Єдиний унікальний номер 205/6110/15-к
Провадження № 1-в/205/402/15
У Х В А Л А
11 серпня 2015 року Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську клопотання засудженого ОСОБА_3 про приведення покарання призначеного вироком у відповідність до положень чинного законодавства України, заміну покарання більш м`яким, -
ВСТАНОВИВ:
04 серпня 2015 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про приведення покарання призначеного вироком у відповідність до положень чинного законодавства України, заміну покарання більш м`яким, в якому останній просить привести вирок Апеляційного суду м. Києва від 06.06.2002 року відносно нього у відповідності до редакції ч.4 ст.5 КК України, затвердженої Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України стосовно гуманізації кримінальної відповідальності», шляхом заміни призначеного покарання у вигляді довічного позбавлення волі на покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років.
В судове засідання засуджений та прокурор не з`явивилися, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.4 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Вивчивши матеріали клопотання засудженого та додані до нього матеріали, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання з огляду на наступне.
Відповідно до п. п. 3, 13, 14 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати питання, зокрема про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у випадках, передбачених частинами 2 і 3 ст. 74 КК України, інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Положеннями статті 51 КК України передбачено, як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк так і довічне позбавлення волі.
Згідно з частиною третьою статті 74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахування за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.
З клопотання вбачається, що вироком від 06.06.2002 року ОСОБА_3 було призначене покарання у вигляді довічного позбавлення волі, тобто на момент вчинення інкримінованого йому злочину діяв Кримінальний Кодекс України 1960 року, відповідно до якого на час вчинення засудженим ОСОБА_3 злочину та при винесенні вироку Апеляційним судом м. Києва за ст. 93 КК України у редакції 1960 року було передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти
років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією, крім того, майна у випадках, передбачених пунктом "а" цієї статті.
Відповідно до частини другої статті 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Оскільки на момент вчинення злочину засудженим ОСОБА_3 санкція ст. 93 КК України у редакції 1960 року передбачала покарання у вигляді довічного позбавлення волі, на теперішній час діяння, передбачене ст. 93 КК України у редакції 1960 року передбачено ч. 2 ст. 115 чинного КК України, яка також передбачає покарання у вигляді довічного позбавлення волі,
суд приходить до висновку, що посилання засудженого ОСОБА_3 у своєму клопотанні щодо змін у санкції ст. 93 КК України у редакції 1960 року є безпідставними та необґрунтованими, а призначене Апеляіційцним судом м. Києва ОСОБА_3 покарання у вигляді довічного позбавлення волі повністю відповідає вимогам кримінального закону, що діяв на момент винесення вироку і діє на теперішній час, у зв`язку з чим клопотання засудженого ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 51, 63, 64, 82, 87 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про приведення покарання призначеного вироком у відповідність до положень чинного законодавства України, заміну покарання більш м`яким - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з дня вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1

Копія вірна: Суддя - Секретар -