АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 629/3515/15-к Головуючий суддя І інстанції Помазан
Провадження № 11-сс/790/1265/15 Суддя доповідач ОСОБА_1
Категорія: В порядку КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
7 вересня 2015 року м.Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря - ОСОБА_4 ,

з участю прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляцією захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 серпня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 серпня 2015 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Лозівського МВ ГУМВС України в Харківській області капітана міліції ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0001722.

Строк тримання під вартою визначено до шістдесяти днів, до 19.10.2015 року.

Визначено суму застави у розмірі 24360 (двадцять чотири триста шістдесят) гривень.

Як зазначено в ухвалі, 22 серпня 2015 року старший слідчий СВ Лозівського МВ ГУМВС України в Харківській області капітан міліції ОСОБА_7 звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з клопотання, погодженим з прокурором Лозівської міжрайонної прокуратури ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0001722 від 21.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Як на підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слідчий вказує на наступне.

ОСОБА_8 , у невстановлену в ходу досудового розслідування дату та час, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, направленим на незаконне носіння, зберігання, придбання, збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу, у невстановленому в ході досудового розслідування місці, придбав бойові припаси в виді 100 (ста) штук патронів 5,45х39 АК калібру 5,45 мм., після чого, зберігаючи їх у невстановленому в ході досудового розслідування місці, знайшов місце їх збуту громадянину ОСОБА_9 , з яким попередньо узгодив місце передачі останньому бойових припасів, а саме: АДРЕСА_1 біля пішохідного переходу на вул.. Свободи. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 , переносячи бойові припаси при собі по вул.. Р.Люксембург, 23 липня 2015 року, приблизно о 18 год., без передбаченого законом дозволу, в раніше обумовленому з ОСОБА_10 місці, з метою наживи, продав, тобто збув зазначені бойові припаси ОСОБА_9 в ході оперативної закупки за грошові кошти в сумі 800 грн. Після скоєння злочину ОСОБА_8 з місця події зник, грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 21 серпня 2015 року, під час проведення оперативної закупівлі по кримінальному провадженню № 0001722 від 21.07.2015 року за ч. 1 ст. 263 КК України, гр.. ОСОБА_9 , о 18 год., по вул.. Р.Люксембург в м. Лозова Харківської області придбав у ОСОБА_8 дві бойові гранати «Ф-1» і «РГД-5» та два запали до них за ціною 400 грн. кожна.

Кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР за № 0001722 від 21.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

22 серпня 2015 року ОСОБА_8 вручено письмове повідомлення про підозру.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 21 серпня 2015 року, ОСОБА_8 був затриманий 21 серпня 2015 року о 18-03 год.

Підозрюваний ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції заперечував проти застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Посилався на те, що він проходив військову службу в зоні АТО, після демобілізації за станом здоров`я приїхав додому та привіз з собою патрони та гранати, які закопав у посадці. Оскільки в нього дуже хворіє дитина віком 1 рік 2 місяці, коштів на лікування у нього не було, він вирішив продати патрони та гранати. В скоєному розкаявся, стверджує, що аби не хворіла дитина, він би не вчинив даного злочину.

Захисник ОСОБА_6 надала суду першої інстанції письмове заперечення та звернула увагу на відсутність ризиків, передбачених ст.. 177 КПК України, просила застосувати до її підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Посилалась на те, що підозрюваний щиро кається в скоєному, злочин вчинив у зв`язку з скрутним матеріальним становищем, так я к хворіла дитина і потрібні були кошти на лікування.

Мотивуючи рішення про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя посилається на доведення прокурором наявності достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України: переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень, на обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, на вагомість наявних доказів про вчинення останнім правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винним, відсутність постійного місця роботи.

Захисник адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, в якій просить ухвалу скасувати, як незаконну та не обґрунтовану, постановити нову ухвалу, якою обрати у відношенні ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем мешкання з 22-00 до 06-00 год.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник вказує, що при винесенні ухвали про обрання Твердохлібу запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею, в порушення вимог ст.. 178 КПК України, не враховані ті обставини що ОСОБА_8 раніше не притягувався ані до кримінальної, ані до адміністративної відповідальності, з травня по листопад 2014 року був мобілізований та проходив службу у збройних військах в зоні проведення АТО, постійно проживає зі своєю дружиною, має на утримання малолітню дитину 2014 року народження, яка є інвалідом, що фактично ОСОБА_8 є єдиною особою, що забезпечує потреби сім`ї.

Зазначає, що її підзахисний не тільки не має наміру, а й будь-якою можливості перешкодити слідству чи суду, оскільки місце події оглянуто, ручі оглянуті та вилучені, свідки допитані. Особи, допитані в якості свідків показали, що не бачили самої події злочину, тому й впливати на них потреби не може бути. Крім того ОСОБА_8 повністю визнав себе винним та надав правдиві свідчення.

Наполягаючи на застосуванні у відношенні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем мешкання, захисник посилається на прецендентну практику Європейського суду з прав людини, яка є обов`язково пріоритетною для судів України та викладає декілька правових позицій щодо тримання осіб під вартою (Рішення Єлоєв проти України від 06.11.2008 року у справі № 17283/02; Рішення Бойченко проти Молдови від 11.07.2006 року у справі № 41088/05; Рішення Мамедова проти Росії від 01.06.2006 року у справі 7064/05).

Заслухавши доповідь судді, захисника адвоката ОСОБА_6 , яка наполягала на задоволенні апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги захисника та просив залишити ухвалу слідчого судді суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом правильно встановлена наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Колегія суддів вважає, що виклавши мотиви свого рішення в ухвалі, слідчий суддя в повному обсязі врахував положення ст.ст. 176,178,183 КПК України та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосуванні відношенні підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в якості альтернативного виду запобіжного заходу з покладенням на підозрюваного певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

З таким висновком слідчого судді погоджується і апеляційний суд.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 г - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Cудова колегія також враховує, що ОСОБА_8 перебуває на військовій службі, що підтверджено як прокурором так і адвокатом при апеляційному розгляді, та підтверджено матеріалами справи.

За таких обставин доводи захисника що ОСОБА_8 демобілізований за станом здоров`я спростовані.

Також судова колегія враховує що ОСОБА_8 має військове звання офіцерського складу-«капітан», а отже є відповідно до вимог ст.ст.31,32,33 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальником для військовослужбовців що є молодшими за військовим званням або пілеглими по службі.

Крім того ОСОБА_8 в період проходження військової служби має доступ до штатної зброї підрозділу де проходить службу і за наявності обґрунтованої підозри у скоєнні кримінального правопорушення пов`язаного з незаконним обігом зброї може продовжити злочинну діяльність чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисником також не враховано, що відповідно до законодавства України що регламентує проходження військової служби ОСОБА_8 перебуває на повному державному забезпеченні.

Військовослужбовці після призову чи мобілізації в період проходження військової служби відповідно до нормативних актів України що регламентують проходження військової служби проживають за місцем дислокації військових підрозділів і знаходяться на казарменному положенні.

Відповідно ж до ЦК України місцем проживання фізичної особи вважається те місце де фізична особам постійно або переважно проживає.

Між тим, на переконання судової колегії домашній арешт по місцю його проживання до призову на військову службу унеможливлює виконання підозрюваним обов*язків військової служби, оскільки підозрюваний буде знаходитись на значній відстані від місця дислокації військової частини що унеможливлює контроль за ним з боку командування, військової служби правопорядку, а домашній арешт за місцем дислокації військового підрозділу в зоні АТО де проходить службу ОСОБА_8 створить в свою чергу певні незручності для органів досудового розслідування і може не забезпечити належну процессуальну поведінку підозрюваного який має доступ до зброї та владні повноваження військової службової особи.

При таких умовах судова колегія вважає що домашній арешт не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

За викладених обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22.08.2015 року щодо обрання у відношенні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й відповідно до вимог ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: