Дата документу Справа № 321/1414/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/171/16 Головуючий в 1-й інстанції
Єдиний унікальний №321/1414/14-к ОСОБА_1
Категорія: ст.190 ч.2 КК України Доповідач у 2-й інстанції
ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000288, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Тракторне Михайлівського району Запорізької області, громадянки України, з середньо-спеціальною освітою, заміжньої, яка має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні зазначає, що суд в порушення вимог ст.61 КК України, призначив обвинуваченій ОСОБА_7 , яка має дитину, що не досягла 14-річного віку, покарання у виді обмеження волі. Крім того, незважаючи на те, що ОСОБА_7 обвинувачувалася у вчиненні 4 злочинів, які передбачені різними частинами однієї статті (ч.1 та ч.2 ст.190 КК України), суд не застосував положення ст.70 КК України та, визнавши обвинувачену винною у пред`явленому обвинуваченні, не призначив їй остаточне покарання за сукупністю злочинів, в тому числі й тих, що за часом їх вчинення не підпадають під дію Закону України «Про амністію у 2014 році», з огляду на що суд незаконно звільнив ОСОБА_7 від покарання на підставі амністії за окремими епізодами шахрайства, оскільки злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України, вчинений відносно ОСОБА_8 , є триваючим та закінчений 20.05.2014р., тобто вже після набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році». Тому просить вирок в частині призначеного покарання та звільнення обвинуваченої від відбування покарання на підставі амністії скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.190 КК України 100 годин громадських робіт, за ч.2 ст.190 КК України 2 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.
Вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено:

за ч.1 ст.190 КК України до 1 року обмеження волі та на підставі п.«в» ст.1, п.«г» ч.2 ст.9 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнена від відбуття покарання призначеного за ч.1 ст.190 КК України;

за ч.2 ст.190 КК України до 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п.2-4 ч.1 ст.76 КК України.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обрано.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь: ОСОБА_9 -10130 грн.; ОСОБА_10 - 19750 грн.; ОСОБА_8 -14578 грн.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_11 відмовлено.

Доля речових доказів вирішена на підставі ст.100 КПК України.

В судовому засіданні апеляційної інстанції:

прокурор підтримала апеляційну скаргу частково та просила вирок суду першої інстанції змінити лише в частині покарання, призначеного за ч.1 ст.190 КК України з підстав, зазначених у скарзі;

обвинувачена ОСОБА_7 заперечувала проти апеляційної скарги та просила відмовити в її задоволенні.

Вислухавши доповідача, учасників провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Згідно вироку, ОСОБА_7 визнана винною у вчиненні злочинів за наступних обставин.

ОСОБА_7 , будучи безробітною, видавала себе за працівника проектної організації уповноваженої проводити проектно-кошторисну документацію на спорудження або добудову житлового будинку, яка необхідна для отримання кредиту, та видавала себе довіреною особою КУ «Обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» Запорізької обласної ради, яка надавала кредити.

Так, у вересні 2013 року, в денний час доби, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, з єдиним злочинним умислом, направленим на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами потерпілої ОСОБА_9 , користуючись виниклими між ними дружніми стосунками та необхідністю ОСОБА_9 отримати кредит в КУ «Обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» Запорізької обласної ради, завідомо не маючи наміру вносити грошові кошти на вказані нею потреби, шляхом зловживання довірою, впевнила останню у необхідності внесення грошових коштів на оформлення довідки та отримала від ОСОБА_9 грошові кошти в розмірі 410 грн., при цьому не надаючи їй будь-яких квитанцій та довідок на її ім`я. Далі, продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, наприкінці жовтня 2013 року, ОСОБА_7 повідомила ОСОБА_9 про необхідність внесення грошових коштів на оформлення страховки за кредитом, який буде нею отриманий та одержала від останньої грошові кошти у сумі 1050 грн., при цьому знову не надаючи жодної довідки та квитанції. В подальшому, з метою доведення свого єдиного злочинного умислу до кінця, з моменту першого отримання вказаних грошових коштів від ОСОБА_9 у вересні 2013 року та до грудня 2013 року, ОСОБА_7 аналогічним способом, шляхом зловживання довірою, під видом оплати різних довідок та послуг, необхідних для оформлення пакету документації, який необхідно надати до КУ «Обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» Запорізької обласної ради, для отримання ОСОБА_9 кредиту, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_9 в розмірі 3670 грн., чим заподіяла потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 5130 грн.

Крім того, в середині жовтня 2013 року, в денний час доби, знаходячись в службовому приміщенні КС «Уніка» по вул.Леніна, 10 в смт.Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, ОСОБА_7 , діючи повторно, з корисливих мотивів, з єдиним злочинним умислом, направленим на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами потерпілої ОСОБА_10 , користуючись виниклими між ними дружніми стосунками та необхідністю ОСОБА_10 отримати кредит в КУ «Обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» Запорізької обласної ради, завідомо не маючи наміру вносити грошові кошти на вказані нею потреби, шляхом зловживання довірою впевнила останню у необхідності внесення грошових коштів на оформлення довідки та отримала від ОСОБА_10 грошові кошти в розмірі 2500 грн., при цьому не надаючи їй будь-яких квитанцій та довідок на її ім`я. Після цього, з метою доведення свого єдиного злочинного умислу до кінця, з моменту першого отримання вказаних грошових коштів від ОСОБА_10 з середини жовтня 2013 року та до лютого 2014 року, ОСОБА_7 аналогічним способом, шляхом зловживання довірою, під видом оплати різних послуг та довідок, необхідних для оформлення пакету документації з подальшою передачею до КУ «Обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» Запорізької обласної ради, для отримання ОСОБА_10 кредиту, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_10 в розмірі 12250 грн., чим заподіяла потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 14750 грн.

Крім того, 11 грудня 2013 року, в денний час доби, знаходячись в службовому приміщенні КС «Уніка» по вул.Леніна, 10 в смт.Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, ОСОБА_7 , діючи повторно, з корисливих мотивів, з умислом, направленим на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами потерпілого ОСОБА_12 , користуючись виниклими з його матір`ю ОСОБА_9 та сестрою ОСОБА_10 дружніми стосунками, а також необхідністю ОСОБА_12 оформити кредит в КУ «Обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» Запорізької обласної ради, завідомо не маючи наміру вносити грошові кошти на вказані нею потреби, шляхом зловживання довірою впевнила останніх у необхідності внесення грошових коштів на оформлення страховки та оплати договору й отримала від ОСОБА_12 грошові кошти в розмірі 4500 грн., при цьому не надаючи їм будь-яких квитанцій та довідок на їх ім`я. Тим самим, ОСОБА_7 заволоділа грошовими коштами ОСОБА_12 в розмірі 4500 грн., чим заподіяла потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на суму 4500 грн.

Крім того, 14 лютого 2014 року, в денний час доби, знаходячись в приміщенні перукарні ПП «Надєїна», розташованої на території торгівельного ринку по вул.Леніна в смт.Пришиб Михайлівського району Запорізької області, ОСОБА_7 , діючи повторно, з корисливих мотивів, з єдиним злочинним умислом, направленим на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами потерпілої ОСОБА_8 , користуючись виниклими між ними дружніми стосунками та необхідністю ОСОБА_8 отримати кредит в КУ «Обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» Запорізької обласної ради, завідомо не маючи наміру вносити грошові кошти на вказані нею потреби, шляхом зловживання довірою впевнила останню у необхідності внесення грошових коштів на оформлення страховки та отримала від ОСОБА_8 грошові кошти в розмірі 2800 грн., при цьому не надаючи їй будь-яких квитанцій та довідок на її ім`я. Після цього, з метою доведення свого єдиного злочинного умислу до кінця, з моменту першого отримання вказаних грошових коштів від ОСОБА_8 14 лютого 2014 року та до 20 травня 2014 року, ОСОБА_7 аналогічним способом, шляхом зловживання довірою, під видом оплати різних довідок та послуг, необхідних для оформлення пакету документації, який необхідно надати до КУ «Обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» Запорізької обласної ради, для отримання ОСОБА_8 кредиту, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_8 в розмірі 1500 грн., чим заподіяла потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 4300 грн.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи та не оскаржуються в апеляційній скарзі.

Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ст.ст.190 ч.1, 190 ч.2 КК України, що також не оскаржується в апеляційній скарзі.

Оскільки зазначені вище обставини в апеляційній скарзі не оскаржуються, то відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України не підлягають перегляду.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винної та обставини, що впливають на покарання.

В той же час, всупереч положенням кримінального закону про те, що покарання призначається відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, суд, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 , яка має двох дітей віком до чотирнадцяти років, покарання за ч.1 ст.190 КК України у виді обмеження волі, не взяв до уваги положення ч.3 ст.61 КК України, відповідно до яких обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

За таких обставин доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими, і тому вирок в цій частині підлягає зміні в частині призначення обвинуваченій покарання за ч.1 ст.190 КК України відповідно до вимог ст.65 КК України.

Однак доводи прокурора про необґрунтоване застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» є необґрунтованими.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 , яка має двох дітей віком до чотирнадцяти років, вчинила злочини у 2013 році, тобто до дня набрання Закону України «Про амністію у 2014 році» чинності.

А відповідно до ст. 12 Закону його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Крім того, рішення про застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_7 амністії, було прийнято судом на підставі письмової заяви обвинуваченої, що відповідає положенням як Закону України «Про амністію у 2014 році», так і Закону України «Про застосування амністії в Україні».

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про амністію у 2014 році» положення цього закону не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Як вбачається з матеріалів провадження, лише злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_7 визнана винною, є триваючим, оскільки був закінчений після набрання чинності Закону, і тому суд обґрунтовано не звільнив її від покарання, призначеного за цей злочин.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_7 змінити.

Призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.190 КК України покарання у виді громадських робіт на строк сто годин та вважати її звільненою від призначеного покарання на підставі п.«в» ст.1, п.«г» ч.2 ст.9 Закону України «Про амністію у 2014 році».

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4