Ружинський районний суд Житомирської області
Справа № 291/1277/15-к
1-кп/291/59/15
Україна
Ружинський районний суд Житомирської області
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и
19 листопада 2015 року
Ружинський районний суд Житомирської області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бистрик Ружинського району Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 05.08.2014 року Ружинським районним судом за ч. 1 ст. 185 КК України, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку.
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України ,-
В С Т А Н О В И В :
Вироком Ружинського районного суду Житомирської області від 05.08.2014 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850 гривень).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КВК України, засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком законної сили і повідомити про це відповідний суд шляхом представлення документа про сплату штрафу.

04.09.2014 року Ружинським районним судом ОСОБА_4 було письмово повідомлено про необхідність сплати штрафу протягом місяця з дня вступу вироку у законну силу.

Однак ОСОБА_4 у період часу з 04.09.2014 р. по 11.10.2015 р. умисно ухилявся від сплати штрафу на користь держави в сумі 850 гривень.

ОСОБА_4 неодноразово попереджався Ружинським районним судом про необхідність сплати штрафу в добровільному порядку під час судових засідань на яких розглядалось питання про виконання вироку. Однак, ОСОБА_4 умисно ухилявся від сплати призначеного судом штрафу, не бажав виплачувати встановлену суму штрафу, маючи при цьому реальну можливість виконання цього покарання, так як у період часу з лютого 2015 року по квітень 2015 року останній працював у СФГ «Україна» на посаді слюсаря трудомістких процесів за що отримував заробітну плату, однак змінив місце свого проживання без повідомлення про це органів, що виконують покарання.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 389 КК України як ухилення від відбування покарання не пов`язаного з позбавленням волі, а саме від сплати штрафу.

21 жовтня 2015 року між прокурором прокуратури Ружинського району Житомирської області юристом IIІ класу ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, матеріали про яке, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000147 від 19 травня 2015 року та підозрюваним ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст., ст. 468, 469, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 389 КК України, обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 389 КК України, а саме у виді двох років обмеження волі із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбуванням покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Після роз`яснення обвинуваченому його прав та наслідків укладання угоди про визнання винуватості, ОСОБА_4 просив суд затвердити угоду. Прокурор просить затвердити угоду про визнання винуватості.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений у підготовчому судовому засіданні просить вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, від якого потерпілих немає.

Суд, вислухавши думку учасників процесу переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, те, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором прокуратури Ружинського району Житомирської області, юристом ІІІ класу ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що обвинувачений ОСОБА_4 ухилився від відбування покарання не пов`язаного з позбавленням волі, а саме від сплати штрафу, а тому його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 389 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_4 узгоджену сторонами угоду про визнання винуватості міру покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

Цивільний позов по справі не заявлено, арешт на майно ОСОБА_4 не накладався, судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 21 жовтня 2015 року про визнання винуватості між прокурором прокуратури Ружинського району Житомирської області юристом ІII класу ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, за яким призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 21 жовтня 2015 року покарання за ч. 1 ст. 389 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без змін особисте зобов`язання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Ружинський районний суд Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості, відповідно до ч. 4 ст. 394 КПК України може бути оскаржений обвинуваченим та його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених ч.,ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Засудженому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1 .