УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" вересня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
На розгляді у данному місцевому суді перебуває вкказане кримінальне провадження.
Потерпілий у судовому засідання клопотання підтримав, просив задовольнити з вказаних заявником підстав.
Прокурор не заперечував проти задоволення клопотань.
Сторона захисту заперечувала в судовому засіданні проти задоволення, враховуючи його не відповідність нормам КПК України та ЦПК України.
Тож, суд, заслухавши думку учасників процессу, дослідивши матеріали самого кримінального провадження, приходить до наступного.
У даному кримінальному провадженні потерпілим подано цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування шкоди завданої злочином.
Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 133 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. До клопотання про забезпечення доказів додається документ про сплату судового збору. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів.
У даному випадку, заява про забезпечення доказів у порядку ст. 133 ЦПК України не суперечить засадам кримінального судочинства, апріорі, коренспондується з положеннями Глави 15 цього Кодексу, тож у цьому випадку можуть бути застосовані норми Цивільного процесуального кодексу України.
Вказані у запиті документи мають доказове значення у цьому кримінальному провадженні.
У сторони обвинувачення на цей час виникли труднощі в отриманні доказів.
За таких умов, суд вважає за необхідне дане клопотання, як обгрунтоване, задовольнити у повному обсязі, в зв`язку з наявністю обставин передбачених ч. 1 ст. 33 ЦПК України, ч. 5 ст. 128 КПК України.
Щодо клопотання про вилучення доказу, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Дане клопотання подане заявником у порядку ст.ст. 100, 170 КПК України та полягає у вилученні в ОСОБА_8 транспортного засобу та передачу його на зберігання цивільного позивача чи інших осіб.
Статтею 170 КПК України передбачена можливість застосування заходу забезпечення кримінального провадженння у вигляді арешту майна, а ст. 100 цього Кодексу питання зберігання речових доказів і документів та вирішення питання про них.
У даному випадку, на думку заявника, слід вилучити транспортний засіб, оскільки ухвалою накладено арешт, однак ОСОБА_8 та ОСОБА_9 порушують дані вимоги та користуються вказаним транспортним засобом.
У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Тобто, заявник при подачі певного клопотання, враховуючи зазначені правові норми, зобов`язаний довести обставини на, які він посилається.
Однак, у даному випадку, заявник будучи вільним у використанні своїх прав у межах та спосіб передбачений КПК України, не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували викладені ним обставини, долучений фотознімок до клопотання є не допустимим доказом, оскільки позбавляє суд можливості з`ясувати джерело його походження та не завірений взагалі.
Саме посилання заявника на необхідність вилучення транспортного засобу на підставі положень ст.ст. 100, 170 КПК України, є також сумнівним, адже даними статтями КПК України така можливість не передбачена, адже вони регламентують питання арешту майна, який і так накладено на автомобіль та речових доказів, яким його також і так уже визнано, однак не передбачають питання вилучення арештованого майна.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 100, 128, 131-132, 170, 369-372, 376 КПК України, ст. 133 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Заяву представника потерпілого ОСОБА_4 про забезпечення доказів задовольнити.
В задоволенні клопотання про вилучення доказу: транспортого засобу «LEXUS LX470» номер кузова VIN НОМЕР_1 - відмовити.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали о 17 годині 00 хвилин 14 вересня 2015 року.
С у д д я : ОСОБА_1