Справа № 336/4508/15-К
Провадження № 1-кп/336/709/2015
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , законного представника потерпілого ОСОБА_8 , розглянувши у судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, циганської національності, громадянина України, який навчається у 6 «Б» класі Загальноосвітньої школи № 52, мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И В:
04.05.2015 року приблизно о 17 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись біля спортивного майданчику, який розташований на території Запорізької навчально-виховного комплексу № 42 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Шевченко, 277 під час раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наніс йому один удар кулаком лівої руки в область щелепи з правої сторони, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому правої гілки нижньої щелепи, який згідно висновку експерта № 1824 від 05.05.2015, кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості, яке не є небезпечним для життя потерпілого, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня.

Прокурор прокуратури Шевченківського району м. Запоріжжя звернувся до суду з клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_4 , просив передати його під нагляд законному представнику, а саме матері ОСОБА_5 .

В судовому засіданні прокурор підтримав своє клопотання та просив його задовольнити.

Неповнолітній ОСОБА_4 свою провину у вчиненому визнав, підтвердив обставини викладені у клопотанні, розкаявся у вчиненому, попросив вибачення у потерпілого.

Законний представник обвинуваченого та його захисник у судовому засіданні просили задовольнити клопотання.

Потерпілий та його законний представник у судовому засіданні не заперечували проти задоволення клопотання прокурора, претензій до неповнолітнього ОСОБА_4 не мають.

Згідно Акту житлово-побутових умов проживання ОСОБА_4 , він проживає у будинку разом з матір`ю ОСОБА_5 , вітчимом ОСОБА_9 , з сестрами ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , санітарні умови у будинку нормальні. При аналізі наданої характеристики з учбового закладу де ОСОБА_4 навчався з першого класу по теперішній час можна зробити висновок, що він зарекомендував себе як не сумлінний, не завжди уважний учень, володіє учбовими матеріалами на середньому рівні. Навчається він не в повному обсязі і не в повну міру своїх сил, потребує постійного контролю, не виявляє зацікавленості до навчання. На уроках він активний, домашні завдання він виконує за допомогою батьків. До виконання громадських доручень ОСОБА_4 ставиться сумлінно. Бере активну участь у громадському житті класу, у спортивному житті школи. Йому подобається бути у центрі уваги, бути корисним. Він стриманий, може бути підступним. Серед однокласників він авторитету не має, друзів у нього теж не має, він вважає, що його ніхто не любить. Він може бути агресивним, майже некерованим. Батьки приділяють належну увагу його вихованню.

Дорослих підбурювачів та інших співучасників кримінального правопорушення не встановлено.

Крім повного визнання своєї вини ОСОБА_4 , його винуватість в судовому засіданні підтверджується: поясненнями потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , висновком експерта ЗОБ СМЄ №1824.

Оцінюючи належність та допустимість зібраних по справі доказів, суд вважає відсутніми підстави, передбачені ст. 87 КПК України, в зв`язку з яким докази можливо було б вважати недопустимими, відсутні порушення прав людини і основоположних свобод. Всі докази були зібрані в порядку, передбаченому ст. 93 КПК України, винуватість обвинуваченого доведена та знайшла своє повне підтвердження в судовому засіданні.

Дії ОСОБА_4 під час досудового слідства були правильно кваліфіковані за ч. 1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого, більше 21 дня.

Розглядаючи питання про застосування примусових заходів виховного характеру до малолітнього ОСОБА_4 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

У діях ОСОБА_4 вбачається суспільно небезпечне діяння, яке виразилося в нанесенні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого, більше 21 дня. Дане суспільно небезпечне діяння було вчинене малолітнім у віці дванадцяти років, тобто до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за дане кримінальне правопорушення, а отже клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх, які не досягли віку кримінальної відповідальності відповідає вимогам закону.

Підстав для відмови в застосуванні примусових заходів виховного характеру до малолітнього ОСОБА_4 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, передбачених ч.2 ст. 501 КПК України, судом не виявлено.

Обговорюючи питання про вид примусового заходу, суд враховує, що злочин вчинений малолітнім є умисним, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, а також дані про особу малолітнього, який позитивно характеризується за місцем навчання, який скоїв злочин в неповнолітньому віці, не досягнувши віку кримінальної відповідальності, раніше не судимий, виховується в повній родині, щиро розкаявся у скоєному, вважає можливим застосувати до малолітнього ОСОБА_4 примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері.

Дослідивши надані до клопотання матеріали суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 501 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Задовольнити клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до малолітнього ОСОБА_4 , який не досяг віку кримінальної відповідальності.

Застосувати до малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_5 строком на 1 рік.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1