пересвідчившись у їх правдивості, провів відтворення обстановки і обставин події за участю самого ОСОБА_4 в присутності понятих та встановив, що за умов (знову ж таки, вказаних самим ОСОБА_4В.) при ближньому світлі фар автомобіля та при швидкості руху 60 км/год відстань, на якій знаходився пішохід в момент, коли водій обєктивно міг побачити його на проїзній частині дороги, становить 29 м від передньої частини автомобіля. Також, зазначив, що за таких умов видимість проїзної частини дороги з робочого місця водія автомобіля складає 39 м, з врахуванням того, що ДТП відбулась в темну пору доби, на ділянці дороги, що не освітлюється штучним світлом. Разом з тим, слідчий зазначені відстані видимості пішохода та дороги подав як вихідні дані для проведення комісійної судово-автотехнічної експертизи, висновок якої складено 12.04.2012 року за №1246. Однак, якщо врахувати, що видимість могла бути іншою, а відтак і вихідні дані, які задані для проведення експертизи, то це суттєво змінить висновки такої, які, в свою чергу, лягли в основу при винесенні постанови про закриття кримінальної справи.

Крім цього, слідчим не проведено відтворення обстановки і обставин події з участю потерпілого ОСОБА_2, з метою перевірки і уточнення результатів допиту свідка, потерпілого або даних, одержаних при провадженні огляду та інших слідчих дій, та не відтворено обстановку і умови, в яких ті чи нші події могли відбуватися в дійсності в присутності, зокрема, потерпілого, що суперечить вимогам ст.194 КПК України. Дане не виключає можливості отримання інших даних при додатковому відтворенні обстановки та обставин події, які задаються експертам для проведення дослідження.

Разом з тим, при огляді матеріалів кримінальної справи №115-0447 судом встановлено, що відповідно до висновку комісійної судово-автотехнічної експертизи №1246 від 12.04.2012 року, виконаної судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_5 та завідувачем відділу автотехнічних досліджень лабораторії інженерно-технічних досліджень ЛНДІСЕ ОСОБА_6, допустима швидкість руху за умови видимості (39м) у напрямку руху, з урахуванням часу реакції водія 0,3 с, становить 69...70 км/год. При визначенні значення зупинного шляху автомобіля у заданій дорожній ситуації, розрахунок проведений з урахуванням часу реакції водія 1,2 с, і такий становить 37,3 - 37,9 м (при швидкості руху 52 - 53 км/год), що є значно більшим від відстані видимості пішохода (29м), у результаті чого експертами зроблено висновок, що при заданих вихідних даних водій ОСОБА_4 не мав технічної можливості уникнути скоєння наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування. Таким чином, при визначенні різних значень в одному і тому ж дослідженні, при тій самій заданій дорожній ситуації, експерти враховують різні параметри, зокрема, час реакції водія. Однак, зміна часу реакції водія суттєво впливає на результат визначення значення зупинного шляху автомобіля у заданій дорожній ситуації, а відтак, зроблений експертами висновок щодо можливості уникнути скоєння наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування при таких обставинах викликає сумніви у його праваильності.

З огляду на вищенаведене та з урахуванням того, що дану експертизу проведено, зокрема, завідувачем відділу автотехнічних досліджень лабораторії інженерно-технічних досліджень ЛНДІСЕ ОСОБА_6, а всі інші експерти вказаного відділу перебувають у прямому його підпорядкуванні, суд вважає, що доцільно призначити повторну судово-автотехнічну експертизу на підставі ч.6 ст.75 КПК України, яку слід доручити іншій експертній установі.

Також, слідчий, зазначаючи у протоколі відтворення обстановки та обставин події, що транспортний засіб рухався з увімкненим ближнім світлом фар у темну пору доби (небо було хмарне без зірок і місяця), проїзна частина вулиці не освітлювалась, у багажному відділенні автомобіля було встановлено газове обладнання масою 100 кг та з вагою акумулятора 50 кг, залишив без відповіді запитання: чи повинен був водій ОСОБА_4 у даній дорожній ситуації урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним у відповідності до п.12.1 Правил дорожнього руху України; та чи була можливість у водія ОСОБА_4 при виникненні небезпеки для руху або перешкоди, яку водій обєктивно спроможний виявити, вжити заходів для безпечного для інших учасників руху ( яких зі слів самого ОСОБА_4 не було на час ДТП) обїзду перешкоди згідно п.12.3 ПДР України. Слідчий поставив на вирішення експертизи запитання щодо необхідних дій водія ОСОБА_4 в даній дорожній ситуації у відповідності до вимог ПДР. Однак, при цьому, задаючи експертам вихідні дані, не вказав, що інших учасників руху (окрім пішохода ОСОБА_2О.) на час ДТП не було, внаслідок чого залишається незрозумілим небезпечність об"їзду перешкоди та взагалі його неможливість.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вищевказані порушення чинного кримінально-процесуального законодавства, допущені слідчим Миськівим П.І., вплинули на формулювання останнім запитань, які він поставив перед експертами для проведення експертизи, як і на самі висновки експертизи в цілому. Відтак, ці обставини могли відобразитися і на висновку експертів, зроблений на підставі наявних у кримінальній справі матеріалів.

А тому, постанову слідчого Миськіва П.І. від 28.05.2012 року року про закриття кримінальної справи слід скасувати, а кримінальну справу направити прокурору для відновлення слідства.

Керуючись ст. 236-6 КІІК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Скаргу ОСОБА_2 на постанову слідчого СВ Дрогобицького МВ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_3 про закриття кримінальної справи, порушеної за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, задоволити.

Постанову слідчого СВ Дрогобицького МВ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_3 про закриття кримінальної справи, порушеної за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, скасувати та направати справу Дрогобицькому міжрайонному прокурору для відновлення слідства.

Під час проведення досудового слідства виконати наступні вказівки:

- Провести додаткове відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_2, як одного з її учасників.

- З урахуванням виконання попереднього пункту, призначити повторну судову автотехнічну експертизу, на вирішення якої, зокрема, поставити питання щодо визначення швидкості руху автомобіля, яким керував ОСОБА_4, до початку гальмування та в момент наїзду на пішохода.

- Усунути порушення кримінально-процесуального законодавства, допущені слідчим Миськів П.І., та викладені судом у мотивувальній частині даної постанови.

- Для повного, обєктивного, всебічного зясування обставин справи та прийняття по ній законного процесуального рішення, провести інші необхідні слідчі дії.

На постанову судді протягом семи діб з дня її винесення може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги через Дрогобицький міськрайоний суд Львівської області.

Постанова виготовлена в нарадчій кімнаті.

Суддя Грицай М.М.