Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
24 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати по розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000012 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Озерці, Володимирецького р-ну, Рівненської обл., без визначеного місця проживання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.122 КК України,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 та прокурора на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 грудня 2013 року,

з участю: секретаря с/з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання: за ч.1 ст.121 КК України у виді п`яти років позбавлення волі; за ч.1 ст.122 КК України у виді двох років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_4 покарання у виді п`яти років позбавлення волі. Згідно вимог ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 грудня 2012 року та призначено остаточне покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь фінансового управління Рівненської міської ради Рівненської області витрати на лікування потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 в сумі 6 271 грн. 30 коп. Судом також було вирішено питання щодо речових доказів.
За вироком суду, 11 вересня 2012 року приблизно о 15.00 год., ОСОБА_4 , перебуваючи на території ЗОШ №7, що по вул.Миру в м.Здолбунів, Рівненської обл., на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_9 не менше трьох ударів кулаками рук та дерев`яною палицею в область голови, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження, а саме: важку черепно-мозкову травму, перелом кісток склепіння черепу з переходом на основу, забій -стиснення головного мозку, лівобічну епідуральну гематому, перелом виличної кістки ліворуч, перелом нижньої щелепи , травматичне пошкодженння лівої барабанної пепетинки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №277 від 12 листопада 2012 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент їх заподіяння.
Крім того, ОСОБА_4 5 травня 2013 року приблизно о 18.00 год., перебуваючи на узбіччі дороги, що по вул.8-го Березня в м.Здолбунів, Рівненської обл., біля магазину "Південь", під час суперечки з ОСОБА_10 , умисно наніс останньому один удар правою ногою по лівій нозі, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_10 тілесні ушкодження, а саме: закритий перелом лівого гомілково/ступневого суглобу із зміщенням, які згідно висновку судово-медичної експертизи №112 від 20 травня 2013 року відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за критерієм довготривалого розладу здоров`я.
В поданій апеляційній скарзі та доповненнях до неї, обвинувачений ОСОБА_4 вважає вирок незаконним у зв`язку з істотним порушенням норм кримінального процесуального законодавства та неповнотою судового розгляду. Зазначає, що на досудовому та судовому слідстві не було зібрано доказів, які б доводили причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому злочинів. Просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу злочинів.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 , вважає вирок необгрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Зокрема стверджує, що показання свідка ОСОБА_12 були помилково взяті судом до уваги, оскільки вони не можуть бути доказом причетності ОСОБА_4 до нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та при цьому вони не узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи №227 від 21 листопада 2012 року, а висновок експертизи №112 складений з порушеннями щодо визначення ступеню тяжкості вчиненого злочину. Крім того зазначає, що оскільки кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.122 КК України, по факту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 закрито, то задоволення цивільного позову прокурора в інтересах Управління охорони здоров`я Рівненської міської ради, для перерахування Рівненській центральній районній лікарні коштів на лікування ОСОБА_11 в сумі 3873 грн. 45 коп. є незаконним. Просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.
В поданій апеляційній скарзі ( з урахуваннням поданих змін) прокурор просить вирок змінити в частині вирішення цивільного позову. Цивільний позов у кримінальному провадженні в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь фінансового управління Рівненської міської ради витрат на лікування потерпілого ОСОБА_11 в сумі 3873 грн. 45 коп. залишити без розгляду. В обгрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що оскільки ухвалою Здолбунівського районного суду від 10 грудня 2013 року кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_11 від приватного обвинувачення закрито, а ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності, то вказаний цивільний позов підлягав залишенню без розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, та заперечив щодо задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, міркуванння потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

В суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_10 заявив клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст. 122 КК України на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з його відмовою від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Як передбачено п.7 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених КПК України, його представник, відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.477 КПК України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених в тому числі ч.1 ст. 122 КК України (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження без обтяжуючих обставин).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 обвинувачується за ч.1 ст.122 КК України, провадження по справі було розпочате саме за заявою потерпілого ОСОБА_10 і є провадженням у формі приватного обвинувачення.

Під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_10 відмовився від обвинувачення, про що подав заяву, в якій просив кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 ст.122 КК України закрити.

Відповідно до вимог ч.4 ст. ст.26 КПК України, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник підтримали клопотання потерпілого ОСОБА_10 та просили вирок в частині обвинувачення ОСОБА_4 скасувати та провадження по справі у цій частині закрити. Наслідки закриття судом кримінального провадження з підстав передбачених п.7 ч.1 ст. 284 КПК України обвинуваченому ОСОБА_4 та потерпілому ОСОБА_10 були повідомлені і зрозумілі.

Враховуючи зазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що клопотання потерпілого ОСОБА_10 щодо закриття справи підлягає до задоволення, а кримінальне провадження в частині притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України - закриттю в зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення .

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України , відповідає фактичним обставинам справи, обгрунтований сукупністю доказів, розглянутих у судовому засіданні, належно оцінених і наведених судом у вироку.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час розгляду справи судом першої інстанції та в суді апеляційної інстанції, вини своєї у вчиненні злочину не визнав, наголосив на тому, що під час досудового розслідування оговорив себе, оскільки на нього чинився тиск працівниками міліції.

Із матеріалів провадження видно, що 11 вересня 2012 року оперуповноважений Здолбунівського РВ прийняв від ОСОБА_4 явку з повинною, в якій обвинувачений власноруч написав, що 11 вересня 2012 року він наніс деревяною палицею декілька ударів ОСОБА_9 (а.с.43).

В своїх поясненнях , які ОСОБА_4 давав в ході досудового розслідування , він визнавав вину і вказував, що спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_9 (а.с.44, 93).

Під час проведення слідчого експерименту обвинувачений також визнавав свою вину і чітко вказував, чим і куди наносив удари. Пояснював, що ОСОБА_9 звинувачував його у залицянні до його дружини (а.с.94-101).

ОСОБА_4 визнавав свою вину і під час допиту 23 липня 2013 року в якості підозрюваного (а.с.143,144).

Під час додаткового допиту з участю захисника ОСОБА_5 обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав (а.с.155).

Потерпілий ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду справи показав, що він не бачив хто йому наніс удар, оскільки удар нанесено було ззаді, він знепритомнів і до свідомості прийшов лише через декілька днів, перебуваючи у лікарні. ОСОБА_9 показав, що бачив ОСОБА_4 декілька разів, який розмовляв із його дружиною.

Колегія суддів розцінює посилання ОСОБА_4 про те, що він себе оговорив, як необгрунтоване. Показання обвинуваченого , що на нього чинився психологічний тиск, колегія суддів вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_4 жодної скарги з цього приводу не подавав, вину свою визнав у присутності свого захисника.

З урахуванням наведеного, твердження обвинуваченого та його захисника в апеляційних скаргах, що ОСОБА_4 не спричиняв тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , безпідставні.

Аналіз приведених даних, взятих в їх сукупності, дав підстави суду дійти правильного висновку щодо винності ОСОБА_4 у вчиненні злочину і правильно кваліфікувати його дії за ч.1 ст.121 КК України.

При обранні покарання ОСОБА_4 суд урахував дані про його особу, зокрема те, що обвинувачений був судимий в 1977р, 1979р, 1980р, 1982р, 1984р, 1988р, 1994р, 2005р та 2012р (а.с.159). ОСОБА_4 вчинив злочин, що відноситься до категорії тяжких, обставин, які б пом`якшували покарання, судом не встановлено, а тому суд правильно призначив йому покарання в межах санкції статті закону, за яким його визнано винним.

Будь-яких даних про істотне порушення норм кримінального процесуального законодавства, котрі б безумовно призвели до скасування вироку , у справі не встановлено.

Вироком суду стягнуто з ОСОБА_4 на користь фінансового управління Рівненської міської ради витрати на лікування потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 в сумі 6271 грн 30 коп.

Разом з тим, кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України закрито в звязку із відмовою потерпілого ОСОБА_11 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Враховуючи заначене, позовну заяву про стягнення з ОСОБА_4 на користь фінуправління 3873 грн 45 коп, витрат на лікування ОСОБА_11 , необхідно залишити без розгляду.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408 КПК Україн, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 та прокурора задовольнити частково.

Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 грудня 2013 року відносно ОСОБА_4 змінити.

Кримінальне провадження №0000012 відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.122 КК України закрити у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_10 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України.

Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 грудня 2013 року в частині призначення покарання ОСОБА_4 за ч.1 ст.121 КК України - у виді п`яти років позбавлення волі залишити без зміни.

Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 грудня 2012 року та вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 грудня 2013 року відносно ОСОБА_4 виконувати самостійно.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про стягнення з ОСОБА_4 на користь фінансового управління Рівненської міської ради Рівненської області витрати на лікування потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 в сумі 6271 грн. 30 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь фінансового управління Рівненської міської ради Рівненської області 2397грн 85 коп, витрат пов`язаних з лікуванням потерпілого ОСОБА_9 .

Взяти ОСОБА_4 під варту в залі суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з дня затримання.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її ухвалення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а підсудним ОСОБА_4 в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3