Справа № 161/1421/14-к
Провадження № 1-кс/161/424/14
У Х В А Л А

м. Луцьк 05 лютого 2014 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю представників скаржника ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк скаргу ПП «Ірома» на бездіяльність заступника прокурора м. Луцька ОСОБА_6 щодо невнесення відомостей в ЄРДР,

ВСТАНОВИВ:

ПП «Ірома» звернулося до суду із вказаною скаргою. В обґрунтування скарги посилається на те, що ПП «Ірома» звернулось в прокуратуру м. Луцька з письмовою заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України. Однак 28.01.2014 року банком отримано повідомлення прокуратури м. Луцька за підписом заступника прокурора ОСОБА_6 про відмову у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення в ЄРДР. Вважають дану відмову незаконною з підстав, викладених в скарзі. Просить зобов`язати заступника прокурора м. Луцька ОСОБА_6 внести до ЄРДР відомості про вчинення в.о. голови правління ОСОБА_7 та головою правління ПАТ «Західінкомбанк» ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось у відповідності до вимог ч. 1 ст. 107 КПК України.

Представники скаржника в судовому засіданні скаргу підтримали з підстав в ній викладених. Просили скаргу задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні скаргу не визнав, просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши пояснення представників скаржника, прокурора, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження та скарги, приходжу до висновку про задоволення скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

При розгляді скарги встановлено, що 22.01.2014 року ПП «Ірома» звернулось до прокурора м. Луцька ОСОБА_9 із повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення (а.с. 3-5).

Також встановлено, що 22.01.2014 року заступник прокурора м. Луцька ОСОБА_6 направив директору ПП «Ірома» ОСОБА_3 відповідь (а.с. 7), в якій повідомив директору ПП «Ірома» ОСОБА_3 про те, що звернення щодо невиконання рішення суду посадовими особами ПАТ «Західінкомбанк» розглянуте. Враховуючи, що у заяві відсутні будь-які дані про вчинення службовими особами ПАТ «Західінкомбанк» кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України. Оскільки рішення судів про звільнення банком приміщень, виконані у повному обсязі. А строки вчинення виконавчих дій по виконанню рішень судів про стягнення з ПАТ «Західінкомбанк» неустойки не пропущено, тому вказані відомості не підлягають внесенню до ЄРДР.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Відповідно до ст. 60 КПК України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

Також встановлено, що ПП «Ірома» в порядку ст. 60 КПК України звернулося до заступника прокурора м. Луцька ОСОБА_6 із заявою про вчинене кримінальне правопорушення та до органу державної влади, який уповноважений розпочати досудове розслідування. При цьому у заяві, а не у зверненні як вказано у відповіді заступника прокурора м. Луцька ОСОБА_6 , зазначено всі передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України відомості. А тому заступник прокурора м. Луцька ОСОБА_6 у відповідності до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви про вчинене кримінальне правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості в ЄРДР та розпочати досудове розслідування. Однак в порушення вимог ч. 1 ст. 214 КПК України заступником прокурора м. Луцька ОСОБА_6 дані вимоги виконано не було. А тому за таких обставин, приходжу до висновку про задоволення скарги.

Керуючись ст. 307 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ПП «Ірома» на бездіяльність заступника прокурора м. Луцька ОСОБА_6 щодо невнесення відомостей в ЄРДР задовольнити повністю.

Зобов`язати заступника прокурора м. Луцька ОСОБА_6 внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, на підставі заяви ПП «Ірома» від 22 січня 2014 року про вчинене кримінальне правопорушення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1