Єдиний унікальний номер 219/2285/15-к
Номер провадження 11-кп/775/35/2016

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар: ОСОБА_4

прокурор: ОСОБА_5

захисник: ОСОБА_6

обвинувачений: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні Апеляційного суду Донецької облвчті в місті Артемівську апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на вирок Артемівського міськрайоного суду Донецької області від 04 вересня 2015 року, яким,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Мотижин Макаровського району Київської області, громадянин України, не одруженого, працюючого водієм, не судимий в силу ст.. 89 КК України,

засуджений за ч. 2 ст. 405; ч. 2 121 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі;

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_7 заподіяв начальнику тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби, що спричинило смерть потерпілого і вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, яке спричинило смерть потерпілого при наступних обставинах:

19.06.2014 року старший солдат ОСОБА_7 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» за № 454 від 06.05.2014 та цього ж дня був направлений для проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № 16 від 19.06.2014 старший солдат ОСОБА_7 був призначений на посаду водія 1 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 2 роти указаної військової частини, зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення, а також відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Крім того, у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 з 12 червня 2014 року проходив військову службу, призваний під час мобілізації, капітан ОСОБА_8 , який наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № 8 від 12.06.2014 призначений на посаду заступника командира 3 роти з озброєння даної військової частини.

У відповідності до вимог ст.ст. 11, 16, 37, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-ХІУ від 24.03.99 року, та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.99 року, старший солдат ОСОБА_7 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст.ст. 28-32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-ХІУ від 24.03.1999 року, за своїми військовими званнями начальниками є: молодші офіцери - для сержантів, прапорщиків, мічманів однієї з ними військової частини, старшин, рядових і матросів. Відповідно, капітан ОСОБА_8 , за своїм військовим званням, являвся начальником по відношенню до старшого солдата ОСОБА_7 .

У порушення вищевказаних вимог нормативно - правових актів 13 листопада 2014 року близько 16.30 години, водій 1 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 2 стрілецької роти військової частини - польова пошта НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_7 , перебуваючи у місці для відпочинку військовослужбовців 3 роти указаної військової частини, яке було розташоване у будинку АДРЕСА_1 , у порушення ст. 28 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 30, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІУ, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999 року, посягнув на права та свободи капітана ОСОБА_8 , не додержуючись визначених Статутами ЗС України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, достовірно знаючи, що капітан ОСОБА_8 , являється начальником відносно нього за військовим званням, будучи невдоволений порядком розподілу чергувань на постах, втрутився у порядок їх розподілу, на що капітан ОСОБА_8 зробив старшому солдату ОСОБА_7 зауваження, щодо недопущення втручання останнього у діяльність командування підрозділу військової частини.

Однак, старший солдат ОСОБА_7 , будучи невдоволеним вказаним зауваженням капітана ОСОБА_8 , який являвся начальником відносно нього за військовим званням, діючи умисно, з метою показати свою уявну перевагу над ним та вплинути на його правомірну службову діяльність, наніс останньому один удар кулаком правої руки, одягненої в тактичну рукавицю з пластиковими вставками, в ліву вискову (скроневу) ділянку голови ОСОБА_8 , чим причинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі забиття-контузії лівої лобової та скроневої долей з формуванням крововиливів під твердою мозковою оболонкою в лівій скроневій, лобовій та тім`яній областях, в області лівої передньої та середньої черепних ямок, крововиливів під м`які мозкові оболонки в лівій тім`яній, скроневій, лобовій та потиличній областях, втиснутого перелому лобової кістки зліва та лівої скроневої кістки, крововиливів в м`які покрови голови в лівій лобово-скронево-тім`яній області, синця в лобовій області зліва, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечні для життя в момент заподіяння та які 17.11.2014 року призвели до смерті ОСОБА_8 під час перебування останнього на стаціонарному лікуванні у військово-медичному клінічному центрі Північного регіону МО України.

У апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 вказує, що судом першої інстанції неправильно встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення. Так, судом не дана належна оцінка показанням свідків, які не підтвердили обвинувачення, яке було пред`явлено йому і суд визнав доказаним. Про дослідження будь яких доказів не заявляв клопотання. Просив скасувати обвинувальний вирок та виправдати його за відсутністю складу кримінального правопорушення або визнати винним в іншому кримінальному правопорушенні та призначити мінімальне покарання.

Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі зазначив, що обвинувачений ОСОБА_9 наніс один удар потерпілому, але умисла на заподіяння умисних тілесних ушкоджень не було і його дії необхідно перекваліфікувати. Крім того зазначив, що обвинувачений не знав, що потерпілий ОСОБА_10 був офіцером та просив скасувати вирок суду та ухвалити виправдувальний вирок або призначити більш м`яке покарання. Про дослідження будь яких доказів не заявляв клопотання.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги та просили задовольнити їх, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України колегія суддів розглядає кримінальне провадження в межах апеляційної скарги обвинуваченого та захисника.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , дослідив докази у відповідності до кримінального процессуального закону України, яким дав належну правову оцінку у вироку.

Так, в суді свідок ОСОБА_11 дав пояснення, що 13 листопада 2014 року, знаходячись у приміщенні відпочинку військовослужбовців 3 роти військової частини НОМЕР_1 , яке було розташоване у будинку № АДРЕСА_1 він, як командир роти, за присутності свого заступника капітана ОСОБА_8 , вирішували питання щодо складання графіку чергування на постах. Біля 16.30 годин, знаходячись у вказаному приміщенні, у його присутності і присутності інших військовослужбовців, після зауваження капітана ОСОБА_8 на адресу ОСОБА_7 , який втручався у бесіду зі своїм підлеглим ОСОБА_12 з приводу організації служби по чергуванню, ОСОБА_7 встав з кроваті та наніс удар кулаком правої руки, одягненої в тактичну рукавицю з пластиковими вставками, в ліву вискову ділянку голови ОСОБА_8 , який сидів поруч. Він вигнав ОСОБА_7 з приміщення, а ОСОБА_8 сказав, що йому зле. Вони побачили, що в місці удару у ОСОБА_8 виникла пухлина і, за його розпорядженням, ОСОБА_13 повіз ОСОБА_8 до лікарні.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що у вказаний день та час, що в бесіду командира роти ОСОБА_11 та підлеглого ОСОБА_12 з приводу організації служби, втрутився ОСОБА_7 , якому ОСОБА_8 зробив зауваження, після чого Снігир встав з кроваті та наніс удар кулаком правої руки, одягненої в тактичну рукавицю з пластиковими вставками, в ліву вискову ділянку голови ОСОБА_8 , який сидів поруч. ОСОБА_7 вигнали з приміщення, а ОСОБА_8 сказав, що йому зле. Вони побачили, що в місці удару у ОСОБА_8 виникла пухлина і за розпорядженням ОСОБА_11 , він повіз ОСОБА_8 до лікарні.

Допитаний свідок ОСОБА_14 дав показання суду, що за його присутності за втручання у бесіду командира роти ОСОБА_11 зі своїм підлеглим ОСОБА_12 з приводу організації служби, капітан ОСОБА_8 зробив зауваження ОСОБА_7 , після чого останній встав з кроваті та наніс удар кулаком правої руки, одягненої в тактичну рукавицю з пластиковими вставками, в ліву вискову ділянку голови ОСОБА_8 та у місці удару у ОСОБА_8 виникла пухлина, якого відвезли до лікарні.

Аналогічні показання дав суду першої інстанції свідок ОСОБА_15 , який також підтвердив час, місце події та обставини вчинення кримінального правопорушення.

Свідок ОСОБА_12 також в суді підтвердив час, місце події, наявність спору його з командиром роти ОСОБА_11 , втручання у їх спор ОСОБА_7 , на що капітан ОСОБА_8 зробив ОСОБА_7 зауваження, після чого останній встав з кроваті та наніс удар сидячому ОСОБА_8 рукою у голову. Одночасно свідок пояснив, що йому здається, що ОСОБА_7 наніс удар долонею та не пам`ятає, чи булла у нього на руці тактична рукавиця з пластиковими вставками.

Колегія суддів вважає, що сукупність вказаних вище доказів у повній мірі підтверджують фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і суд першої інстанції дав належну правову оцінку цим доказам у вироку. Доводи, які викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, що у нього не було умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, спростуваються вищезазначеними доказами.

Крім того, суд першої інстанції у вироку посилається на висновок експерта від 22 січня 2015 року № 2/98 ОКБт/15 в якому зазначено, що в ході судово-медичної експертизи трупа гр. ОСОБА_8 виявлені ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі забиття-контузії лівої лобової та скроневої долей з формуванням крововиливів під твердою мозковою оболонкою в лівій скроневій, лобовій та тім`яній областях, в області лівої передньої та середньої черепних ямок, крововиливів під м`які мозкові оболонки в лівій тім`яній, скроневій, лобовій та потиличній областях, втиснутого перелому лобової кістки зліва та лівої скроневої кістки (за даними медичної документації видалені в ході оперативного втручання), крововиливів в м`які покрови голови в лівій лобово-скронево-тім`яній області, синця в лобовій області зліва - яка утворилася від одноразової ударної дій тупого твердого предмету з обмеженою поверхнею, чи вираженим ребром (більш однозначно за даними наданої медичної документації встановити індивідуальні властивості травмуючої поверхні предмету встановити не представляється можливим). Зазначена закрита черепно-мозкова травма відноситься до - ТЯЖКОГО тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (згідно п. 2.1.2 п. 2.1.3 вказаних правил). Причиною смерті гр. ОСОБА_8 явився набряк-набухання головного мозку, як смертельне ускладнення зазначеної закритої черепно-мозкової травми, що має прямий причинний зв`язок між отриманими 13.11.2014р. ушкодженнями та настанням смерті (т.2 а.с. 1/200- 1/204).

Також суд першої інстанції допитав у судовому засіданні експерта ОСОБА_16 , який підтвердив, що спричинені ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження могли утворитися від удару кулаком, одягнутим у тактичну рукавицю з пластиковими вставками і не могли утворитися при ударі долонею, а також при падінні ОСОБА_8 . При цьому експерт засвідчив, що свій висновок він зробив на підставі медичної документації, зовнішнього та внутрішнього дослідження трупу гр-на ОСОБА_8 , лабораторних досліджень та його висновку.

Колегія суддів зазначає, що висновок судово медичної експертизи та показання судово медичного експерта спростовують доводи в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 , що він наніс удар долонею ОСОБА_8 і умисла на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень не було, тому не приймаються до уваги.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції дослідив інші докази по справі, яким також дав належну правову оцінку у вироку.

Так, наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № 16 від 19.06.2014 року підтверджується, що старший солдат ОСОБА_7 був призначений на посаду водія 1 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 2 роти указаної військової частини, зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення, та відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № 74 від 20.08.2014 року підтверджується, що старшого солдата ОСОБА_7 , водія 1 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 2 роти указаної військової частини, вважати з 20.08.2014 року прибувшим у підпорядкування командування сектора « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та приступившим до виконання завдань.

На підставі зазначених вище доказах підтверджено, що станом на 13.11.2014 року ОСОБА_7 проходив військову службу у якості старшого солдата і був війсковослужбовцем.

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № 8 від 12.06.2014 року підтверджується, що капітан ОСОБА_8 призначений на посаду заступника командира 3 роти з озброєння даної військової частини.

Відповідно до ст.ст. 28-32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-ХІУ від 24.03.1999 року, за своїми військовими званнями начальниками є: молодші офіцери - для сержантів, прапорщиків, мічманів однієї з ними військової частини, старшин, рядових і матросів.

Таким чином, що капітан ОСОБА_8 , за своїм військовим званням, являвся начальником по відношенню до старшого солдата ОСОБА_7 , які проходили службу в одній військовій частині та свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_13 підтвердили, що обвинуваченому було відомо, що ОСОБА_8 є офіцером і суд першої інстанції дав цим обставинам належну правову оцінку.

Крім того, в суді першої інстанції свідок ОСОБА_17 підтвердив, що за наказом командира війскової частини ОСОБА_18 проводив службове розслідування за фактом спричинення капітану ОСОБА_8 тілесних ушкоджень старшим солдатом ОСОБА_7 , де ОСОБА_7 йому пояснював, що він знав, що ОСОБА_8 є офіцером.

Колегія суддів зазначає, що виходячи з обставин вчиненого кримінального правопорушення та показанням свідка ОСОБА_17 , що обвинуваченому ОСОБА_7 було відомо, що ОСОБА_8 є офіцером, тому доводи в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, безпідставні.

На підставі сукупності доказів, досліджених у судовому засіданні, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження у відповідності до кримінального процесуального закону України і дійшов висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинених кримінальних правопорушеннях, тобто вчинив умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень гр-ну ОСОБА_8 , як начальнику у зв`язку з виконанням ним обов`язків з війскової службі, та вчинений ним злочин правильно кваліфікував за ст. 405 ч.2 КК України заподіяння начальнику тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, у зв`язку з виконанням ним обов`язків з війскової служби, що спричинило смерть потерпілого, а також за ст. 121 ч.2 КК України - вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, яке спричинило смерть потерпілого.

У висновку амбулаторної комплексної судової психолого - психіатричної експертизи № 45 від 12 лютого 2015 року, вказується, що ОСОБА_7 є психічно здоровим в період часу, що відповідає інкримінованому діянню міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. В період часу, що відповідає інкримінованому діянню не знаходився у тимчасово хворобливому розладі психічної діяльності, що позбавляє його здібності усвідомлювати свої дії і керувати ними, не знаходився в стані фізіологічного афекту (стані сильно душевного хвилювання), не знаходився в стані вираженої емоційної напруги, що істотно вплинула на його свідомість і діяльність. Після скоєного правопорушення переніс короткочасний невротичний розлад. З урахуванням індивідуально психологічних характеристик, виявлених при справжньому дослідженні в досліджуваній ситуації випробовуваний міг розуміти характер і значення своїх дій і керувати ними, на теперішній час може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В застосуванні примусових мір медичного характеру не потребує.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийняв до уваги, що ОСОБА_7 позитивно характеризується за період його навчання у ліцеї, за останнім місцем роботи, колективом військовослужбовців за місцем проходження служби, сільським головою за місцем проживання. Також суд, призначаючи покарання прийняв до уваги те, що ОСОБА_7 отримав закриту черепно-мозкову травму 28.08.2014 року при виконанні завдань в зоні проведення АТО та в силу ст. 66 ч.2 КК України, цю обставину визнав такою, яка пом`якшує покарання і керуючись положеннями ст.. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особи винного, обставини, що пом`якшують покарання, призначив необхідне для його виправлення та попередження нових злочинів і достатнє покарання. Підстав для пом`якшення покарання, як зазначено в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника, колегія суддів не вбачає.

При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив, що наніс один удар рукою потерпілому. В той же час, обвинувачений заявив клопотання перед апеляційним судом про витребування додаткових медичних документів, виклик свідків, але ці клопотання не заявлялися у суді першої інстанції, тому не можуть бути розглянуті апеляційним судом. Крім того, судом першої інстанції повно та об`активно досліджені всі докази по кримінальному провадженню, які надані сторонами обвинувачення та захисту і апеляційний суд не може вийти за межі апеляційних скарг.

Колегія суддів у відповідності до ст.. 72 КК України, вважає зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування призначеного покарання час попереднього ув`язнення в слідчому ізоляторі УДПтСУ м. Артемівська з 25 листопада 2014 року по 26 січня 2016 року, тобто на час розгляду кримінального провадження апеляційним судом, з розрахунку 1 день перебування в слідчому ізоляторі до 2 днів позбавлення волі.

На підставі вищезазначених доказів у їх сукупності, при апеляційному розгляді колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 не підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції законий та обґрунтований і підстав для його зміни або скасування відсутні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 не підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції законий та обгрунтований. Підстави для закриття кримінального провадження відсутні. Запобіжний захід, з урахуванням існуючих ризиків, а також тяжкості вчиненого кримінального правопорушення залишити без змін, а саме тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2015 року у відношенні ОСОБА_7 , засудженого за ст. 405 ч. 2, 121 ч. 2 КК України залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування призначеного покарання час попереднього ув`язнення в слідчому ізоляторі УДПтСУ м. Артемівська з 25 листопада 2014 року по 26 січня 2016 року, з розрахунку 1 день перебування в слідчому ізоляторі до 2 днів позбавлення волі.

Запобіжний захід тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскарженою в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення, а особі, яка утримується під вартою з моменту вручення копії судового рішення.

Судді