АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1419/2015 Головуючий у суді 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
представника потерпілої ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Рені Одеської області, громадянин України, не працюючий, пенсіонер, інвалід 2 групи, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
- визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про стягнення матеріальної шкоди з Акціонерного товариства «Просто-страхування» залишено без розгляду.
Питання щодо речових доказів судом вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за наступних обставин.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції під час розгляду справи по суті, доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину та кваліфікацію протиправних дій, посилаючись на неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при розв`язанні цивільного позову, просить вирок суду першої інстанції в частині залишення без розгляду її цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди з АТ «Просто-страхування» скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким її цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 100000 гривен з АТ «Просто-страхування» задовольнити.
На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні її клопотання про залучення до участі у справі в якості цивільного відповідача Акціонерного товариства «Просто-страхування» та приймаючи рішення про залишення без розгляду цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди з Акціонерного товариства «Просто-страхування» судом не взято до уваги, що цивільний позов пред`явлено з тих підстав, що між ОСОБА_8 та зазначеним товариством було укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності, і АТ «Просто-страхування» є юридичною особою, яка несе цивільну відповідальність за дії обвинуваченого.
Проте суд, за наявності клопотання про залучення страхової компанії як співвідповідача у справі та за наявності полісу цивільної відповідальності, безпідставно залишив без розгляду цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди з Акціонерної компанії «Просто-страхування».
Розглянувши кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 , який підтримав подану потерпілою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним і обгрунтованим, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались судому порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким із учасників судового провадження не оспорюються.
Оскільки фактичні обставини справи кримінального провадження ніким із учасників судового провадження не оспорюються, то суд не проводить детальний їх аналіз та відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів викладених в апеляційній скарзі потерпілої щодо скасування вироку суду в частині залишення без розгляду цивільного позову потерпілої, то слід зазначити наступне.
У відповідності до вимог ст. 374 КПК України, при ухваленні вироку, суд приймає рішення про цивільний позов, який згідно ст.ст. 128, 129 КПК України розглядається у кримінальному провадженні за правилами, встановленими КПК України. Якщо правовідносини, пов`язані з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ст. 129 КПК України цивільний позов при ухваленні вироку може бути залишено без розгляду лише у випадку виправдання обвинуваченого за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, при вирішенні заявленого потерпілою ОСОБА_9 цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди з Акціонерного товариства «Просто-страхування» судом не було додержано вимог законодавства, що регулює порядок вирішення цього питання.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.16 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», статтею 21 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, згідно з п.13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортного засобу.
У зв`язку з цим, при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд повинен у порядку, встановленому ЦПК України, залучити до участі у справі організацію, яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання кого створює підвищену небезпеку.
Положеннями ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілою ОСОБА_9 до початку судового розгляду пред`явила цивільний позов до ОСОБА_8 та Акціонерного товариства «Просто-страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином.
Водночас, суд розглядаючи цивільний позов потерпілої, за наявності позовних вимог цивільного позивача та відомостей, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8 застрахована в АТ «Просто-страхування», питання про залучення до участі у справі страхової організації, як цивільного відповідача не вирішував, страхову організацію до участі у справі не залучив та про наявність позовних вимог страхову організацію не повідомив, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
З огляду на викладене, не можна вважати прийняте судом рішення про залишення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 про стягнення матеріальної шкоди з Акціонерного товариства «Просто-страхування» законним і обґрунтованим, а тому вирок суду в цій частині підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.
Враховуючи, що між ОСОБА_8 та Акціонерним товариством «Просто-страхування» укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, проте вказана страхова організація, залучення якої до участі у справі для вирішення цивільного позову є обов`язковою, в суді першої інстанції не була залучена до участі в провадженні в якості цивільного відповідача, при неможливості залучення такої особи на стадії апеляційного розгляду відповідно до вимог КПК України, колегія суддів позбавлена можливості розглянути позов потерпілої в частині стягнення матеріальної шкоди з Акціонерного товариства «Просто-страхування» по суті на цій стадії, а тому цивільний позов в цій частині слід повернути на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.
На думку колегії суддів, саме призначення нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства забезпечить право потерпілої цивільного позивача ОСОБА_9 на повний, всебічний та неупереджений розгляд її цивільного позову.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга потерпілої підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419, 376 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року щодо ОСОБА_8 в частині залишення без розгляду цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 про стягнення матеріальної шкоди з Акціонерного товариства «Просто-страхування» -скасувати.
По кримінальному провадженню в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 до Акціонерного товариства «Просто-страхування» про відшкодування матеріальної шкоди призначити новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.
В решті вирок стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4