Справа № 734/3227/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1028/2015
Категорія - ч.2ст.407, ч.4 ст.407 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 19 березня 2015 року за № 0000018 за апеляційною скаргою прокурора військової прокуратури Центрального регіону України на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2015 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастів, Київської області, українця, громадянина України, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, курсанта 3 навчальної механізованої роти 1 навчального механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , військове звання солдат, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 407, ч.4 ст.407 КК України,

За участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до обвинувального акту 29 січня 2015 солдат ОСОБА_8 був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14 січня 2015 та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 19 від 29 січня 2015 солдат ОСОБА_8 був призначений на посаду курсанта 3 навчальної механізованої роти 1 навчального механізованого батальйону указаної військової частини та зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення, а також відповідно до ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призивом під час мобілізації, на особливий період. В порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ОСОБА_8 будучи військовослужбовцем військової служби за призивом під час мобілізації на особливий період військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), 01 березня 2015 близько 21 години 00 хвилин самовільно залишив територію указаної військової частини і повернувся до військової частини НОМЕР_1 16 березня 2015, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.

19 березня 2015 року близько 21 години 00 хвилин солдат ОСОБА_8 проходячи військову службу за призивом під час мобілізації на особливий період у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , повторно самовільно залишив територію військової частини. В порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ОСОБА_8 умисно з метою невиконання свого військового обов`язку, не одержавши дозволу відповідного начальника, самовільно залишив військову частину. Під час незаконного перебування за межами вказаної військової частини до органів місцевої влади і військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини вчинене в умовах особливого періоду.

29 вересня 2015 року між прокурором ОСОБА_10 та підозрюваним ОСОБА_8 укладено угоду про визнання винуватості, згідно якої ОСОБА_8 беззастережно визнав свою винуватість за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 407, ч. 4 ст. 407 КК України.

За вироком суду, яким була затверджена угода про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим, ОСОБА_8 був визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень та йому було призначено покарання за ч.2 ст. 407 КК України у виді 1 року позбавлення волі; за ч.4 ст. 407 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим із застосуванням ст. ст. 60, 69 КК України остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді 6 місяців арешту.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду від 23 жовтня 2015 року змінити відносно ОСОБА_8 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий обвинувальний вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.407 та ч.4 ст.407 КК України, і призначити узгоджене сторонами покарання:

- за ч.2 ст.407 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі;

- за ч.4 ст.407 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 6(шести) місяців позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити до відбування ОСОБА_8 , із застосуванням ст.60 КК України, покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців з відбуванням покарання на гауптвахті відділення військової служби правопорядку ( АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з 23 жовтня 2015 року, зарахувавши термін попереднього ув`язнення з 02 години 35 хвилин 22 вересня 2015 року по 23 жовтня 2015 року.

Зазначає, що застосування положень ст.69 КК України щодо покарання (як основного, так і додаткового), призначеного за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків, є неприпустимим, а суд першої інстанції відносно ОСОБА_8 застосував ст.69 КК України та призначив покарання за сукупністю злочинів, а не окремо за кожний злочин, що є підставою для зміни судового рішення.

Інші учасники судового розгляду вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи поданої апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто такі порушення вимог Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Приписами п.1 ч.1 ст.415 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2-7 частини другої статті 412 КПК України.

Перевірені матеріали кримінального провадження та оскаржуваний вирок місцевого суду свідчать про те, що судом не було дотримано цих вимог закону належним чином.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції належним чином не були з`ясовані всі обставини даного кримінального провадження, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Так, викладені у вироку суду висновки про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407, ч.4 ст.407 КК України ґрунтуються на встановлених під час підготовчого судового засідання обставинах і фактично ніким не оспорюються.

Однак, затверджена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним ОСОБА_8 , не відповідає вимогам Закону.

Так, прокурор та обвинувачений в угоді погодилися на призначення покарання, яке не передбачено кримінальним законом та протирічить його вимогам та основним засадам кримінального права.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до ст. 474 ч.7 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та закону.

Однак з вироку вбачається, що суд не виконав вимог п.1,2 ч.7 ст.474 КПК України, не перевіривши правильність застосування кримінального закону, що є істотними порушеннями і тягне за собою безумовне скасування судового рішення.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.7 ст.474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.

Оскільки суд першої інстанції при винесенні вироку на підставі угоди допустив такі істотні порушення вимог КПК України, які перешкоджали винести законне і обґрунтоване рішення, то оскаржуваний вирок на підставі ч.1 ст.412 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, а подана прокурором апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Центрального регіону України задовольнити частково.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2015 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 скасувати в зв`язку з істотними порушеннями закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 до 23 січня 2016 року.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4