АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 641/3346/14-к Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/65/16
Категорія: ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 червня 2015 року, у відповідності з яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Харкова, громадянка України, з вищою освітою, працююча вчителем Харківської спеціалізованої школи № 80, незаміжня, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2014 року за ч. 1 ст. 366 КК України до штрафу в розмірі 3400 гривень з позбавленням права обіймати керівні посади, які мають право здійснювати господарчі розпорядчі функції терміном на 2 роки,

засуджена:

- за ч. 2 ст. 191 КК України до 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-управлінських повноважень строком на 2 роки;

- за ч. 1 ст. 366 КК України до 2 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-управлінських повноважень строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено покарання 3 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-управлінських повноважень строком на 2 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, а також за ч. 1 ст. 366 КК України за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2014 року, шляхом складання покарань, визначено ОСОБА_7 покарання 3 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-управлінських повноважень строком на 2 роки і з штрафом в розмірі 3400 гривень, який відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання зі встановленням іспитового терміну на 2 роки і покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

ОСОБА_7 визнано винною в тому, що вона, будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи всупереч інтересам служби, підписала наказ № 54-к від 01.07.2013, згідно якого з 03.07.2013 ОСОБА_8 прийнятий до Центру на посаду фахівця із соціальної роботи без категорії, у подальшому, згідно наказу № 63-к від 05.08.2013 на аналогічну посаду прийнято ОСОБА_9 .

Встановлено, що вказані особи у Центрі фактично не працювали, жодної роботи не виконували, заробітну плату не отримували, у цей період часу працювали неофіційно на інших роботах, до Центру написали заяви про прийняття на роботу та надали особисті документи з метою офіційного працевлаштування та отримання трудового стажу.

Разом з тим встановлено, що за проміжок часу з липня по листопад 2013 року ОСОБА_8 нараховано заробітну плату у сумі 8187,39 грн., ЄСВ 3023,10 грн., ОСОБА_9 нарахована заробітна плата у сумі 7414,71 грн., ЄСВ 2603,87 грн. Вказані кошти перераховувались на електроні банківські картки ПАТ «Банк золоті ворота» видані вищевказаним особам, однак фактично банківські картки та персональні дані до них, у тому числі «PIN» код знаходились у директора Центру ОСОБА_7 , яка у вказаний період часу знімала з них грошові кошти та у подальшому використовувала у власних цілях.

Таким чином, директор Центру ОСОБА_7 , будучи службовою особою, маючи умисел на привласнення грошових коштів, які мали бути використані у якості компенсації за роботу працівникам Центру, використовуючи своє службове становище, видала накази про прийняття ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на посаду фахівців Центру, при цьому усвідомлювала, що вказані особи жодної роботи у вказаному Центрі виконувати не будуть, заробітну плату вказаних працівників зможе привласнити та тим самим використовувати у власних цілях.

Так, ОСОБА_7 , реалізувавши свій злочинний намір, привласнила грошові кошти, які нараховувались Центру у якості заробітної плати та сплати ЄСВ, чим завдала матеріальних збитків Державі в особі Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Комінтернівського району м. Харкова на загальну суму 21228,37 грн.

Крім того, у 2013 році, точна дата в ході досудового слідства не встановлена, директор Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Комінтернівського району м. Харкова ОСОБА_7 , будучи службовою особою та достовірно знаючи, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 жодної роботи у центрі не виконували, з метою приховання достовірних даних, склала та видала неправдиві офіційні документи, а саме 2 окремі сертифікати згідно яких ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пройшли навчання (72 години) кожний, для фахівців із соціальної роботи за програмою «Особливості роботи соціальних працівників з кризовими сім`ями». Вказані сертифікати ОСОБА_7 засвідчила печаткою Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Комінтернівського району м. Харкова та особистим підписом. Вказані сертифікати ОСОБА_7 у подальшому долучила до особових справ ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Також ОСОБА_7 , шляхом підроблення, тобто наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_9 , замість неї розписувалась у журналі обліку робочого часу працівників ЦСССДМ за період часу з 01.08.2013 по 19.11.2013 включно, що має номенклатурний номер 02-24.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки кримінальні правопорушення були скоєні нею під тиском ОСОБА_10 і на даний час воно втратило суспільну небезпеку, а також судом не наведено вмотивованих висновків щодо можливої причетності до цих злочинів інших осіб і не враховано її каяття.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої у зв`язку із м`якістю призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 366 КК України 2 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк 2 роки 6 місяців, за ч. 2 ст. 191 КК України 3 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк 3 роки, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити їй покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим 3 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк 3 роки, а на підставі ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України остаточно призначити покарання 3 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк 3 роки зі штрафом у сумі 3400 грн., посилаючись на те, що обвинувачена зі слідством щодо встановлення обставин кримінального провадження не співпрацювала, від дачі пояснень відмовлялась, у ході судового розгляду винною себе повністю не визнала, висновки почеркознавчих експертиз, які вказують на наявність її підпису у документах не спростувала.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої на підтримку своєї апеляційної скарги, думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до положень ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначається стаття (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Однак суд, при постановленні вироку цих вимог не дотримався і допустив порушення кримінального процесуального закону.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку суду, дії ОСОБА_7 щодо привласнення чужого майна шляхом зловживання службовим становищем кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, в той час як покарання за ті самі дії їй призначено, як видно з резолютивної частини вироку за ч. 2 ст. 191 КК України.

Вказане порушення кримінального процесуального закону, відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України, є істотним, оскільки перешкоджало суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення і є підставою для скасування оскаржуваного вироку на підставі п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Крім того, перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст.358 КПК України долучені до матеріалів провадження документи, що містять відомості, які мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, повинні бути оголошені в судовому засіданні за ініціативою суду або за клопотанням учасників судового провадження та пред`явлені для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності - також іншим учасникам кримінального провадження.

Проте цих вимог КПК України судом першої інстанції не дотримано, оскільки долучені до матеріалів провадження зі сторони обвинувачення документи як того вимагають положення ч. 1 ст. 358 КПК України судом не оголошувалися. А клопотання прокурора, в якому він просив долучити до матеріалів провадження документи щодо особи ОСОБА_7 з оголошенням змісту цих документів не свідчить про безпосереднє дослідження цих доказів судом.

Це порушення колегія також вважає істотним, яке поряд з вищевикладеним тягне безумовне скасування вироку суду першої інстанції.

З урахуванням повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційних скарг, передбачених ст. 407 КПК України, колегія судів скасовує вирок, як постановлений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначає новий розгляд у суді першої інстанції.

З огляду на підстави скасування вироку та положення ч. 2 ст. 415 КПК України доводи апеляційних скарг обвинуваченої і прокурора підлягають перевірці та врахуванню у порядку, встановленому КПК України для судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

За таких обставин апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні підлягають задоволенню частково.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядався апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід у вигляді застави, обраний ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: