Провадження № -
Справа № 11-118/2010 Головуючий в 1-й інстанції Лисяк
Категорія: ст.ст. 146 ч.1, 190 ч.2, 185 ч.1 КК України Доповідач Курдзіль В. Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого-судді Кульбаби В.М.

суддів : Курдзіля В.Й., Задворного О.Л.

з участю прокурора Сарела В.П.

захисника ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому справу за апеляціями засудженого ОСОБА_2 та в його інтересах захисника ОСОБА_1 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 24 листопада 2009 року.

Цим вироком: ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, -

засуджено: за ст.146 ч.1 КК України на 2 роки позбавлення волі,

за ст.190 ч.2 КК України на 1 рік позбавлення волі,

за ст.185 ч.1 КК України на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань остаточно призначено 3 роки позбавлення волі..

ОСОБА_2 утримується під вартою з 30 січня 2009 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь:

- ОСОБА_3 3619 грн. матеріальної та моральної шкоди;

- ОСОБА_4 1321 грн. матеріальної шкоди.

За епізодом щодо потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_6 виправдано і матеріали в цій частині направлено на додаткове розслідування.

Доля речових доказів визначена у відповідності до вимог ст.81 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_2 засуджено за те, що він, в обідню пору доби 31 грудня 2005 року приїхавши у с. Михайлівка Ярмолинецького району, з метою покарання ОСОБА_7 за заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_8, завів її у належний ОСОБА_9 будинок №18 по вул. Шкільній, де, всупереч бажанню та волі потерпілої, в кухонній кімнаті привязав один кінець металевого ланцюга до шиї ОСОБА_7, закривши його при цьому на навісний замок, а інший кінець ланцюга привязав до ніжки ліжка створивши останній таким чином перепону вільного пересування та змогу покинути приміщення. Після цього ОСОБА_2 віддав ключ від замка ОСОБА_8, а сам повернувся у м. Хмельницький. Зразу ж по відїзді ОСОБА_2 ОСОБА_8 відкрив замок на шиї ОСОБА_7, звільнив її та запросив до себе додому на святкування ОСОБА_10 року.

Окрім цього 28 жовтня 2008 року підсудній, після 15 год., перебуваючи в стані алкогольного спяніння у припаркованому біля магазину «Вопак» по вул. Прибузькій м. Хмельницького автомобілі ВАЗ 2109, який належить ОСОБА_11, таємно викрав в ОСОБА_4 мобільний телефон Нокіа 6233» зі стартовим пакетом «Діджус» та грошима на рахунку, а всього майна на загальну суму 1321 грн.

24 січня 2009 року близько 15 год. він же у стані алкогольного спяніння, перебуваючи в барі на речовому ринку по Львівському шосе м. Хмельницького шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_12 заволодів його мобільним телефоном « Нокіа 6233» зі стартовим пакетом «Білайн» та грошима на рахунку, на загальну суму 1779 грн.

26 січня 2009 року близько 17 год. ОСОБА_2, в стані алкогольного спяніння, перебуваючи у барі «Бістро», що знаходиться в районі залізничного вокзалу м. Хмельницького шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_3 заволодів його мобільним телефоном «Нокіа N-952 на 8 GB» зі стартовим пакетом «Білайн» та грошима на рахунку, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 3319 грн.

В своїй апеляції засуджений ОСОБА_2 просить вирок суду змінити і помякшити йому покарання. Зазначає, що за ст. 146 ч.1 КК України його засуджено незаконно, оскільки наміру позбавляти волі ОСОБА_7 у нього не було і це був жарт. В судовому засіданні потерпіла пояснила, що обмовила його під моральним примусом слідчого. Його клопотання в суді про відтворення обстановки та обставин події було відхилено.

Що стосується епізоду викрадення мобільного телефону ОСОБА_4, апелянт стверджує, що телефон не викрадав, а знайшовши його на підлозі автомобіля після чого помилково передав ОСОБА_13 Про те, що насправді телефон належав ОСОБА_4 зрозумів пізніше, коли ОСОБА_13 зізнався, що телефон не його і він продав його своїй матері за 200 грн.

На думку апелянта за епізодами заволодіння майном ОСОБА_12 та ОСОБА_3 в його діях відсутня субєктивна сторона.

Крім цього вважає, що призначаючи покарання суд належним чином не врахував помякшуючі його вину обставини. Зокрема, його щире каяття у скоєному та сприяння розкриттю злочинів, часткове відшкодування матеріальних збитків, те, що він має постійне місце проживання та роботи, позитивні характеристики.

Вважає призначене покарання занадто суворим.

Захисник ОСОБА_1 в своїй апеляції просить вирок суду скасувати та постановити відносно ОСОБА_6 виправдувальний вирок.

На думку апелянта висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а призначене покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого.

Вказує, що висновки суду по епізоду з потерпілою ОСОБА_7 суперечать наявним в матеріалах справи доказам і в діях ОСОБА_2 відсутній склад злочину. Зокрема, не дана оцінка показам самої потерпілої про те, що у село з підсуднім вона поїхала добровільно, ніхто їй не погрожував, приміщення куди її привезли покинути не намагалась, а заяву про обвинувачення ОСОБА_2 її змусили написати працівники міліції; а також показам свідків: ОСОБА_8 про те, що привязання ОСОБА_7 всі сприймали як жарт; ОСОБА_8, що будь якого примусу до потерпілої не застосовувалась. Про навісний замок свідки не вказували.

Захисник також вважає, що висновки суду про те, що ОСОБА_2 шляхом обману заволодів мобільними телефонами ОСОБА_12 та ОСОБА_3 є помилковими, оскільки вони зроблені без належного дослідження і оцінки доказів. Зокрема, не прийнято до уваги те, що в судовому засіданні потерпілі, свідок ОСОБА_14 і сам підсудній стверджували, що телефони ОСОБА_2 брав для того, щоб подзвонити. На думку апелянта в діях підсудного відсутній склад злочину, передбачений ст. 190 КК України, оскільки на момент отримання телефонів ОСОБА_2 не мав наміру їх не повертати.

Що ж стосується епізоду викрадення мобільного телефона ОСОБА_4, то апелянт вказує, що жодного доказу того, що телефон був викрадений ОСОБА_2 в матеріалах справи немає.

Крім цього вважає, що при призначенні покарання судом не враховані позитивні характеристики засудженого по місцю роботи та проживання, повернення ОСОБА_15 коштів за мобільний телефон, їх дружні відносини і примирення, те, що ОСОБА_2 не судимий, працював і не є суспільно небезпечною особою.

Вислухавши доповідача, пояснення прокурора на заперечення, засудженого та його захисника на підтримання апеляції, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає апеляцію такою, що не підлягає до задоволення.

Висновок суду І інстанції про винуватість ОСОБА_2 у скоєнні інкримінованих злочинів при наведених обставинах підтверджено доказами дослідженими в судовому засіданні.

Так, сам підсудній ОСОБА_2 по суті не заперечував факти скоєння зазначених злочинів, проте виклав їх з позицій власного захисту.

Зокрема, ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_7 після надання відповідних послуг його знайомому ОСОБА_8, викрала телефон мобільного звязку.

З метою запобігання такої поведінки в подальшому він 30 чи 31 грудня запропонував їй зїздити в село до ОСОБА_8 щоб «розібратися» з викраденням телефону. На вказану пропозицію ОСОБА_7 погодилась. В селі він знайшов ланцюга та жартома привязав ОСОБА_7 до ліжка. Ключ від замка він віддав ОСОБА_8 та запропонував йому розпоряджатися ним на власний розсуд, а сам повернувся в місто.

Що ж стосується епізодів по заволодінню майна ОСОБА_3 та ОСОБА_12, то за наведених обставин він спочатку попросив скористатися їхніми телефонами, а згодом втік.

Телефони потім продав.

Факт таємного викрадення телефона ОСОБА_4 ОСОБА_2 не визнав, однак не заперечував, що у зазначений у вироку час перебував разом з ним, ОСОБА_13 та ОСОБА_11 у автомобілі останньої, помітив як у ОСОБА_4 випав з кишені телефон. Телефон він підняв і передав ОСОБА_13

В подальшому ОСОБА_13 продав цей телефон, а виручені кошти вони витратили на придбання спиртного.

Не зважаючи на те, що підсудний визнав вину лише частково, колегія суддів вважає таку доведеною в повному обсязі наступними доказами.

Так, з показань потерпілої ОСОБА_7 вбачається, що восени 2005 року вона познайомилась з хлопцем на імя ОСОБА_16, який працює у службі таксі «062». Приблизно через місяць він до неї зателефонував та запитав, чи вона не проти надати сексуальні послуги за плату, на що вона погодилась. Зустрівши біля бару по вул. Трудовій м. Хмельницького, ОСОБА_16 познайомив її з ОСОБА_2 і вони поїхали у село Михайлівка Ярмолинецького району. Надавши добровільно сексуальні послуги ОСОБА_8 та ОСОБА_2 вона запитала про їх оплату. Проте, із поведінки ОСОБА_6 вона зрозуміла, що за надані послуги з нею не розплатяться, а коли побачила у коридорі на тумбочці телефон «Сіменс» взяла його. Після цього вона разом з ОСОБА_16 поїхала у м. Хмельницький, а телефон продала невідомому таксисту за 100 грн. За тиждень до нового 2006 року у вечірній час до неї прийшли ОСОБА_16 і ОСОБА_2 та запропонували «розібратись» відносно телефона. Коли вона разом з ними вийшла з квартири їй наказали сісти в автомобіль для поїздки у с. Михайлівна. На її відмову від поїздки ОСОБА_2 заштовхав її на заднє сидіння автомобіля.

Приїхавши у с .Михайліка вони підїхали до невідомого їй будинку, де вийшли з автомобіля та зайшли в середину. Там вона побачила двох невідомих їй дівчат, які проживали у даному будинку. Крім цього у будинку також знаходились невідомий їй чоловік віком 45 50 років та ОСОБА_8, якому вона раніше надавала сексуальні послуги. ОСОБА_2 сказав до дівчат, що поки що вона побуде у них. Після цього він завів її на кухню, у якій знаходився стіл та деревяне ліжко тапчан і попросив принести йому ланцюг.

Невідомий чоловік приніс ОСОБА_2 металевого ланцюга та два навісних замки. Надалі ОСОБА_2 взяв ланцюг, повішав його на її шию та замкнув його на замок, а інший кінець ланцюга прикріпив до ніжки деревяного ліжка і також замкнув на замок. Ключі від замка він віддав ОСОБА_8, наказавши не давати їй ні їсти, ні пити, а також повідомив, що приїде за нею через декілька днів.

Після цього ОСОБА_2 поїхав, а з нею залишились двоє дівчат та ОСОБА_8

В цей же вечір вона просила ОСОБА_8 відпустити її, але він відмовився. Так, привязаною ланцюгом у даному будинку вона пробула 5 днів. Всі ці дні вона просила і дівчат і ОСОБА_8 відпустити її, але вони не реагували на ці прохання. Їй лише один раз дали миску супу, але вона відмовилась його їсти. 31 грудня 2005 року приблизно о 22 год. до будинку прийшов ОСОБА_8 і відкрив замки, зняв з неї ланцюг і запросив до себе додому на святкування ОСОБА_10. На його пропозицію вона погодилась. Коли вони прийшли до нього додому, то ОСОБА_8 сказав своїй дружині, що вона знайома ОСОБА_16 До ранку вона залишилась у будинку ОСОБА_8 Вранці він вивів її на зупинку і дав гроші на проїзд в автобусі. В подальшому ОСОБА_16 та ОСОБА_2 вона не бачила три роки. В міліцію з приводу того, що її привязали ланцюгом, вона не зверталась, оскільки боялась помсти зі сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_16

Свідки ОСОБА_16, ОСОБА_17 під час досудового слідства та ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердили факти заволодіння ОСОБА_7 телефоном останнього і позбавлення її можливості вільного пересування за це ОСОБА_2 за наведених обставин.

Свідок ОСОБА_18 підтвердила, що напередодні одного з 2005 чи 2006 нових років її чоловік привів додому невідому жінку (потерпілу ОСОБА_7М.) і повідомив, що забрав її з «притону» і що їй необхідно у них заночувати.

Про те, що ця жінка утримувалася на ланцюгу вона дізналась від ОСОБА_8 лише у лютому 2009 року, коли його викликали для дачі показань.

Привязав потерпілу на ланцюг ОСОБА_2 за викрадення телефона.

З показань свідків ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 вбачається, що у грудні 2005 року до ОСОБА_7 приїхали 2 незнайомці, предявили їй претензії щодо якогось телефону, а згодом забрали її з собою.

Свідок ОСОБА_20 додатково пояснив, що його співмешканка ОСОБА_7 коли повернулась, приблизно 2 - 3 січня, то розповіла що ОСОБА_2 посадив її на ланцюг за викрадення телефону.

Наведені обставини підтверджено даними протоколів ставок віч на віч між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ОСОБА_17, ОСОБА_2 (т.1, а.с. 88, 95, 106 107), ОСОБА_22 та ОСОБА_8 під час якої останній підтвердив, що саме підсудний привязав ОСОБА_7 ланцюгом до ліжка.

( т.1, а.с. 109).

При цьому судом правильно оцінено критично показання потерпілої щодо перебування у неволі протягом 5 днів, а не лише напередодні ОСОБА_10 року, оскільки цей строк не знайшов свого підтвердження, хоча сам факт позбавлення волі її ОСОБА_2 мав місце.

Потерпілий ОСОБА_12 підтвердив, що ОСОБА_2 під час застілля попросив у нього телефон, вийшов з приміщення і не повернувся.

Загальна сума заподіяного йому матеріального збитку становить 1779 грн.

Показання аналогічного змісту дав свідок очевидець ОСОБА_14

Ці ж обставини підтверджено даними протоколів ставки віч- на віч між ОСОБА_23 та ОСОБА_2, явки з повиною.

( т.1, а.с.7, 20).

Аналогічним способом ОСОБА_2 заволодів телефоном ОСОБА_3 під час застілля, за наведених обставин.

Ці обставини підтверджено показаннями потерпілого ОСОБА_3, свідка - очевидця ОСОБА_24, даними протоколів ставки віч на - віч між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, явки з повиною.

( т.1, а.с. 57, 26).

З показань потерпілого ОСОБА_4 вбачається, що в грудні 2008 року він після роботи зустрів ОСОБА_13 і ОСОБА_2 Випивши по 100 грам горілки вони, на пропозицію ОСОБА_13 вирішили поїхати у село до знайомого ОСОБА_25, який проживає за містом. Він попросив свою знайому ОСОБА_11 на своєму автомобілі відвести їх у село, на що вона погодилась.

По дорозі вони зайшли в магазин біля міської лікарні, за спиртним. При цьому телефон «Нокіа 6233» знаходився при ньому .

Коли вони відїхали 200- 300 м. він, потерпілий, виявив, що телефона немає.

На його питання, присутні відповіли, що телефона не бачили.

Вони повернулися до магазину, проте телефона не виявилося.

Згодом, потерпілий від ОСОБА_13 О,С, узнав, що ОСОБА_2 підібрав його телефон з підлоги автомобіля, продав ОСОБА_13 за 200 грн., а той в свою чергу продав його своїй матері.

Цією крадіжкою йому заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 1321 грн.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_13 підтвердили показання потерпілого ОСОБА_4 щодо обставин крадіжки у нього телефона ОСОБА_22

Окрім того, свідок ОСОБА_13 додатково пояснив, що після придбання, цей телефон його брат ОСОБА_26 здав на запчастини в магазин « Чемпіон».

В подальшому вони з ОСОБА_4 за даними документів, які у нього були, за ідентифікаційними ознаками знайшли цей телефон.

Проте, ОСОБА_4 не наполягав на його поверненні через несправність.

Наведені свідком ОСОБА_13 обставини підтвердили свідки ОСОБА_27 та ОСОБА_26

Вина ОСОБА_2 у скоєні зазначеного злочину підтверджена також: даними протоколу ставки віч на - віч між ОСОБА_13 та ОСОБА_2, явки з повинною останнього.

( т.1, а.с. 146 147, 129).

Всім доказам суд дав належну оцінку і правильно кваліфікував дії ОСОБА_2 за ст. ст. 146 ч.1, 190 ч.2, 185 ч.1 КК України.

Що ж стосується доводів апеляцій про недоведеність вини ОСОБА_2, то колегія суддів вважає їх безпідставними та спростованими.

Так, потерпіла ОСОБА_7 прямо вказала, що ОСОБА_2 прикував її ланцюгом до ліжка, чим незаконно позбавив волі за вилучення в рахунок оплати наданих послуг телефона ОСОБА_8

Її показання підтверджені показаннями свідків очевидців, іншими наведеними доказами і по суті не заперечувалися самим підсудним.

При цьому те, що ОСОБА_7 впродовж більше 2- х років не заявляла про цей злочин в правоохоронні органи через побоювання розправи, аж до затримання ОСОБА_2 за інші злочини, колегія суддів вважає виправданим, оскільки вона є соціально уразливою особою.

Безпідставні доводи апеляцій і щодо епізодів заволодіння майном ОСОБА_12 та ОСОБА_3

Ці два злочина скоєно однаковим способом, а саме спочатку ОСОБА_2 просив телефони у потерпілих ніби то для того щоб скористатися ними , а згодом зникав.

Таким чином він шляхом обману та зловживання довірою заволодівав майном потерпілих, що відповідає диспозиції ст. 190 КК України.

Щодо крадіжки телефону ОСОБА_4, то його вина доведена послідовними і детальними показаннями потерпілого, свідків ОСОБА_13, ОСОБА_11, які були присутні під час крадіжки, а також іншими наведеними доказами.

При цьому суд, як і по інших епізодах, обґрунтовано поклав в основу вироку показання зазначених потерпілих та свідків, оскільки вони послідовні, детальні і підстави сумніватися у їхній правдивості не виявлені.

Сам ОСОБА_2 під час досудового і судового слідства визнавав свою вину і добровільно давав показання щодо обставин злочинів.

При цьому з матеріалів справи не вбачається, що ці показання він давав внаслідок застосування незаконного примусу.

Покарання ОСОБА_2 призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України з урахуванням всіх обставин справи в тому числі, що його помякшують і на які є посилання у апеляціях.

Оскільки неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм кримінально процесуального права не виявлено вирок підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

вирок Хмельницького міськрайонного суду від 24 листопада 2009 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляції засудженого та в його інтересах захисника ОСОБА_1 без задоволення.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_28