Справа № 1407/4629/2012
ВИРОК

іменем України

"29" листопада 2012 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Дробинського О.Е.,

при секретарі Каракадько Ю.В.,

з участю прокурора Луценко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працює, сімейний стан не одружений, має на утриманні малолітню дитину, до засудження мешкав за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Котельмаха, будинок №88, судимого

1. 29.03.2000 року Вознесенським міським судом Миколаївської області за ч.3 ст.140, ч.2 ст.143, ст.42 КК України /в редакції 1960 року/ до 5 років позбавлення волі.

2. 25.07.2006 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185, ст.75, ст.76 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки.

3. 06.12.2006 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.263, ст.70, ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі.

4. 18.08.2011 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст.190, ч.1 ст.309, ст.70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, відбуває покарання у Ольшанській ВК №53 УДПтСУ в Миколаївській області,

в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України

В С Т А Н О В И В :

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 червня 2012 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.309 КК України /в редакції Закону України №270-VI від 15 квітня 2008 року/, за ч.2 ст.307 КК України /в редакції Закону України №2341 IІІ від 05 квітня 2001 року/, а також за ч.1 ст.317 КК України /в редакції Закону України №270-VI від 15 квітня 2008 року/ та засуджено до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього його особистого майна.

23 квітня 2012 року, при допиті в якості свідка ОСОБА_1 в ході судового слідства під час розгляду кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 в приміщенні Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області розташованого за адресою: місто Вознесенськ, вулиця Кібрика,11, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень відповідно до ст.384 КК України, з метою перешкодити встановленню істини по кримінальній справі та виправдання ОСОБА_2, умисно дав суду завідомо неправдиві показання, які мають суттєве значення по справі, про те, що 10 травня 2011 року біля опівдня, він зайшов до квартири №122, яка розташована в будинку №7 по вулиці Слободянюка в місті Вознесенську. Коли він зайшов до квартири, то там перебувало двоє невідомих йому чоловіків. Як пізніше зясувалося це були ОСОБА_3 та ОСОБА_2. З вказаними особами він розпивав горілку. При цьому він помітив, що на столі знаходиться паперовий пакунок з коноплею. Цей пакунок приніс також незнайомий йому чоловік та поклав пакунок на стіл, в той момент коли вони втрьох розпивали горілку. Він не бачив, щоб ОСОБА_2 будь-кому із присутніх передавав канабіс. Наркотичний засіб брали із пакунка на столі всі хто бажав. Він також взяв канабісу для власного вживання шляхом куріння, але був затриманий працівниками міліції в даній квартирі під час проведення ними обшуку. В судовому засіданні при допиті його в якості свідка, стверждував, що підсудний ОСОБА_2 не має ніякого відношення до вилучення у нього наркотичного засобу канабісу вагою 18,5 грамів. Під час вживання горілки 10 травня 2011 року, спільно із підсудним ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1, підсудний ОСОБА_2 не пропонував йому вжити наркотичний засіб канабіс, і він того дня наркотичні засоби за місцем тимчасового проживання ОСОБА_2 отримав не від ОСОБА_2, а від іншого невідомого йому чоловіка. Але під час проведення досудового слідства по даній кримінальній справі, допитаний в якості свідка ОСОБА_1, поянив, що під час вживання горілки 10 травня 2011 року, спільно із підсудним ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1, саме ОСОБА_2 пропонував йому вжити наркотичний засіб канабіс, і він того дня наркотичні засоби за місцем тимчасового проживання ОСОБА_2 отримав саме від ОСОБА_2.

Таким чином ОСОБА_1, при допиті його в якості свідка під час судового слідства по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_2 дав завідомо неправдиві покази відносно підсудного ОСОБА_2, обвинуваченого в скоєнні тяжкого злочину.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 визнав себе винним повністю, та підтвердив факт скоєння ним цього злочину, при викладених вище обставинах. Він визнає, що своїми діями вчинив злочин, та щиро розкаюється в скоєному, пояснивши що дав завідомо неправдиві покази відносно ОСОБА_2 за проханням ОСОБА_2, який намагався уникнути кримінальної відповідальності за збут наркотичних засобів.

Суд вважає визнати недоцільним дослідження доказів, у відношенні тих фактичних обставин, які нікім не оспорюються, і проти цього не заперечують учасники судового розгляду справи.

Аналіз та оцінка приведених в сукупності доказів приводять суд до переконання доведенності вини підсудного ОСОБА_1 в межах пред`явленого йому обвинувачення.

Умисні дії підсудного ОСОБА_1 суд кваліфікує за ч.2 ст.384 КК України, як завідомо неправдиве показання свідка в суді, поєднані з обвинуваченням особи в тяжкому злочині.

Підсудний ОСОБА_1 повторно вчинив умисний злочин, внаслідок чого, суд визнає це обставиною, яка обтяжує покарання, відповідно до ст.67 КК України.

Підсудний ОСОБА_1 в судовому засіданні визнав себе винним повністю, щиро розкаявся у скоєному ним злочині, активно сприяв розкриттю скоєного ним злочину, має на утриманні малолітню дитину, а також перебуває на обліку у фтізіатричному відділенні тубдиспансера Вознесенської центральної районної лікарні у звязку з захворюванням, що відповідно до ст.66 КК України, суд визнає обставинами, що пом`якшують йому покарання.

При визначенні покарання підсудному ОСОБА_1 суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, умови життя підсудного, його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я підсудного, його стать та вік, те що він посередньо характеризується за місцем відбування покарання, не має стягнень, не працює на промисловій зоні установи відбування покарання в звязку з захворюванням, є судимим, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання підсудному ОСОБА_1.

Враховуючи всі обставини справи, особу підсудного ОСОБА_1, його умови життя, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України, з урахуванням особи підсудного, суд приходить висновку про можливість застосування відносно підсудного ОСОБА_1 при призначенні виду покарання, ст.69 КК України, з призначенням йому основного покарання в виді арешту, тобто перейшовши до іншого, більш мякого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст.384 КК України, яке буде необхідним та достатнім для виправлення підсудного, а також попередження вчинення ним нових злочинів, відповідно до ст.65 КК України.

При призначенні остаточного покарання підсудному ОСОБА_1 суд застосовує вимоги ст.71 та ст.72 КК України.

Невідбута частина покарання у засудженого ОСОБА_1 за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 серпня 2011 року, яким його визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.190 КК України, та із застосуванням ч.1 ст.70 КК України засуджено до 01 року 06 місяців позбавлення волі, внаслідок чого він відбував покарання у Ольшанській ВК №53 УДПтСУ в Миколаївській області, станом на 15 листопада 2012 року складає 02 /два/ місяці 00 /нуль/ днів.

Відповідно до ст.71 КК України до призначеного покарання підсудному ОСОБА_1 підлягає частковому приєднанню невідбута частина основного покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 серпня 2011 року, яким він був засуджений до 01 року 06 місяців позбавлення волі за ч.1 ст.309, ч.2 ч.2 ст.190 КК України.

Відповідно до п.п. а/ п.1 ч.1 ст.72 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.323, 324 КПК України, суд

З А С У Д И В :

ОСОБА_1 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України та із застосуванням ч.1 ст.69 КК України призначити йому покарання в виді 02 /двох/ місяців арешту.

Відповідно до ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України до призначеного покарання, частково приєднати невідбуту частину основного покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 серпня 2011 року, та остаточно до відбування покарання ОСОБА_1 призначити 03 /три/ місяці позбавлення волі, обчислюючи строк відбуття покарання з 15 листопада 2012 року.

Засудженому ОСОБА_1 запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити без зміни взяття під варту з утримуванням в СІЗО УДПтСУ в Миколаївській області.

Апеляції на вирок можуть бути подані до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд на протязі 15 діб з моменту оголошення вироку, а засудженим в той же строк, з моменту одержання копії вироку.

Суддя: О. Е. Дробинський