печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 серпня 2015 року Печерський районний суд у м. Києві у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_12 ,

представників потерпілого ОСОБА_13 , ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Потсдам (Німеччина), українця, громадянина України, працюючого Арт-директором ТОВ АРК «Колсантіні», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_15 з необережності спричинив потерпілому ОСОБА_12 тяжке тілесне ушкодження за наступних обставин.

03.04.2012 року, близько 17:50 год., ОСОБА_15 керуючи власним автомобілем Лексус д.н.з. НОМЕР_1 під`їхав до наземного пішохідного переходу через вул. М. Задніпровського на перехресті з бул. Л. Українки в м. Києві з метою заїзду на тротуар та паркування власного автомобіля біля ресторану Марокана, розташованого по бул. Л. Українки, 26 в м. Києві.

Під`їхавши до вказаного місця, ОСОБА_15 заїхав переднім правим колесом на тротуар, зупинив автомобіль та став чекати коли пройдуть пішоходи, які очікували дозволяючого сигналу світлофору, перетнути вул. М. Задніпровського. Коли пішоходи розпочали рух на дозволяючий сигнал світлофора через пішохідний перехід, перед автомобілем ОСОБА_15 також проходив ОСОБА_12 , який, будучи обуреним місцем зупинки вказаного автомобіля, висловив своє незадоволення, піднявши руки догори, після чого продовжив рух через пішохідний перехід в напрямку будинку 24 по бул. Лесі Українки. ОСОБА_15 на грунті раптово виниклої особистої неприязні безпосередньо до ОСОБА_12 швидко вийшов з автомобіля та, наздогнавши ОСОБА_12 приблизно посеред вказаного пішохідного переходу, розвернув його обличчям до себе, та не перебачаючи можливості настання у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, штовхнув останнього відкритою долонею правої руки в ліве плече, в результаті чого права рука ОСОБА_15 зіскочила з лівого плеча ОСОБА_12 , та таким чином ОСОБА_15 вдарив ОСОБА_12 основою долоні правої руки у ділянку обличчя зліва. Після нанесення удару ОСОБА_12 впав на асфальт та вдарився потиличною ділянкою голови. Внаслідок удару потиличною ділянкою голови об асфальт потерпілому ОСОБА_12 були спричинені тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1286/Е, від 02.08.2012 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Підсудний ОСОБА_15 в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину визнав частково, в межах пред`явленого обвинувачення, маючи на увазі спричинення ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень з необережності, по суті фактичних обставин справи пояснив, що 03.04.2012 року, приблизно о 17:50 год., він на власному автомобілі Лексус д.н.з. НОМЕР_1 під`їхав до наземного пішохідного переходу через вул. М. Задніпровського на перехресті з бул. Л. Українки в м. Києві з метою заїзду на тротуар та паркування автомобіля біля ресторану Марокана. Під`їхавши до вказаного місця, він зупинив автомобіль, заїхавши переднім правим колесом на тротуар, при цьому частина автомобіля залишилась на проїзній частині. Пішоходи, які на той час чекали дозволяючого сигналу світлофору, розступились перед автомобілем з метою надання йому можливості проїхати на місце паркування, за виключенням ОСОБА_12 , який за його переконанням, з метою формування конфліктної ситуації, спеціально не давав можливості заїхати автомобілю ОСОБА_15 на обране місце паркування. В зв`язку із зазначеним він став чекати дозволеного сигналу світлофору з тією метою, щоб вказані пішоходи перейшли на іншу частину дороги і таким чином надали йому можливість заїхати на обране місце паркування. ОСОБА_12 демонстративно повільно проходив вздовж переднього бампера автомобіля, при цьому показав йому середній палець правої руки. Будучи обуреним віктимною поведінкою ОСОБА_12 , він вийшов з автомобіля, посеред пішохідного переходу наздогнав ОСОБА_12 та лівої рукою схвати його за праве плече ззаду, після чого розвернув обличчям до себе. На його вимогу ОСОБА_12 не захотів вибачитися за непристойний жест, відповів нецензурною лайкою та плюнув на нього. Він у свою чергу штовхнув ОСОБА_12 відкритою долонею правої руки в ліве плече, в результаті чого його права рука зіскочила з лівого плеча ОСОБА_12 , влучивши у ділянку обличчя ОСОБА_12 зліва. ОСОБА_12 присів на асфальт та невстановлені особи почали надавати йому допомогу.

Протягом всього провадження в кримінальній справі підсудний ОСОБА_15 не заперечував факту спричинення потерпілому ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень, хоча і оспорював нанесення навмисного удару кулаком в обличчя потерпілому, стверджував, що тяжкі тілесні ушкодження, виявлені в ОСОБА_12 , не були спричинені його безпосередніми насильницькими діями, а стали наслідком того, що потерпілий після штовхання впав і ймовірно вдарився головою об асфальт.

Наряду з процесуальною позицією підсудного, вина ОСОБА_15 у вчиненні злочину за встановлених судом обставин, підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, аналіз та оцінка яких наведені нижче.

Показаннями потерпілого ОСОБА_12 , допитаного в судовому засіданні, який показав, що близько 17:50 год. 03.04.2012 року, коли він намагався перейти вул. М. Задніпровського по пішохідному переходу і чекав дозволеного сигналу світлофору, до світлофору на великій швидкості під`їхав автомобіль Лексус під керуванням раніше невідомого йому ОСОБА_15 .. Будучи обуреним тим, що автомобіль ледве не наїхав на нього, він висловив ОСОБА_15 своє незадоволення даною ситуацією, піднявши руки догори. Перебуваючи по середині пішохідного переходу, він відчув сильний удар в голову, від якого втратив рівновагу. Подальших подій на місці конфлікту не пам`ятав у зв`язку з поганим самопочуттям, механізму нанесення удару, який на його погляд був навмисним, також не бачив.

По показанням свідка ОСОБА_16 , покази якої, дані під час досудового слідства, оголошені та перевірені в судовому засіданні, слідує, що 03.04.2012 року, приблизно о 17.50 год. вона знаходилася на тротуарі перед пішохідним переходом через вул. М. Задніпровського на перехресті з бул. Л. Українки в м. Києві. Коли для пішоходів загорілося зелене світло вона пішла через перехід, автомобіля «Лексус» в цей час не бачила. Проходячи по середині пішохідний перехід, вона побачила як невідомий чоловік спортивної статури вдарив рукою іншого хлопця в обличчя, від чого останній впав спиною на асфальт та вдарився головою об асфальт.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 ( за участі адвоката ОСОБА_18 ) дав аналогічні за змістом показання, що і свідок ОСОБА_19 , пояснив, що водій автомобіля «Лексус» заїхав переднім колесом на бордюрний камінь біля пішохідного переходу. Коли пішоходи переходили наземний пішохідний перехід, водій вказаного автомобіля вийшов з нього та наздогнав одного з пішоходів. Після цього він побачив, що даний пішохід лежить на асфальті, згодом сторонні особи надавали йому медичну допомогу. При цьому свідок повністю підтвердив покази, які він давав під час досудового слідства.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 показав, що на початку квітня 2012 року його син перебував у лікарні ШМД, де за повідомленням лікаря йому було проведено поверховий огляд. У сина була гематома під лівим оком, рана на потиличній частині голови. На наступний день, за рекомендацією лікарів сину було зроблено МРТ в обласній лікарні та рекомендовано звернутися до інституту нейрохірургії, де він і перебував на лікуванні три тижні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 , пояснив, що він був очевидцем того, як 03.04.2012 року ОСОБА_15 намагався заїхати на тротуар біля ресторану «Марокана». Один із пішоходів залишився перед автомобілем та почав показувати жести руками, після чого пішов по пішохідному переходу. ОСОБА_15 наздогнав пішохода, розвернув його за плече та штовхнув, від чого останній присів, а потім перейшов дорогу, де сторонні люди надали йому медичну допомогу.

Свідок ОСОБА_22 , допитаний під час досудового слідства та покази якого оголошені та перевірені в судовому засіданні, показав, що перебував в автомобілі ОСОБА_15 за вищенаведених обставин та був очевидцем конфліктної ситуації. Так пішохід ОСОБА_12 демонстративно повільно проходив вздовж переднього бампера автомобіля, при цьому показав ОСОБА_15 середній палець правої руки. ОСОБА_15 , будучи обуреним зазначеним жестом, наздогнав ОСОБА_12 , проте останній плюнув на нього, після чого ОСОБА_15 правою рукою штовхнув потерпілого в ліве плече. ОСОБА_12 присів на асфальт та невстановлені особи почали надавати йому допомогу.

Також вина підсудного підтверджується письмовими доказами:

З даних протоколів відтворення обстановки та обставин події за участю потерпілого ОСОБА_12 та ОСОБА_15 вбачається, що при проведенні даної слідчої дії кожний з них дав показання щодо фактичних обставин справи, в тому числі щодо причин конфлікту та механізму нанесення ударів, що відповідають їх показанням в судовому засіданні, при цьому потерпілий ОСОБА_12 наполягав на тому, що ОСОБА_15 наніс йому удар рукою в область обличчя зліва (Том 1 а.с. 112-115;116-127).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 , який обіймає посаду директора Інституту нейрохірургії з наукової роботи, показав, що протягом останніх 5 років ОСОБА_12 двічі лікувався в Інституті нейрохірургії з черепно-мозковими травмами, вдруге звернувся 04.04.2012 року. За словами ОСОБА_12 його побив ОСОБА_15 03.04.2012 рок під час конфлікту на бул. Л. Українки, нанісши йому один удар рукою в голову, від якого він впав на асфальт і таким чином отримав травму голови. В результаті удару рукою в лівій половині обличчя у ОСОБА_12 мав місце перелом кісток носа, а в результаті падіння та удару об асфальт перелом кісток черепа та епідуральна гематома.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1286/Е, від 02.08.2012 року, у потерпілого ОСОБА_12 мала місце відкрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку з формуванням геморагічного вогнища в проекції ствола зліва, епідуральної гематоми в потиличній ділянці справа, лінійного перелому потиличної кістки справа з переходом на задню черепну ямку, перелому передньої стінки верхньо - щелепової пазухи зліва з гемо- синусом, перелому кісток носа, параорбітальної гематоми ліворуч, садна правої потилично-тім`яної ділянки. За ступенем тяжкості зазначена травма відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Локалізація та характер вищевказаних ушкоджень дозволяють стверджувати, що вони спричинені тупим предметом (ми), можливо 03.04.2012 року (Том 1 а.с. 54- 57).

Показання підсудного ОСОБА_15 , потерпілого ОСОБА_12 , свідків, поєднанні з висновками судово-медичної експертизи та іншими об`єктивними даними справи: характером взаємостосунків між потерпілим ОСОБА_12 та підсудним ОСОБА_15 , які до події конфлікту знайомі не були, характером, локалізацією та механізмом спричинення тілесних ушкоджень, поведінкою ОСОБА_15 , який після падіння потерпілого мав об`єктивну можливість завдати йому інших ударів, проте цього не зробив, у своїй сукупності не дають підстави вважати, що ОСОБА_15 мав умислу заподіяти тяжкі тілесні ушкодження умисно.

Водночас обставини справи беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_15 не міг не розуміти і не передбачити, що потерпілий може впасти та отримати тілесні ушкодження, в тому числі і тяжкі.

Встановивши, що тяжкі тілесні ушкодження, виявлені в ОСОБА_12 , стали наслідком падіння потерпілого та удару головою об асфальт, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_15 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, оскільки він з необережності заподіяв потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Твердження підсудного, що його дії було спровоковані віктимною поведінкою потерпілого, який показав йому середній палець правої руки, рівно як і доводи ОСОБА_12 про недотримання ОСОБА_15 Правил дорожнього руху України при паркуванні автомобілем, не мають правового значення для вирішення питання по суті пред`явленого ОСОБА_15 обвинувачення.

Доводи потерпілого ОСОБА_12 та його представників відносно того, що ОСОБА_15 додатково має нести кримінальну відповідальність за ст. 296 КК України безпідставні. Матеріали кримінальної справи не містять жодних фактичних даних для висновку про наявність в діях ОСОБА_15 особливої зухвалості чи виняткового цинізму з метою порушення громадського порядку. Дії підсудного були обумовлені неприязними стосунками до ОСОБА_12 , які раптово виникли, а те, що конфлікт відбувався в громадському місці, саме по собі не свідчить про порушення громадського порядку з мотивів особливої зухвалості.

Окрім того постановою слідчого СВ Печерського РУГУ МВС України в м. Києві від 06.07.2012 року справа, порушена відносно ОСОБА_15 за ч.1 ст. 296 КК України закрита, та постановою слідчого СВ Печерського РУГУ МВС України в м. Києві від 07.08.2012 року справа, порушена відносно ОСОБА_15 за ч.1 ст. 121 КК України також закрита. Вказані постанови є чинними, ніким не оскаржені та прокурором не скасовані.

В судовому засіданні під час розгляду справи на стадії доповнень захисник підсудного адвокат ОСОБА_11 заявив клопотання про закриття кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_15 за ст. 128 КК України у зв`язку з закінченням строків давності. Дане клопотання підтримане в судовому засіданні підсудним ОСОБА_15 .

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання та вважав його таким, що підлягає задоволенню.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_14 заперечувала проти задоволення клопотання посилаючись на те, що воно не обгрунтовано та на те, що ОСОБА_15 умисно ухилявся від явки до суду, а тому строк притягнення його до кримінальної відповідальності не скінчився.

Розглядаючи вказане питання, суд виходить роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.1 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23 грудня 2005 року, згідно яких, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження у справі можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, за умови вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений Особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законом матеріально-правих підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 11-1 КПК України ( 1960 р.) суд у судовому засіданні за наявністю підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Відповідно до ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення злочину і до набрання вироком законної сили минуло:

три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Так злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_15 вчинений 03.04.2012 року.

Таким чином на момент розгляду справи судом з дня вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_15 за ст. 128 КК України пройшло більше ніж 3 роки, а тому у відповідності до ст. 49 КК України ОСОБА_15 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, оскільки покарання за ст. 128 КК України передбачене у виді обмеження волі на строк до двох років.

Відповідно до ч.2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, яка вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновліється з дня з`явлення особи із зазнанням або її зариманням. Зі змісту вказаної частини вбачається, що ухилення від слідства та суду може виражатися у будь-яких умисних діях, спрямованих на уникнення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Разом з тим в судовому засіданні не встановлено будь-яких умисних дій, вчинених підсудним ОСОБА_15 на ухилення від суду.

Будь-яких данних, щодо вчинення ОСОБА_15 нових злочинів, в тому числі і злочинів середньої тяжкості, тяжких або особливо тяжких злочинів, до закінчення строку зазначених у частинах першій та другій ст. 49 КК України, що б переривало перебіг давності, сторонами в судовому засіданні також не надано.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням зтроків давності є обов`язковим для суду.

З урахуванням вищевикладеного у суду відсутні підстави щодо відмови в задоволенні заявленого клопотання.

Цивільний позов заявлений ОСОБА_12 залишити без розгляду, роз`яснивши останньому право відшкодування завданого злочинними діями ОСОБА_15 збитку в порядку цивільного судочинства.

Речов докази та судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 11-1, 282 КПК України(1960 р.), ст. 49 КК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:
ОСОБА_15 звільнити від кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України у зв`язку з закінченням строку давності, а провадження по справі закрити.

Цивільний позов ОСОБА_12 залишити без розгляду.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_24 у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання скасувати.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва, через районний суд, протягом 7 діб з часу її проголошення.

Суддя